ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2022м. ДніпроСправа № 904/2859/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросистеми України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-технічного підприємства "Альянс", м. Дніпро

про стягнення 216 189,83грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електросистеми України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-технічного підприємства "Альянс" заборгованість у розмірі 219 389,83грн, з яких:

- основний борг у розмірі 122 474,30грн;

- пеня у розмірі 31 064,85грн;

- 35 % річних у розмірі 40 164,86грн;

- інфляційні втрати у розмірі 25 685,82грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №050121 від 18 січня 2021 року в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України та п. 7.4.3 договору нараховані 35 відсотків річних за період прострочки з 25.09.2021 по 01.09.2022 у сумі 40 164,86грн та інфляційні збитки за період з жовтня 2021 року по липень 2022 року.

На підставі пункту 7.3.1 договору позивач нарахував пеню за порушення строків оплати за поставлений товар у розмірі 31 064,85грн за загальний період з 25.09.2021 по 01.09.2022.

Відповідач позовні вимоги визнає в частині стягнення основного боргу у розмірі 121 274,30грн. При цьому вважає, що пеня, передбачена пунктом 7.3.1 договору за порушення строків оплати за поставлений товар у розмірі 31 064,85грн за загальний період з 25.09.2021 по 01.09.2022, нарахована з порушенням частини 6 статті 232 Господарського кодексу України. Період часу, за який нараховується пеня не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Разом із відзивом на позовну заяву відповідачем подано до суду клопотання про зменшення пені, 35% річних та інфляційних втрат на 90 % від заявленої суми 96 915, 53грн, тобто до 9 691, 55 грн. Клопотання мотивоване посиланням на важкий майновий стан товариства, пандемію гострої респіраторної хвороби Сovid-19 (2020-2022 роки), воєнний стан країни та всіх її резидентів.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що:

- товариство звернулося до господарського суду із позовом 01.09.2022. Згідно платіжних доручень №1962 від 02.09.2022 на суму 1 200,00грн та №1965 від 12.09.2022 на суму 2 000,00грн, відповідачем частково сплачено основний борг. Враховуючи, що оплату здійснено після звернення позивача до суду, зазначені суми не враховані при розрахунку основного боргу. Відтак, сума основного боргу за договором становить 119 274,30грн;

- пунктом 7.4.1 договору поставки № 050121 від 18 січня 2021 року періодом нарахування штрафних санкцій (пені) за невиконання або неналежне виконання відповідачем вимог щодо оплати вартості товару на умовах договору та/або на умовах відповідної специфікації, визначено весь період прострочення, що не суперечить нормам чинного законодавства України;

- враховуючи введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, позивачем не застосовані до відповідача штрафні санкції, передбачені п.7.4.2 договору, що значно зменшує загальний розмір штрафних санкцій застосованих позивачем до відповідача.

У відповіді на відзив позивач просить зменшити розмір позовних вимог та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство "Альянс" основний борг у розмірі 216 189,83грн, з яких: заборгованість за поставлений товар у розмірі 119 274,30грн, пеню у розмірі 31 064,85грн, інфляційні втрати у розмірі 25 685,82грн, 35% річних в розмірі 40 164,86грн, а також судовий збір у розмірі 3 290,85 грн.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.2 ст. 252 ГПК України).

Ухвалою суду від 12.09.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення). Заява про зменшення розміру позовних вимог, викладена у відзиві на позов, надійшла до суду до початку розгляду справи по суті.

Тож, розгляду підлягають вимоги позивача з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2022 справу №904/2859/22 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2022 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

18 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Електросистеми України" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "Альянс" (покупець) укладено договір поставки №050121 (а.с. 13-18).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник бере на себе зобов`язання поставити і передати у власність покупця товари виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар у строки і на умовах даного договору.

В видаткових накладних може не зазначатися як підстава відпуску товару даний договір, але якщо поставка товару відбувалася в період його дії - до неї застосовуються умови цього договору (п. 1.2 договору).

Поставка товару може здійснюватися партіями. Під партією слід розуміти ту кількість товару, яка вказана у відповідній видатковій накладній в межах погодженого сторонами наданого покупцем замовлення та виставленого постачальником рахунку (п. 2.1 договору).

