ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2022 р. м. Київ Справа № 911/218/22

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В. за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К, дослідивши матеріали справи

За позовом Приватного підприємства «Гувер-С»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВОЧЕВА СКАРБНИЦЯ»

про стягнення 80 281,46 грн.

Учасники судового процесу:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Гувер-С» звернулося до Господарського cуду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВОЧЕВА СКАРБНИЦЯ» про стягнення 80 281,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на невиконання відповідачем як покупцем умов договору постачання товарів № б/н б/д, укладеного між сторонами у спрощеній формі, в частині здійснення оплати за наданий товар за видатковою накладною № 150 від 08.07.2020 на суму 35 708,88 грн. та видатковою накладною № 152 від 08.07.2020 на суму 37 430,00 грн. У зв`язку із чим, позивачем подано даний позов до відповідача про стягнення 68 138,39 грн. основного боргу, 3 127,92 грн., 3% річних та 9 014,66 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/218/22 від 24.01.2022 позовну заяву Приватного підприємства «Гувер-С» залишено без руху.

07.02.2022 від позивача надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 24.01.2022.

Ухвалою суду від 09.02.2022 було відкрито провадження у справі № 911/218/22. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 09.02.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 07801, Київська обл., Бучанський р-н, смт. Бородянка, вул. Центральна, буд. 224, корп. Б.

Зазначене поштове відправлення було вручено адресату особисто 14.02.2022, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення поштового конверту, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 09.02.2022 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

22.02.2022 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній повідомляє суд про те, що відповідач відмовився приймати товар за видатковою накладною № 152 від 08.07.2020 на суму 37 430,00 грн., у зв`язку із чим позивач здійснив переоцінку товару та замінило ціну товару за видатковою накладною № 152 від 08.07.2020 на суму 29 800,00 грн. За твердженням відповідача, сума основного боргу повністю погашена, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та просить суд закрити провадження в частині стягнення суми основного боргу в сумі 68 138,88 грн. Крім того, у відзиві відповідач заперечує проти стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, зазначаючи, що це не передбачено умовами договору.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.04.2022 судом вирішено здійснювати розгляд справи № 911/218/22 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі № 911/218/22 на 02.06.2022.

02.06.2022 в судове засідання представники сторін не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.06.2022 по справі № 911/218/22 відкладено підготовче судове засідання на 30.06.2022; зобов`язано Приватне підприємство «Гувер-С» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Овочева Скарбниця» надати суду: - письмову заяву, щодо існування двох накладних (№ 150 від 08.07.2020 та № 152 від 08.07.2020) та подати докази їх виплати, повернення товару, тощо.

30.06.2022 в судове засідання представники сторін не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 30.06.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 27.07.2022.

З метою повідомлення сторін про дату та час судового засідання, 30.06.2022 судом складено ухвалу-повідомлення. У зв`язку із відсутністю фінансування зазначена ухвала суду не була направлена поштою на адресу сторін. Однак, з метою належного повідомлення останнього, судом здійснено направлення зазначеної ухвали суду на електронні адреси позивача та відповідача.

27.07.2022 в судове засідання представники сторін не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.07.2022 по справі № 911/218/22 відкладено підготовче судове засідання на 10.08.2022; повторно зобов`язано Приватне підприємство «Гувер-С» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Овочева Скарбниця» надати суду: - письмову заяву, щодо існування двох накладних (№ 150 від 08.07.2020 та № 152 від 08.07.2020) та подати докази їх виплати, повернення товару, тощо; визнано явку сторін обов`язковою.

10.08.2022 в судове засідання представники сторін не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 10.08.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі № 911/218/22 та призначено розгляд справи по суті на 14.09.2022.

З метою повідомлення сторін про дату та час судового засідання, 10.08.2022 судом складено ухвалу-повідомлення. У зв`язку із відсутністю фінансування зазначена ухвала суду не була направлена поштою на адресу сторін. Однак, з метою належного повідомлення останнього, судом здійснено направлення зазначеної ухвали суду на електронні адреси позивача та відповідача.

14.09.2022 в судове засідання представники сторін не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 14.09.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено судове засідання у справі на 12.10.2022.

З метою повідомлення сторін про дату та час судового засідання, 14.09.2022 судом складено ухвалу-повідомлення. У зв`язку із відсутністю фінансування зазначена ухвала суду не була направлена поштою на адресу сторін. Однак, з метою належного повідомлення останнього, судом здійснено направлення зазначеної ухвали суду на електронні адреси позивача та відповідача.

12.10.2022 в судове засідання представники сторін не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Щодо неявки представників сторін у судове засідання, суд зазначає наступне.

Наразі, суд наголошує, що представники сторін в судові засідання жодного разу не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, вимог ухвал суду не виконали. Крім того, сторони не були позбавлені права приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, однак таким правом не скористалися.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 вказаного Кодексу, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Приймаючи до уваги, що учасники судового процесу скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

У судовому засіданні 12.10.2022 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області,

ВСТАНОВИВ:

Протягом 2020 року між Приватним підприємством «Гувер-С» (далі постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОВОЧЕВА СКАРБНИЦЯ» (далі покупець, відповідач) існували договірні зобов`язання щодо поставки товару на загальну суму 168 138,39 грн., укладені в усній формі.

Як зазначає позивач, на виконання договору, у період з січня 2020 року по липень 2020 року, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 168 138,39 грн.

Однак, відповідач здійснив лише часткову оплату за поставлений товар в загальній сумі 155 525,20 грн.

