РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2022Справа № 910/5151/22

За позовомПриватного агропромислового підприємства «Дзвін»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна»
провизнання недійсними договорів поставки № К210-5522 від 03.02.2021, № К2102-5523 від 03.02.2021

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Шилін Є.О.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне агропромислове підприємство «Дзвін» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» в якому просить суд визнати недійсними договори поставки № К210-5522 від 03.02.2021, № К2102-5523 від 03.02.2021.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на порушення при укладенні вказаних договорів положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зокрема, позивач вказує, що при укладенні спірних договорів поставки сторонами не погоджено ціну та строк дії договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 02.08.2022.

27.07.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Просив суд відмовити у задоволенні позову або залишити позов без розгляду з підстав подачі позивачем завідомо безпідставного позову.

У підготовчому засіданні 02.08.2022 оголошено перерву до 30.08.2022.

12.08.2022 позивач подав відповідь на відзив, в якому заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві з підстав які наведені у позовній заяві.

За наслідками підготовчого засідання 30.08.2022 суд закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті на 13.09.2022.

Разом з тим, судове засідання призначене на 13.09.2022 не відбулось, у зв`язку із відпусткою судді Борисенко І.І.

Далі, ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 суд призначив чергове засідання на 11.10.2022.

Проте, судове засідання, призначене на 11.10.2022, не відбулось у зв`язку із масованими ракетними обстрілами України та міста Києва.

За таких обставин, суд призначив чергове судове засідання на 01.11.2022 своєю ухвалою від 14.10.2022.

У судове засідання 01.11.2022 прибув представники позивача та відповідача.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити у позові з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

За наслідком дослідження матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

У судовому засідання 01 листопада 2022 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» (покупець) та Приватним агропромисловим підприємством «Дзвін» (постачальник) було укладено два договори поставки № К210-5522 від 03.02.2021, № К2102-5523.

Відповідно до умов вказаних договорів постачальник зобов`язався поставити й передати, а покупець зобов`язується оплатити й прийняти від постачальника сільськогосподарську продукцію - кукурудзу 3 - го класу урожаю 2021 року, код згідно УКТ ЗЕД - 1005, насипом відповідно до умов договору.

Так, згідно з п.3.1. договору № К2102-5522 кількість товару - 4 000,000 метричних тон +/- 2% за вибором постачальника (згідно даних, отриманих при зважуванні Товару під час вивантаження у пункті призначення). Вага є остаточною згідно з даними, отриманими при зважуванні Товару під час вивантаження в пункті призначення.

Згідно з п.3.1. договору № К2102-5523 кількість товару - 3 000,000 метричних тон +/- 2% за вибором постачальника (згідно даних, отриманих при зважуванні Товару під час вивантаження у пункті призначення). Вага є остаточною згідно з даними, отриманими при зважуванні Товару під час вивантаження в пункті призначення.

Аналогічні за змістом розділи 4 спірних договорів «Ціна та загальна вартість товару» у складі п.4.1., 4.2., 4.3. договорів № К2102-5522, № К2102-5523 містять наступні умови:

« 4.1. Попередня ціна товару за цим договором за 1 метричну тонну становить гривневий еквівалент 244,51 доларів США, в тому числі ПДВ, за курсом, що погоджується між сторонами на дату укладення цього договору, що становить 27.9000 гривень за 1 долар США. На дату укладення цього договору попередня ціна в національній валюті становить 5683,33 грн. плюс ПДВ 1136,67 грн., разом 6820,00 грн. за одну метричну тонну. Ціна договору розуміється як DAT - ТОВ «Бруклін-Київ».

Та/або (винятково за вибором покупця)

4.1. Попередня ціна товару за цим договором за 1 метричну тонну становить гривневий еквівалент 244,51 доларів США, в тому числі ПДВ, за курсом, що погоджується між сторонами на дату укладення цього договору, що становить 27.9000 гривень за 1 долар США. На дату укладення цього договору попередня ціна в національній валюті становить 5683,33 грн. плюс ПДВ 1136,67 грн., разом 6820,00 грн. за одну метричну тонну. Ціна договору розуміється як DAT - ТОВ «Боріваж».

Та/або (винятково за вибором покупця)

Попередня ціна товару за цим договором за 1 метричну тонну становить гривневий еквівалент 244,51 доларів США, в тому числі ПДВ, за курсом, що погоджується між сторонами на дату укладення цього договору, що становить 27.9000 гривень за 1 долар США. На дату укладення цього договору попередня ціна в національній валюті становить 5683,33 грн. плюс ПДВ 1136,67 грн., разом 6820,00 грн. за одну метричну тонну. Ціна договору розуміється як DAT- ТОВ «ТІС-Зерно».