Згідно п. 2.2 договору асортимент товару, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, загальна вартість товару узгоджується сторонами та вказується у рахунках та видаткових накладних.

Кількість та асортимент товару на кожну окрему партію поставки передбачається в замовленні покупця та видаткових документах на товар (п. 2.3 договору).

Покупець на кожну партію товару складає та подає замовлення за довільною формою та надає його постачальнику наступними способами, на свій вибір: по телефону, факсу, за допомогою мережі Інтернет (електронною поштою) (п. 3.1 договору).

Товар, що є предметом поставки за цим договором, поставляється відповідно до поданого замовлення та виставленого рахунку (п. 3.3 договору).

За умовами п. 4.1 договору поставка товару здійснюється на умовах ЕХW Україна, м. Київ (склад постачальника, вул. Колекторна, 3А) згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "Інкотермс" 2010 року, які застосовуються з урахуванням особливостей, пов`язаних з внутрішньодержавним характером цього договору, а також тих особливостей, які випливають із умов цього договору.

Підписуючи видаткову накладну, покупець підтверджує, що він отримав усі належні в розумінні п. 2 ст. 662 ЦК України документи, що стосуються товару (п. 4.4 договору).

Моментом поставки вважається дата приймання-передачі товару згідно умов даного договору та чинного в Україні законодавства (п. 5.1 договору).

Приймання товару по кількості та якості здійснюється згідно з даними, вказаними у супроводжуючих документах на товар. Факт приймання передачі по кількості та якості підтверджується відповідно накладними на товар та паспортом (іншим документом, що надається для товару даного виду) (п. 5.3 договору).

Право власності на товар та всі пов`язані ризики переходять від постачальника до покупця в момент передачі товару покупцю або перевізнику у відповідності до умов даного договору (п. 5.9 договору).

Пунктом 6.1 договору встановлено, що покупець оплачує поставлений постачальником товар за цінами, зафіксованими у рахунку на дату виставлення рахунку на кожну окрему партію товару на умовах, визначених в даному договорі.

Загальна сума кожної окремої поставки зазначається в рахунках та накладних документах. Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку виключно в національній валюті України (п.п. 6.2, 6.3 договору).

За умовами п. 6.4 договору оплата товарів покупцем проводиться шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 100% на поточний рахунок постачальника протягом 10 (десяти) календарних днів від дати поставки кожної партії товару та підписання сторонами видаткових накладних.

Термін остаточного розрахунку за товар не повинен перевищувати 10 (десяти) календарних днів від дати поставки кожної партії товару, вказаної у відповідній видатковій накладній.

Строк та порядок оплати за даним договором, за взаємною згодою сторін, можуть бути змінені відносно конкретної партії товару та встановлені у специфікаціях до даного договору, що будуть його невід`ємною частиною (п. 6.5 договору).

Загальна вартість договору складається з суми вартості партій товарів, поставлених постачальником протягом строку дії цього договору (п. 6.6 договору).

За порушення умов даного договору винна сторона несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України та цього договору (п. 7.1 договору).

Сторона, яка своїми діями (бездіяльністю) причинила іншій стороні збитки, зобов`язана відшкодувати їх в повній мірі, а також, крім цього сплатити штрафні санкції, визначені даним договором та чинним в Україні законодавством (п. 7.2 договору).

Пунктом 7.4 договору встановлено, що покупець за даним договором несе наступну відповідальність:

у разі невиконання або неналежного виконання покупцем вимог щодо оплати вартості товару на умовах цього договору та/або на умовах відповідної специфікації, постачальник має право вимагати сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості заборгованості за кожний день прострочення платежу за весь період прострочення (п. 7.4.1).

Керуючись положенням ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що у випадку порушенням покупцем строків оплати на умовах цього договору та/або на умовах відповідної специфікації, покупець зобов`язаний на першу вимогу постачальника сплатити 35 (тридцять п`ять) відсотків річних від простроченої суми (п. 7.4.3 договору).

