ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.10.2022м. СумиСправа № 920/369/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши матеріали справи №920/369/22 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (юридична адреса: вул. Федорова Івана, буд. 32, літ. А, м. Київ, 03038; адреса для листування: вул. Леонтовича, буд. 9, корп. 1, оф.301, м. Київ, 01054; код за ),

до відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Перше травня» (вул. Першотравнева, буд. 7, с. Великі Вільми, Сумський район, Сумська обл., 42345; код за )

про стягнення 12 963,17 грн

установив:

20.06.2022 позивач звернувся з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 12963,17 грн, а також суму сплаченого судового збору.

Ухвалою від 23.06.2022 у справі №920/369/22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/369/22; справу визнано малозначною; постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; установлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Копія ухвали надіслана учасникам справи відповідно до вимог частин 6-7 статті 6 ГПК України на поштові та електронні адреси учасників справи.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 17.08.2022 відповідач повідомлений належним чином про розгляд справи.

23.09.2022 позивач в обґрунтування позовних вимог надіслав пояснення (вх №4498), які долучено до матеріалів справи.

Відповідач ні аргументованих заперечень щодо позовних вимог, ні доказів сплати 12963,17 грн страхового відшкодування не подав.

Згідно із статтею 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, враховуючи принцип незмінності складу суду, передбачений ст.32 ГПК України, розгляд справи, в зв`язку з тимчасовою відсутністю коштів на відправлення поштової кореспонденції для належного повідомлення учасників справи про розгляд судом зазначеної справи, здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Частиною 4 статті 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 01.07.2020 у справі №587/1299/20, що набрала законної сили, встановлено:

« 21 червня 2020 року о 19 год. 30 хв. на а/д 0-19-15-09 Суми-Солідарне-Чернецьке поблизу повороту на с. Кононенкове в Сумському районі Сумської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом УАЗ 3303 н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, під час руху у якого раптово відкрився правий борт та скоїв наїзд на припаркований на правому узбіччі автомобіль VOLKSWAGEN AMAROK н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся.

Крім того, вина ОСОБА_1 повністю підтверджується матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 025346 (а.с. 1), поясненнями (а.с. 2-5), схемою місця ДТП (а.с. 6).

Отже, своїми діями ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Враховуючи характер правопорушення та особу винного, вважаю необхідним накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу».

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 01.07.2020 у справі №587/1299/20 ухвалено накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок) гривень.

Обставини, встановлені Постановою Сумського районного суду Сумської області від 01.07.2020 у справі №587/1299/20, відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України не підлягають доказуванню у межах даної справи.

Таким чином, постановою Сумського районного суду Сумської області від 01.07.2020 у справі №587/1299/20 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з Постанови Сумського районного суду Сумської області від 01.07.2020 у справі №587/1299/20 про адміністративне правопорушення на момент завдання шкоди, водій автомобіля «УАЗ 3303» д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював в СВК АФ «Перше травня».

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «УАЗ 3303» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО4742880.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля «VOLKSWAGEN AMAROK» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є Підприємство з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ».

На момент дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси власника автомобіля «VOLKSWAGEN AMAROK» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 були застраховані в ПрАТ «СК «Українська страхова група» (далі страховик, позивач) ПП «ВІП-РЕНТ» (далі страхувальник) генеральним договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №28-0199-2700/19-AVIS від 20.12.2018.

28 грудня 2019 року між ПрАТ «СК «Українська страхова група» (Страховик) та ПП «ВІП-РЕНТ» укладено додаткову угоду №3 до генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №28-0199-2700/19-AVIS від 20.12.2018, згідно якої сторони погодили внесення зміни з 02.01.2020 до номеру генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку, та внесли його у наступній редакції №28-0199-2700/20-AVIS.

Додатком №1 до генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №28-0199-2700/20-AVIS від 20.12.2018 визначено перелік транспортних засобів прийнятих на страхування, де серед інших за №1389 прийнято автомобіль «VOLKSWAGEN AMAROK» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (і у подальшому даному автомобілю призначено страховий номер/номер договору №28-0199-2700/20-1389).

22.06.2020, за наслідками ДТП, власник автомобіля «VOLKSWAGEN AMAROK.» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 звернувся до ПрАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Матеріалами справи підтверджується, що заява була розглянута позивачем, пошкодження автомобіля «VOLKSWAGEN AMAROK» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 визнано страховим випадком, у зв`язку з чим, на підставі акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 03.07.2020, акту надання послуг №СТ-1726 від 28.07.202, рахунку факту № СТ-0000855 від 02.07.2020, ремонтної калькуляції № СТОКА-1271 від 02.07.2020, страхового акту №СТОКА-12713 від 06.08.2020 та розрахунку суми страхового відшкодування від 06.08.2020 позивач відповідно до платіжного доручення №19557 від 07.08.2020 сплатив на користь власника автомобіля «VOLKSWAGEN AMAROK» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 суму страхового відшкодування в розмір 3481,45 грн.

04.12.2020 відповідно до платіжного доручення №5445 ТДВ «СК «Гардіан» сплатило на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» 21518,28 грн з призначенням платежу «стр. відшк. зг. стр. акту №ЦВ/2625/1, відшкодування згідно страхового акту СТОКА-12713».

Таким чином, позивач звернувся з позовом до відповідача як до особи відповідальної за завданий збиток та просить відшкодувати ПрАТ «СК «Українська страхова група» різницю між сумою страхового відшкодування, сплаченого за договором добровільного страхування майна №28-0199-2700/20-1389, та сумою страхового відшкодування, виплаченої за полісом АО4742880, що складає 12963,17 грн (34481,45 грн 21518,28 грн).

За приписами статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Згідно з частинами 1 та 6 статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єкти господарювання, мають право відкривати свої філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без створення юридичної особи.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до п. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 2 ст. 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, відшкодування збитків.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було сплачено страхове відшкодування ПП «ВІП-РЕНТ» в сумі 34481,45 грн. В той час як ТДВ «СК «Гардіан» сплатило на користь позивача 21518,28 грн страхового відшкодування.

Отже, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та статей 993 ,1194 ЦК України позивачу за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню 12963,17 грн (34481,45грн 21518,28 грн).

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову в частині стягнення з відповідача 12963,17 грн, що є різницею між фактичним розміром шкоди, заподіяної в наслідок ДТП, і страховою виплатою згідно норми ст. 1194 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги задовольняються судом як законні та обґрунтовані.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

У поданому позові позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з 2481,00 грн судового збору, який сплачений за платіжним дорученням від 04.02.2022 №814.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір в сумі 2481,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Перше травня» (вул. Першотравнева, буд. 7, с. Великі Вільми, Сумський район, Сумська обл., 42345; код за ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (юридична адреса: вул. Федорова Івана, буд. 32, літ. А, м. Київ, 03038; адреса для листування: вул. Леонтовича, буд. 9, корп. 1, оф.301, м. Київ, 01054; код за ) 12963,17 грн (дванадцять тисяч дев`ятсот шістдесят три грн 17 коп.) сплаченого страхового відшкодування, а також 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 04.11.2022.

Суддя В.Л. Котельницька