ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"31" жовтня 2022 р. Справа № 911/2113/22

Господарський суд Київської області, у складі судді Смірнова О.Г., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали

за позовом Керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі:

Харківської міської ради (майдан Конституції, буд. 7, м. Харків, 61003)

Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради (пров. Подільський, буд. 19, м. Харків, 61003)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІШЕМ» (вул. Львівська, буд. 3, оф. 46, с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська обл., 08130)

про стягнення збитків

ВСТАНОВИВ

Керівник Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова звернувся до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради, Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІШЕМ» про стягнення збитків, завданих державі неналежним виконанням умов договорів підряду в сумі 2608439, 60 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2022 позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Дослідивши подану позовну заяву суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Відповідно до частини 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, що зазначено у частині першій статті 2 ГПК України.

Частино 3 ст. 4 ГПК України імперативно встановлено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Тобто господарські суди розглядають справи, пов`язані із здійсненням господарської діяльності, а також з інших правовідносин, віднесених до юрисдикції господарського суду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, прокурор зазначає, що у провадженні СВ відділу поліції № 1 ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000041 від 06.05.2021, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, процесуальне керівництво у якому забезпечується Немишлянською окружною прокуратурою міста Харкова.

Досудовим розслідуванням встановлено, що між Департаментом будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради, код ЄДРГІОУ 34861610, (далі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІШЕМ», код ЄРДПОУ 40121960, (далі - Підрядник) укладено Договори про закупівлю робіт: № 853 від 09.10.2020 з капітального ремонту вул. Олімпійської, 11, 13 у м. Харкові; № 899 від 30.10.2020 з капітального ремонту внутрішньоквартальної дороги та тротуару від вул. Танкопія до будівлі № 15-А по вул. Олімпійській у м. Харкові; № 919 від 05.11.2020 з капітального ремонту вул. Роганської, 142, 146 у м. Харкові; № 924 від 06.11.2020 з капітального ремонту бульвару Івана Каркача, 77 у м. Харкові; № 925 від 06.11.2020 з капітального ремонту бульвару Івана Каркача, 73 у місті Харкові з додатковими угодами, які містяться також у матеріалах кримінального провадження. Внаслідок порушень, допущених ТОВ «МІШЕМ» під час виконання вищезазначених договорів підряду Харківській міській раді спричинені збитки на загальну суму 2608439, 60 грн. Враховуючи викладене, в рамках кримінального провадження № 0000041 від 06.05.2021 директору ТОВ «МІШЕМ» Давтян Е.А. 22.08.2022 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України. Досудове розслідування триває.

Разом з тим, зазначає, що доводи, викладені в позовній заяві щодо розміру заподіяних державі збитків підтверджуються Висновком № 24199/5711-5716 від 21.02.2022, складеним за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної та дорожньо-технічної експертизи експертами Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» в рамках кримінального провадження № 0000041 від 06.05.2021 та Висновком судово-економічної експертизи Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 05.05.2022 за № СЕ-19/121-22/4844-ЕК, що є пов`язані між собою та проведені в рамках одного кримінального провадження № 0000041 від 06.05.2021.

Більш того, до позовної заяви в якості доказів долучено ряд документів, що також отримані під час досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження, що підтверджується Постановою про дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування від 15.09.2022.

Критеріями відмежування справ господарської юрисдикції від інших є, серед іншого, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК України).

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України). Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим кодексом (ч. 2 ст. 93 КПК України).

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні визначені у ст. 91 КПК України, до яких відносяться, зокрема, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України). Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України).

Оскільки прокурор зазначає, що доводи, викладені в позовній заяві щодо розміру заподіяних державі збитків підтверджуються Висновком експертизи Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 24199/5711-5716 від 21.02.2022 та Висновком судово-економічної експертизи Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 05.05.2022 за № СЕ-19/121-22/4844-ЕК, які є пов`язаними між собою та проведені в рамках одного кримінального провадження № 0000041 від 06.05.2021, суд дійшов висновку, що такі відносини виникли з приводу збирання й оцінки на предмет належності та допустимості доказів, отриманих у кримінальному провадженні, а тому належність і недопустимість доказів прокурор має довести саме у кримінальному провадженні на відповідній стадії кримінального процесу, а не заявляючи позовні вимоги до господарського суду (див. також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 808/3230/17 за позовом ЗОКЛ до ДАС про визнання протиправними дій ДАС з виділення інспектора ДАС, який є одним із відповідачів у справі № 333/6816/17, для участі у кримінальному провадженні № 0000048 як спеціаліста з метою перевірки дотримання ЗОКЛ законодавства під час закупівель медичного транспорту й обладнання).

У свої постанові від 30.06.2020 по справі № 333/6816/17 Велика палата Верховного суду зазначила, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим.

У справі № 757/4403/16-ц Верховний суд дійшов висновку, що у порядку цивільного судочинства не може розглядатися спір про спростування інформації органу досудового розслідування про проведення процесуальних дій, їх хід та здобуті результати, оскільки такій інформації оцінка надається у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Статтею 191 Кримінального Кодексу України передбачено, що привласнення чи розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, - карається штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до чотирьох років, або позбавленням волі на строк до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого (ч. 1 ст. 191 КК України).

Привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем - карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років (ч. 2 ст. 191 КК України).

Дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, - караються обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років (ч. 3 ст. 191 КК України).

Дії, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, якщо вони вчинені у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років (ч. 4 ст. 191 КК України).

У примітках до ст. 185 КК України зазначено, зокрема, що у статтях 185-191, 194 цього Кодексу у великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення. У статтях 185-187 та 189-191, 194 цього Кодексу в особливо великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

Стаття 366 КК України встановлює, що складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів - караються штрафом від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років (ч. 1 ст. 366 КК України).

Ті самі діяння, якщо вони спричинили тяжкі наслідки, - караються позбавленням волі на строк від двох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2 ст.366 КК України).

У теорії кримінального права під кваліфікуючими ознаками розуміють передбачені законом притаманні частині злочинів відповідного виду суттєві обставини, що відбивають типовий, значно змінений порівняно з основним складом злочину ступінь суспільної небезпечності вчиненого й особи винного та вплив на законодавчу оцінку вчиненого й міру відповідальності. Кваліфікуючі ознаки, поряд з іншими кримінально-правовими засобами, виконують функцію диференціації кримінальної відповідальності, встановлюючи нові, підвищені порівняно з передбаченими санкціями за злочин з основним складом межі типового покарання.

Таким чином, відповідно до норм КК України розмір шкоди є кваліфікуючою ознакою злочину проти власності й саме в залежності від розміру шкоди кваліфікуються протиправні дії особи та призначається відповідне покарання.

Отже, розгляд цивільної або господарської справи про стягнення такої шкоди тягне за собою не тільки відшкодування такої шкоди або відмову у ії відшкодуванні, але й впливає на кваліфікацію діяння та встановлення вини певної особи.

Відтак, права потерпілої особи повинні захищатися на сам перед у кримінальному провадженні з одночасним встановленням вини підозрюваного та відповідної кваліфікації його дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Як передбачено у ч. 1 ст. 128 КПК, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК зазначено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

А відповідно до положень ч. 1 і ч. 2 ст. 129 КПК рішення про відмову в задоволенні цивільного позову в кримінальному провадженні може бути ухвалене лише залежно від доведеності підстав і розміру позову під час ухвалення вироку, постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, а також у разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення.

Таким чином, національне законодавство передбачає розгляд цих питань (відшкодування шкоди) саме у кримінальному провадженні шляхом предявлення цивільного позову, у т.ч до цивільного відповідача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, яка в даному випадку досягається гарантуванням того, що аргументи прокурора має перевірити суд у кримінальному провадженні, в якому висновки комісійної судової будівельно-технічної та дорожньо-технічної експертизи Націнального наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» та судово-економічної експертизи Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, є доказами. Вирішення питання про належність та допустимість вказаних висновків експертів (в тому числі щодо достовірності викладених у них відомостей) як доказу у кримінальному провадженні відповідно до положень статті 87 КПК України є виключною компетенцією судової інстанції під час розгляду кримінальної справи. У зв`язку з цим заявлений у цій справі спір має здійснюватися за правилами кримінального судочинства.

Разом з тим, судом враховано, що в окремій думці на постанову від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 колегія суддів вважає, що в цивільній справі недопустимою є оцінка достовірності висновку відповідного органу, викладеного в акті перевірки (експертному висновку, аудиторській довідці, протоколі інвентаризаційної комісії, тощо), одержаного в межах досудового розслідування в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення (дисциплінарній справі), оскільки оцінка висновку відповідного органу щодо порушення заявником (іншою особою) вимог законодавства виходить за межі предмету дослідження у справі щодо характеру інформації та компетенції цивільного суду, якому справи кримінальної чи адміністративної юрисдикції не підвідомчі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно з ч .ч. 3, 4 ст. 175 ГПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Керуючись п. 1 ч. ч. 1, 3, 4 ст. 175, ст.ст. 234, 235 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою Керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова вих. № 51-904-22 від 19.10.2022 в інтересах держави в особі Харківської міської ради, Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІШЕМ» про стягнення збитків в сумі 2608439, 60 грн.

2. Позовні матеріали повернути заявнику - Керівнику Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова на адресу: 61099, м. Харків, бульв. Б.Хмельницького, буд. 36-А.

Додаток: позовна заява з додатками на 330 аркушах у тому числі:

- платіжне доручення від 13.10.2022 № 1445 на 1 арк.;

- опис вкладення: від 19.10.2022 № 544, від 19.10.2022 № 552, від 19.10.2022 № 560, від 19.10.2022 № 579 на 8 арк.;

- три фіскальних чека АТ «Укрпошта» від 19.10.2022 на 3 арк.;

- конверт від 19.10.2022 № 579.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 31.10.2022.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Г. Смірнов