Сторони встановлюють, що всі можливі претензії за даною угодою мають бути розглянуті сторонами протягом 10 (десяти) днів з моменту отримання претензії, в т.ч і електронною поштою, але не більше 15 (п`ятнадцяти) днів з моменту її направлення поштою (по календарному штампу поштової служби) (п. 9.1 договору).

За умовами п. 11.1 договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє по 31 грудня 2022 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. У випадку, якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не виявила бажання розірвати договір, то договір вважається пролонгований на наступний календарний рік.

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою без зауважень та заперечень до нього.

Згідно статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався недійсним в судовому порядку.

За замовленням відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Електросистеми України" виставило рахунок фактуру №871 від 18.06.2021 на поставку товару, а саме: Автоматичний вимикач АВS103с 125А FMU 37кА ##, у кількості 1шт., ціна без ПДВ 1547,810грн; Автоматичний вимикач АВS203с 250А FMU 37кА, у кількості 4шт., ціна без ПДВ 2 447,970грн.; Автоматичний вимикач АВN203с 200А 30кА ##, у кількості 6шт., ціна без ПДВ 2 045,860грн; Автоматичний вимикач АВN203с 175А 30кА ##, у кількості 2шт., ціна без ПДВ 2 045,860грн.; Автоматичний вимикач АS-20Е3, ЗП, 2000А, 85кА, викатний, у кількості 3шт., ціна без ПДВ 66 187,530грн; 1 Перегородка Barrier, Insulation, ДІ-С, 630-6300А, у кількості 6шт., ціна без ПДВ 340,460грн, на загальну суму з ПДВ 273 974,30грн (а.с. 19).

Відповідно до рахунку фактури №871 від 18.06.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Електросистеми України" поставило відповідачу товар на загальну суму 273 974,30грн, що підтверджується видатковими накладними:

№1026 від 27.07.2021 на суму 28 337,82грн;

№ 1247 від 15.09.2021на суму 240 726,42грн;

№1251 від 15.09.2021 на суму 4 910,06грн (а.с. 25-29).

Зазначені видаткові накладні містять посилання на рахунок фактуру №871 від 18.06.2021 та підписи сторін скріплені печатками підприємств.

Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "Альянс" частково розрахувалося за поставлений товар, сплатило на рахунок позивача 154 700,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №1493 від 02.07.2021 на суму 30 000,00грн; №1577 від 06.09.2021 на суму 50 000,00грн; №1582 від 07.09.2021 на суму 20 000,00грн; №1623 від 04.10.2021 на суму 20 000,00грн; №1636 від 06.10.2021 на суму 5 000,00грн; №1689 від 24.11.2021 на суму 10 000,00грн; №1775 від 04.02.2022 на суму 1 500,00грн; №1949 від 30.08.2022 на суму 15 000,00грн; №1962 від 02.09.2022 на суму 1 200,00грн; №1965 від 12.09.2022 на суму 2 000,00грн (а.с. 23-30, 68-69).

Окрім того, 21.02.2022 та 23.08.2022 позивач направив на адресу відповідача претензії (вимоги) за вих. №04/02-22 від 21.02.2022 та за вих. №05/08-22 від 23.08.2022, з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 137 474,30грн протягом трьох банківських днів з моменту отримання (а.с. 31-35).

Залишок несплаченої суми становить 119 274,30грн (273 974,30грн 154 700,00грн).

Станом на час звернення позивача з позовом до суду заборгованість за договором поставки №050121 від 18.01.2021 у сумі 119 274,30грн відповідачем не сплачена.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за поставлений товар, пені, 35% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання з оплати вартості поставленого товару.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору поставки, строк його дії, умови поставки, загальна ціна, строк оплати, докази оплати, наявність/відсутність заборгованості; наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цім Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Враховуючи умови договору поставки, строк оплати товару, поставленого позивачем відповідачу, поставка якого підтверджується зазначеними вище накладними, є таким, що настав:

за видатковою накладною №1026 від 27.07.2021 на суму 28 337,82грн 06.08.2021, прострочка з 07.08.2021;

за видатковими накладними від 15.09.2021 №1247 на суму 240 726,42грн та № 1251 на суму 4 910,06грн 27.09.2021 (оскільки строк оплати випадає на вихідний день 25.09.2021 (субота), то, з урахуванням положень ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України, днем оплати є перший за ним робочий день), прострочка з 28.09.2021.

Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 119 274,30грн відповідачем відповідно до положень статей 13, 74 ГПК України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.

За наведеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 119 274,30грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач заявляє до стягнення пеню у розмірі 31 064,85грн, інфляційні втрати у розмірі 25 685,82грн та 35% річних в розмірі 40 164,86грн.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтями 216-217, 230-231 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст.548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно пункту 7.4.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання покупцем вимог щодо оплати вартості товару на умовах цього договору та/або на умовах відповідної специфікації, постачальник має право вимагати сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості заборгованості за кожний день прострочення платежу за весь період прострочення.

Позивач просить стягнути пеню у розмірі 31 064,85 грн. за загальний період з 25.09.2021 по 01.09.2022.

Перевіркою правильності нарахування пені судом встановлено, що позивачем при здійсненні розрахунку пені не вірно визначено період прострочки, не враховано положення ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

Строк оплати поставленого товару настав 27 вересня 2021 року, тож пеня підлягає нарахуванню на суму боргу 122 474,30грн. за період з 28.09.2021 по 01.09.2022 та складає 30893,72грн.

Тож вимога про стягнення пені в сумі 30893,72грн є правомірною.

Щодо нарахування пені понад шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане суд зазначає таке.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.06.2017 зі справи № 910/2031/16 та Верховного Суду від 10.04.2018 зі справи № 916/804/17.

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що відповідно до пункту 7.4.1 договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання покупцем вимог щодо оплати вартості товару на умовах цього договору та/або на умовах відповідної специфікації, постачальник має право вимагати сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості заборгованості за кожний день прострочення платежу за весь період прострочення.

Таким чином, нарахування пені до 01.09.2022 (за весь період прострочення) понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, узгоджується з висновками щодо застосування норм права (статті 231, частини шостої статті 232 Господарського кодексу України), які викладені у наведених постановах Верховного Суду України та Верховного Суду та постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 916/1777/19.

Відповідачем подано до суду клопотання про зменшення пені, 35% річних та інфляційних втрат на 90 % від заявленої суми 96 915, 53грн, тобто до 9 691, 55 грн. Клопотання мотивоване посиланням на важкий майновий стан товариства, пандемію гострої респіраторної хвороби Сovid-19 (2020-2022 роки), воєнний стан країни та всіх її резидентів.

До клопотання долучено: накази про відпустку співробітників без збереження заробітної плати у зв`язку із карантином; наказ про оголошення простою у зв`язку із карантином на підприємстві; наказ про запровадження дистанційної роботи; вимогу про сплату боргу (недоїмки); витяг з офіційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами; попередження про припинення електроживлення; наказ про оголошення простою у зв`язку із веденням воєнного стану; фінансова звітність малого підприємства.

Вирішуючи питання, зокрема, про зменшення розміру пені суд враховує таке.

Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зробила наступні висновки.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Суд звертає увагу, що розмір заявлених нарахувань (пені, відсотків річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 96915,53грн) складає 81,2% заявленої суми основного боргу (119 274,30грн). Господарський суд зазначає, що загальна сума нарахувань не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального принципу верховенства права.

Суд, враховуючи надані відповідачем в обгрунтування клопотання про зменшення пені докази, визнання відповідачем суми основного боргу та здійснення часткових оплат до звернення з позовом до суду, що свідчить про намір останнього виконувати зобов`язання щодо погашення боргу, а також зазначені відповідачем обставини несвоєчасного виконання зобов`язань вважає за можливе зменшити розмір пені на 50 % та стягнути з відповідача 15 446,86грн (30893,72грн-50 %). Порушення строків оплати мало місце, умови договору, в тому числі порядок та строк оплати, були відповідачу відомі, і відповідач міг, здійснивши своєчасну оплату, уникнути цих нарахувань, або суттєво зменшити їх. За таких обставин зменшення штрафних санкцій зможе привести до втрати неустойкою засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання.