Сторони домовилися, що розрахунки за товар здійснюються в національній валюті України - гривні.

4.2. Постачальник має право зафіксувати новий курс для визначення Остаточної ціни на весь об`єм товару (його частину) за цим договором до кінця періоду поставки, як визначено в п.5.2. цього договору, якщо інше не буде погоджено між сторонами.

Фіксація нового курсу для визначення Остаточної ціни може відбуватися за курсом НБУ (курс гривні до долару США) станом на 12.00, що зазначається в графі «Довідкове значення курсу гривні до долара США на 12.00» та публікується поточного дня на сайті НБУ

(https://bank.sov.ua/nuirkets/exchanserates?date=31.01.2020&perio(i=dailv) або за будь - яким іншим курсом, що погоджується між сторонами, за вибором покупця.

Курс фіксується шляхом направлення повідомлення покупцеві (електронною поштою згідно п.10.15) на весь об`єм товару (його частину) за цим договором. Повідомлення про фіксацію курсу на конкретно визначений в такому повідомленні об`єм товару є дійсним з моменту підтвердження відправленого покупцем (електронною поштою, згідно п.10.15) та не може бути відкликане постачальником. Після отримання підтвердження покупця про фіксацію курсу сторони зобов`язані підписати додаткову угоду про фіксацію курсу на відповідний об`єм товару. Така додаткова угода є невід`ємною частиною цього договору.

4.3. Якщо постачальник не скористався правом фіксації курсу, згідно п.4.2. договору, до кінця періоду поставки товару та між сторонами не погоджено інше, фіксація нового курсу для визначення Остаточної ціни здійснюється покупцем за формулою «Курс USD/UAH» мінус 0,05 гривні за один долар США. «Курс USD/UAH» визначається як курс гривні до долару США станом на 12.00, що зазначається в графі «Довідкове значення курсу гривні до долара США на 12.00» та публікується на сайті НБУ (https://bank.gov.ua/markets/exchanserates?date=31/01.2020&реriod=daily) на наступний день після дня поставки або на наступний робочий день, якщо поставка відбулася в святкові та/або вихідні дні».

Відповідно до п.10.1. договорів № К2102-5522, № К2102-5523 встановлено, що «цей договір набуває чинності з дати підписання, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань».

Судом встановлено, що відповідачем на адресу позивача направлялась претензія про відшкодування збитків від 03.12.2021 № 13563, у зв`язку з невиконанням позивачем спірних договорів в частині поставки визначеного такими договорами товару.

Разом з тим, позивач вважаючи, що такі договори підпадають під ознаки недійсності договорів, звернувся до Господарського суду міста Києва з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд відзначає наступне.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У силу приписів статті 215 ЦК України недодержання особою при вчиненні правочину наведених вимог є правовою підставою для визнання його недійсним у судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у спорах про визнання угод недійсними обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 76 ГПК України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Саме на позивача покладений обов`язок доведення суду відсутності в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 по справі № 916/2918/17).

Отже, у даній справі позивач має довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами про визнання недійсними договорів поставки № К2102-5522, № К2102-5523. Перевіряючи його доводи, господарський суд виходив з наступного.

У ч. 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, виходячи з положень ст. ст. 655, 656, 691, 712 ЦК України, істотними умовами договору поставки є предмет (товар), ціна товару та строки поставки товару. При цьому, суд зауважує, що строк дії договору поставки, не є істотною умовою договору поставки.

Вказане підтверджується і висновками Верховного Суду у постановах від 07.09.2021 року у справі № 5011-71/10036-2012, від 11.11.2020 року у справі № 5/77, від 24.06.2020 року у справі № 910/4034/19, від 19.06.2018 року у справі №905/889/16, від 25.05.2018 року у справі № 61/341.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ГК України, вказано, що у випадку, якщо в договорі строк його дії не визначений, він вважається укладеним на один рік.

Отже, в контексті вказаного, слід дійти висновку, що у випадку, якщо сторони при укладенні договору поставки не визначили строк його дії в розумінні ст. 252 ЦК України, договір поставки не може вважатися недійсним та/або неукладеним. Такі висновки викладені в постанові Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2021 року у справі №910/13736/20, від 22.09.2021 року у справі №910/13736/20, постанові Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2022 року у справі №917/1233/21, постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 року у справі № 915/564/21.