Подаючи даний позов, позивач посилається на невиконання відповідачем як покупцем своїх зобов`язань в частині здійснення оплати за наданий товар згідно видаткової накладної № 150 від 08.07.2020 на суму 35 708,88 грн. та видаткової накладної № 152 від 08.07.2020 на суму 37 430,00 грн. У зв`язку із чим, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в загальній сумі 68 138,39 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Дослідивши зміст правовідносин, які виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що сторонами фактично було укладено договір поставки у спрощений спосіб, шляхом передачі позивачем відповідачу обумовленого товару та прийняття його відповідачем.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Крім того, у пункті 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» визначено, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підтвердженням укладання між сторонами договору в спрощений спосіб, зокрема, є видаткова накладна № 150 від 08.07.2020 на суму 35 708,88 грн., видаткова накладна № 152 від 08.07.2020 на суму 37 430,00 грн., що містять найменування товару, його ціну, а також реквізити позивача, та підпис і печатка відповідача на вище вказаних видаткових накладних про прийняття саме такого товару та тих послуг, і в тій кількості, що були визначені позивачем у видаткових накладних. Вказані видаткові накладні підписані сторонами та скріплені печатками підприємств без будь-яких зауважень та заперечень (копії наявні в матеріалах справи).

Судом встановлено, що строк оплати отриманого товару за вищевказаними видатковими накладними сторонами визначено не було.

Доказів звернення до відповідача із претензією щодо строків оплати та встановлення строків оплати позивачем до суду не надано.

Отже, з поданих до суду доказів, суд дійшов висновку, що строки оплати сторонами не встановлені.

При цьому, з поданого до суду Акту звірки взаєморозрахунків за 2020 рік вбачається, що оплата відповідачем поставленого товару здійснювалася не одночасно з прийманням товару або товаророзпорядчих документів, а в хаотичному порядку. Одночасно, претензій щодо попередніх оплат за поставлений товар матеріали справи не містять.

За ствердженням позивача, на виконання договору, у період з січня 2020 року по липень 2020 року, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 168 138,39 грн.

Як було встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач протягом дії договору здійснив часткову оплату за поставлений товар в загальній сумі 155 525,20 грн.

Одночасно, станом на день звернення позивача до суду, відповідачем не виконано свої зобов`язання належним чином в частині здійснення оплати за поставлений товар на загальну суму 68 138,39 грн. за видатковими накладними № 150 та № 152 від 08.07.2020. У зв`язку із чим, у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем в загальній сумі 68 138,39 грн. Протилежного суду не доведено, доказів здійснення повної та своєчасної оплати за наданий товар до суду не надано.

У відповідності до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, оплата поставленого товару мала бути здійснена відповідачем після спливу семиденного строку від дня пред`явлення позивачем вимоги про оплату поставленого товару в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України.

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивачем до відповідача із вимогою щодо оплати поставленого товару в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України. Протилежного суду не доведено.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем обов`язку оплати поставленого позивачем товару на загальну суму 68 138,39 грн. є таким, що не настав.

При цьому, судом досліджені та враховані заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що у видатковій накладній № 152 від 08.07.2020 була невірно вказана сума 37 430,00 грн. та зазначив, що ТОВ «Овочева скарбниця» відмовилася приймати товар за цінами, що вказані у зазначеній видатковій накладній, у зв`язку із чим позивач здійснив переоцінку вказаної накладної та замінив її на видаткову накладну № 152 від 08.07.2020 на суму 29 800,00 грн. Крім того, відповідач зазначає, що станом на 09.02.2022 відповідачем була повністю погашена сума заборгованості, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено копію видаткової накладної № 152 від 08.07.2020 на суму 29 800,00 грн. Зазначена видаткова накладна підписана сторонами без будь-яких зауважень та заперечень та скріплена печатками підприємств.

Наразі суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від прийняття товару за видатковою накладною № 152 від 08.07.2020 на суму 37 430,00 грн., оскільки вказана видаткова накладна підписана та скріплена печатками сторін без будь-яких зауважень та заперечень.

Доказів переоцінки товару вказаної накладної № 152 від 08.07.2020 на суму 37 430,00 та заміни її на видаткову накладну № 152 від 08.07.2020 на суму 29 800,00 грн. матеріали справи також не містять.

Надана відповідачем видаткова накладна № 152 від 08.07.2020 на суму 29 800,00 грн. не може бути прийнята судом в якості доказу відмови відповідача приймати товар за видатковою накладною № 152 від 08.07.2020 на суму 37 430,00 грн.

В той ж час, вже після відкриття провадження у дані справі, відповідачем було здійснено оплату наданого товару на загальну суму 60 508,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4917 від 09.02.2022 на суму 35 708,88 грн. та платіжним дорученням № 4828 від 28.01.2022 на суму 24 800,00 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд вирішив закрити провадження по даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині позовних вимог Приватного підприємства «Гувер-С» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВОЧЕВА СКАРБНИЦЯ» про стягнення основного боргу в сумі 60 508,88 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем свого зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого позивачем товару, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 7 632,51 грн., 3 127,92 грн. 3% річних та 9 014,66 грн. інфляційних втрат.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, з урахуванням ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Закрити провадження у справі № 911/218/22 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині позовних вимог Приватного підприємства «Гувер-С» до Товариства з обмеженою відповідальність «ОВОЧЕВА СКАРБНИЦЯ» про стягнення основного боргу в сумі 60 508,88 грн.

2. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256, ст. 257 та п. п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.11.2022.

Суддя Л.В. Сокуренко