Здійснивши аналіз постанов Верховного Суду та Вищого господарського суду України, на які посилається відповідач, суд дійшов висновку, що умови договорів щодо порядку нарахування пені, які були предметом розгляду у наведених справах відрізняються від умов нарахування пені в спірному договорі поставки, зокрема:

постанова Верховного Суду від 20 серпня 2020 року по справі № 902/959/19 містить посилання на пункт 9.1.1 Договору, яким передбачено, що за кожен день прострочки внесення орендних платежів згідно з строками оплати, визначених цим договором, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несвоєчасно сплаченої грошової суми;

постанови Вищого господарського суду України від 02 листопада 2011 року по справі № 17/034-11, від 11 січня 2012 року по справі № 10/065-11 (відповідачем у відзиві помилково вказана дата 11 грудня 2012року та 04 грудня 2012року) містять посилання на п. 7.2 договору, згідно якого у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 договору, покупець зобов`язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу;

постанова Вищого господарського суду України від 03 червня 2015 року по справі № 910/6379/14 (відповідачем у відзиві помилково вказана дата 15 квітня 2015року) міститься посилання на п. 4.2.1 договору, яким передбачено нарахування пені в розмірі 0,5 % від суми платежу за кожний день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати;

- постанова Верховного Суду від 12 червня 2018 року по справі № 910/4164/17 містить умову нарахування пені (п.5.1 Договору), яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня;

- постанови Верховного Суду від 22 листопада 2018 року по справі № 903/962/17, від 07 червня 2019 року по справі № 910/23911/16, від 13 вересня 2019 року по справі № 902/669/18 містять умову нарахування пені (п. 4.2.1 договору, п.7.7. договору № 15/08 відповідно) за кожний день прострочення платежу.

Договором поставки № 050121 від 18.01.2021 сторони встановили нарахування пені - за весь період прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 7. 4.3 договору сторони, керуючись положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, дійшли згоди встановити проценти річних в розмірі 35 % річних від простроченої суми при застосуванні цієї компенсаційної норми закону.

Перевіркою наданого позивачем розрахунку 35 % річних судом встановлено, що позивачем допущено аналогічну помилку щодо періоду прострочки, що й при обчисленні пені.

За підрахунком суду 35 % річних на суму боргу 122 474,30грн. за період з 28.09.2021 по 01.09.2022 та складає 39 812,54грн.

Перевіркою правильності розрахунку інфляційних втрат судом порушень вимог чинного законодавства не встановлено. У зв`язку з чим вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 25 685,82грн за період з жовтня 2021 року по липень 2022 року, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо зменшення нарахованих відповідно до договору відсотків річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторонами у договорі збільшувався розмір відсотків річних, порівняно з визначеним законом у ст. 625 ЦК України та встановлено у розмірі 35 % річних.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 викладена правова позиція, щодо права суду зменшувати розмір процентів річних нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Так, у постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Вирішуючи питання, зокрема, про зменшення судом розміру процентів річних у справі № 902/417/18, Велика Палата Верховного Суду врахувала конкретні обставини справи, які мають юридичне значення, компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та дотримання розумного балансу між інтересами боржника та кредитора. Крім того, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що сума неустойки, штрафу і процентів річних у справі № 902/417/18 перевищують майже в два рази суму прострочення та очевидно є неспівмірними, оскільки наслідки невиконання боржником зобов`язань вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

За таких обставин, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду у справі № 902/417/18 дійшла висновку щодо обмеження розміру санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовила у стягненні процентів річних з цих підстав.

Однак, суд не погоджується з доводами відповідача про наявність підстав для зменшення належних до стягнення сум 35 відсотків річних з урахуванням правової позиції Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, оскільки обставини у даній справі, зокрема, розмір нарахувань, не дозволяють дійти висновку про подібність обставин у справі № 902/417/18 і про явно нерозумні чи несправедливі наслідки для боржника у цій справі внаслідок застосування відповідальності за статею 625 Цивільного кодексу України.

