УХВАЛА

07 листопада 2022 року

м. Київ

cправа № 918/57/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Південного міжрайонного управління водного господарства

на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.05.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединий-Буд"

до 1) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях,

2) Управління Державної казначейської служби України у м. Рівному Рівненської області,

3) Південного міжрайонного управління водного господарства,

4) Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області

про стягнення заборгованості в сумі 46 555,65 грн,

ВСТАНОВИВ:

17.10.2022 до Касаційного господарського суду надійшла касаційна скарга Південного міжрайонного управління водного господарства на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.05.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 у справі № 918/57/22.

01.11.2022 до Касаційного господарського суду надійшло заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединий-Буд" проти відкриття касаційного провадження, оскільки винятковість випадку оскарження судових рішень у цій справі, яка визнана судом першої інстанції малозначною, скаржником необґрунтована та не підтверджена жодними доказами.

За результатами перевірки матеріалів поданої касаційної скарги з урахуванням поданих позивачем заперечень Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі № 918/57/22 і в обґрунтування цієї відмови зазначає про таке.

За змістом пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною п`ятою статті 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини сьомої зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення 46 555,65 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому у розумінні ГПК України справа № 918/57/22 є малозначною, а оскаржувані рішення не підлягають касаційному оскарженню.

В касаційній скарзі заявник вказує на те, що справа має виняткове значення для нього, оскільки він є балансоутримувачем державного майна у м. Рівне, що передано в оренду позивачу, який просить повернути надмірно сплачені кошти за його користування під час карантину, тому неправильне застосування судами попередніх інстанцій матеріального права під час ухвалення оскаржуваних рішень призведе до значних збитків скаржника.

Доводи, викладені у касаційній скарзі зводяться до незгоди скаржника із судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

Касаційний господарський суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила, й необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".

Використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Сама лише вказівка на те, що справа має виняткове значення для скаржника з викладенням власної позиції щодо встановлених обставин справи без належного та фундаментального такого обґрунтування, не може бути визнана судом випадками, що зазначені у підпункті "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Розглянувши наведені скаржником доводи в обґрунтування наявності правових підстав для розгляду цієї справи у касаційному порядку, Суд вважає їх необґрунтованими.

Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень судів попередніх інстанцій тільки через те, що такі рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконними, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою Південного міжрайонного управління водного господарства немає.

Подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, тому суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі і відмовляє у такому відкритті, оскільки цю скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Південного міжрайонного управління водного господарства на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.05.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 у справі № 918/57/22.

2. Матеріали касаційної скарги на 21 (двадцять одному) аркуші повернути скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