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено (а саме, наявними у справі копіями спірних договорів) що у п. 5.2 Договорів поставки сторони встановили строк поставки Товару, визначивши, що він має бути відвантажений у період з 01.11.2021 року по 21.11.2021 року.

При цьому, суд акцентує увагу, що у п. 10.1 Договорів поставки сторони також визначили, що ці договори діють до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

В контексті вказаного, суд вказує таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до його умов. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору, хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Суд зауважує, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.04.2021 року у справі № 333/4308/18, від 09.04.2019 року у справі № 910/3359/18, від 27.03.2019 року у справі № 199/780/15-ц, від 05.03.2019 року у справі № 5017/1987/2012, від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, від 21.12.2018 року у справі №903/914/17, від 19.10.2018 року у справі № 908/2527/17, від 29.08.2018 року у справі № 241/31/16-ц.

Більше того, Верховний Суд у постанові від 09.04.2019 року у справі № 911/918/18 зауважив, що сторони, зазначаючи у договорі про те, що він діє до повного виконання ними своїх зобов`язань, у такий спосіб погодили строк його дії.

Із вищевикладеного слідує висновок про те, що зазначення Постачальником і Покупцем у п. 10.1 Договорів поставки положення про те, що вони діють до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, свідчить про погодження сторонами строку їх дії.

За встановлених обставин, суд відхиляє як необгунтовані та безпідставні доводи позивача про недійсність спірних правочинів у формі договорів поставки в частині відсутності строку (терміну) їх дії.

Суд критично оцінює твердження позивача про відсутність у договорах поставки істотної умови - ціни товару, з огляду на таке.

У ч. 2 ст. 712 ЦК України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 ЦК України, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з приписами ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

У ст. 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим, норми ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти надень платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається зі змісту Договорів поставки та додаткових угод до них, ціна Товару визначена сторонами у національній валюті України - гривні з прив`язкою до курсу іноземної валюти (долара).

Так, відповідно до п. 4.1 Договорів поставки попередня ціна Товару становить 5 683,33 грн, плюс ПДВ 1 136,67, разом 6 820,00 грн за 1 метричну тонну незалежно від пункту призначення (ТОВ "Бруклін-Київ", ТОВ "Боріваж", ТОВ "ТІС-Зерно").

Водночас, суд вважає слушними зауваження відповідача, що визначена сторонами у Договорах поставки ціна Товару (ціна договору) є орієнтовною у зв`язку з тим, що містить імпортну складову, а самі договори є форвардними. За умовами Договорів поставки орієнтовна ціна підлягає перерахуванню (коригуванню) з урахуванням зміни курсу долара до гривні, за результатом чого визначається остаточна ціна Товару.

Таким чином, умови Договорів поставки передбачають можливість зміни ціни Товару (договору) після їх укладення, що є правом сторін та узгоджується з принципом свободи договору, на чому наголосив і Верховний Суд у постанові від 29.04.2021 року у справі № 910/11077/20. Крім того, Верховний Суд у постановах від 21.01.2019 року у справі № 925/2028/15, від 29.05.2018 року у справі № 908/1911/17, від 22.05.2018 року у справі № 923/712/17 дійшов до висновку, що умови договору поставки відносно коригування вартості товару у зв`язку зі зміною курсу долара вважаються не лише такими, що визначені належним чином, а й у зв`язку з їх чинністю є обов`язковими для виконання в силу норм ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України.

Більш того, у положеннях п. п. 4.2, 4.3 Договорів поставки, на які посилається Позивач, визначено достатньо чіткий порядок обрахунку остаточної ціни Товару залежно від того, чи скористається Постачальник своїм правом на фіксацію курсу.

Якщо Постачальник до кінця періоду поставки Товару вирішить реалізувати таке право, фіксація курсу для визначення остаточної ціни Товару здійснюється або за курсом НБУ (курс гривні до долара США), або за будь-яким іншим курсом, погодженим між сторонами договору. Право вибору курсу (тобто, чи курсу НБУ, чи іншого курсу, який погодили Позивач та Відповідач) має Покупець. Після цього відбувається підписання додаткової угоди до відповідного договору поставки, яка є його невід`ємною частиною, в якій зазначається курс для визначення остаточної ціни Товару.