Значний розмір 3% річних та інфляційних втрат у даній справі виник не у зв`язку з узгодженням сторонами розміру підвищеної відповідальності порівняно з передбаченим законом, а у зв`язку з тривалою його неоплатою (більше року).

За викладеного, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у сумі 200219,52грн, з яких: 119274,3грн - основний борг, пеня в сумі 15446,86грн, річні в сумі 39812,54грн, втрати від інфляції в сумі 25 685,82грн.

Щодо звільнення відповідача від відповідальності у зв`язку з форс-мажорними обставинами.

За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина 1 статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина друга статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Згідно п.10.1. договору поставки від 18.01.2021 сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань, у разі, якщо таке невиконання є наслідком дії обставин форс-мажору, в тому числі, але не виключно: стихійних лих, пожеж, повені, землетрусів, військових дій, масових заворушень, страйків, диверсій, блокади, розпоряджень та законів державних органів, при умові, що ці обставини безпосередньо вплинули на виконання умов договору. Належним підтвердженням настання вказаних обставин буде вважатися довідка, надана торгово-промисловою палатою або іншим компетентним органом.

Сторона, яка через обставини, наведені в п.10.1. договору не може виконати свої зобов`язання, повинна в строк не більше трьох діб письмово повідомити про це іншу сторону та надати відповідні підтверджуючі документи (п.10.2. договору).

У разі, коли обставини непереборної сили будуть діяти більше одного місця, будь-яка зі сторін може письмово повідомити іншу сторону про повне або часткове припинення дії договору, що у свою чергу звільняє сторон від взаємних зобов`язань за цим договором, за виключенням проведення розрахунків в частині вже виконаних сторонами зобов`язань (п.10.4. договору).

В підтвердження вказаних обставин відповідач посилається на лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 28.02.2022, розміщений на сайті ТПП.

Проте, існування Листа ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є звільненням від виконання зобов`язань за договором (сплати штрафних санкцій) під час воєнного стану. Це може бути підставою для звільнення від відповідальності, якщо сторона за договором доведе, що внаслідок агресії сусідньої держави неможливо було виконати свої зобов`язання. Таких доказів відповідачем не надано. З матеріалів справи вбачається, що строк виконання зобов`язань за договором поставки настав для відповідача в частині проведення розрахунків ще у вересні 2021 року. Тож, за умови належного виконання своїх зобов`язань підстави для нарахування пені, відсотків річних та втрат від інфляції були б відсутні.

Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 2 481 грн. 00 коп.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду:

- позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн. 00 коп.) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову (з урахуванням зменшення розміру позовних вимог) становить 216189,83грн, отже, сума судового збору за подання даного позову складала 3242,84грн (216189,83грн х 1,5%).

Разом з тим, при зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3290,85грн, що підтверджується платіжним дорученням №3516 від 02.09.2022 (а.с. 8) та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Цією статтею унормовано підстави повернення судового збору, зокрема зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Таким чином, підлягає поверненню з державного бюджету сума 48,01грн (3290,85грн-3242,84грн), як надмірно сплачена позивачем при зверненні з позовом до суду.

Суд не вирішує питання повернення надмірно сплаченої суми судового збору під час прийняття рішення у справі, оскільки клопотання про повернення цієї суми з Державного бюджету не надходило.

При розподілі сум судового збору суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки та відсотків річних покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у сумі 3235,00грн (119274,3грн+39812,54грн+30893,72грн+25685,82грн = 215666,38грн х 1,5%).

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросистеми України" до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-технічного підприємства "Альянс" про стягнення 216189,83грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-технічного підприємства "Альянс" (вул. Янтарна, 64, м. Дніпро, 49108; ідентифікаційний код 30916849) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросистеми України" (вул. Дяченка, буд. 205, м. Київ, 02088; ідентифікаційний код 36824612) основний борг у сумі 119 274,30грн, пеню у сумі 15446,86грн, 35% річних у сумі 39812,54грн, втрати від інфляції в сумі 25 685,82грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 3235,00грн, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підписано 07.11.2022

Суддя Н.М. Євстигнеєва