Якщо ж Постачальник вирішить не реалізувати таке право, то фіксація курсу для визначення остаточної ціни Товару здійснюється Покупцем за формулою "Курс USD/UAN" мінус 0,05 гривні за 1 долар США.

Суд акцентує увагу, що визначення ціни Товару у спосіб, яким скористалися сторони в Договорах поставки, не суперечить чинному законодавству та не вважається що сторони не досягли згоди щодо такої його істотної умови. Аналогічні висновки, викладені Східним апеляційний господарським судом у постанові від 25.05.2021 року у справі № 922/4124/20, яка залишена без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.08.2021 року.

Суд критично оцінює також і твердження позивача, що механізм визначення остаточної ціни Товару, прописаний у п. 4.2 Договорів поставки, для нього є незрозумілим, з огляду на що неможливо було її визначити. У цьому контексті слід відзначити, що, по-перше, як зазначив Верховний Суд у постановах від 29.06.2022 року у справі №902/882/21, від 24.05.2022 року у справі № 573/2159/20, від 01.02.2022 року у справі № 910/1305/21, особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. По - друге, якщо така незрозумілість дійсно мала місце, то Позивач мав право запропонувати Відповідачу змінити умови Договорів поставки, а у випадку відмови - звернутися до суду з відповідними позовами про внесення змін до договорів, за наслідками розгляду яких суд мав би дати оцінку правомірності відмови Покупця та обґрунтованості запропонованих Постачальником змін до договору, проте такою можливістю Позивач не скористався. Зворотього позивачем не доведено

Окремо щодо посилань позивача про те, що на офіційному веб-сайті НБУ за посиланням, зазначеним у п. п. 4.2, 4.3 Договорів поставки, відсутня графа "Довідкове значення курсу гривні до долара США на 12:00", суд вказує, що такі обставини не відповідають дійсності та не підтверджені матеріалами справи, з огляду на те, що матеріали справи містять роздруківку відповідної веб-сторінки з офіційного веб-сайту НБУ, розміщеної за посиланням, зазначеним у п. п. 4.2, 4.3 Договорів поставки: https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=31.12.2020&period=daily з відповідними відомостями щодо офіційного курсу. Вказана роздруківка надана відповідачем до відзиву на позовну заяву. При цьому, будь - яких заперечень щодо достовірності вказаного доказу позивачем не заявлено. Іншого матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу, що спірні договори поставки були частково виконані позивачем, що свідчить про усвідомлення та зрозумілість позивачем їх пунктів.

Слід звернути увагу на висновки, викладені у постанові від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, згідно яких Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Цей же висновок було підтверджено Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.02.2022 року у справі № 918/450/20.

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку з тим, що позивач не поставив Відповідачу Товар 10.12.2021 року, сторони уклали Додаткові угоди № 3 і № 4 до Договорів поставки, в яких вони домовилися про сплату останнім штрафів у розмірі 30 % від вартості Товару за його не поставку згідно з умовами Договорів поставки у відповідності до п. 7.4 цих договорів, зафіксувавши для цих цілей курс для визначення остаточної ціни Товару, визначивши розміри штрафів (7 423 608 грн за невиконання Договору поставки № К2102-5522 від 03.02.2021 року та 5 567 706 грн за невиконання умов Договору поставки №К2102-5523 від 03.02.2021 року), порядок та строки їх сплати Постачальником на користь Покупця у добровільному порядку.

Так, за твердженнями відповідача, які визнаються позивачем, останнім частково сплачено штрафні санкції на користь відповідача.

Враховуючи те, що Додаткові угоди № 3 і № 4 до Договорів поставки є невід`ємними частинами Договорів, що слідує зі змісту самих угод, а також часткове виконання Підприємством позивача їх положень щодо сплати штрафів це, на переконання суду, вважається частковим виконанням самих Договорів, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що спірні договори можливо вважати неукладеними.

Отже, позивачем не доведено суду відсутності в спірних договорах істотної умови - ціни.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд встановив, що позивачем не доведено порушення сторонами істотних умов договору під час укладення спірних договорів, а також часткове їх виконання позивачем, отже, зазначені договори не можуть бути визнані недійсними.

На підставі викладеного та з урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Дзвін» слід відмовити.

Згідно зі ст. 129 ГПК України у разі відмови у позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 01.11.2022.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Дзвін» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» про визнання недійсними договорів поставки № К210-5522 від 03.02.2021, № К2102-5523 від 03.02.2021.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 09.11.2022.

Суддя І.І. Борисенко