ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1866/22

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Ловга В.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: Сечко С.В. на підставі довіреності;

Від відповідача: Левенець А.В. в порядку самопредставництва;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення 21 600,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі по тексту - МТСБУ) звернулось до господарського суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі по тексту Управління) про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 21 600,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом переходу до позивача на підставі ст. 38 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів права вимоги до сплати страхового відшкодування, виплаченого на користь третьої особи.

Управління повністю заперечувало проти задоволення заявленого позову, посилаючись на відсутність вини працівника Управління у завданні шкоди, оскільки дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої загинув пішохід, сталася в результаті порушення останнім правил дорожнього руху, так як пішохід, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, здійснював рух по проїзній частині на неосвітленій ділянці дороги. Таким чином, за переконанням відповідача, відсутність вини Управління, свідчить про відсутність правових підстав для відшкодування в порядку регресу сплаченої МТСБУ на користь родича пішохода регламентної витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

07.04.2018р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Управління, яким керував ОСОБА_1 , в результаті якої автомобіль здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку, що підтверджується інформаційною довідкою з системи НПУ.

12.04.2018р. Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 . Відповідно до даних довідки про причини смерті, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 помер в результаті отриманих травм.

30.08.2019р. старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспортну СУ ГУНПУ в Одеській області Омельченко З.В. у кримінальному провадженні №0000018, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2018р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

З постанови про закриття кримінального провадження від 30.08.2019р. вбачається, що слідчим було допитано свідків та враховано висновки експертних досліджень, згідно яких в діях водія ОСОБА_1 не вбачається порушень вимог Правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному зв`язку із настанням події дорожньо-транспортної пригоди та тяжкими наслідками.

29.04.2020р. до МТСБУ надійшло повідомлення, направлене ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , згідно якого позивач був повідомлений про настання дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої ОСОБА_2 помер.

Крім того, 28.04.2020р. до МТСБУ надійшла заява про виплату страхового відшкодування, згідно якої ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_4 , просив здійснити регламентну виплату, пов`язану із витратами на поховання, виготовлення і спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 21 000,00 грн. При цьому, на підтвердження понесення витрат на поховання та спорудження пам`ятника МТСБУ були надані відповідні докази.

06.07.2021р. МТСБУ було видано наказ №3.1/4119 про здійснення регламентних виплат у розмірі 21 000,00 грн. на рахунок, вказаний у заяві про виплату страхового відшкодування. При прийнятті наказу МТСБУ посилалось на довідку №1 від 06.07.2021р. про розмір страхового відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, складену позивачем.

07.06.2021р. МТСБУ було перераховано на рахунок, вказаний у заяві про виплату страхового відшкодування, регламентну виплату у розмірі 21 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1032299.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950р. передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

За загальними правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Так, приписами ч. 2 статті 1187 ЦК України встановлено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Положеннями ст. 2 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 № 1961-IV (з наступними змінами та доповненнями, далі Закон України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі ст. 6 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що 07.04.2018р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Управління, яким керував ОСОБА_1 , в результаті якої автомобіль здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який пізніше помер у лікарні.

Відповідно до ст. 22 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону, потерпілим - юридичним особам - страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Статтею 23 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно з ч. 27.4 ст. 27 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 41.1 ст. 41 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством. Регламентні виплати, зазначені у підпунктах "а"-"д" цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ.

На виконання положень Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ було здійснено регламенту виплату на користь ОСОБА_4 , яка понесла витрати на поховання ОСОБА_2 та на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 21 600,00 грн.

У ч. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регламентовано, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно зі ст. 40 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди: на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ; на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством. Регламентні виплати, зазначені у підпунктах "а" - "д" цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ. Відповідно до п.1.6 ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Господарським судом під час розгляду даної справи було встановлено, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , належить Управлінню, що підтверджується відомостями з інформаційної довідки з системи НПУ та із постанови про закриття кримінального провадження від 30.08.2019р.

Як зазначалось вище по тексту рішення, нормою ч. 1 ст .1172 ЦК України закріплено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Враховуючи положення ст. 1187 ЦК України, якою визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, господарський суд доходить висновку, що Управління, яке посилається на відсутність вини водія у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, має надати суду докази на підтвердження настання пригоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Проте, будь-які докази, які можуть свідчити про настання ДТП внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого Управлінням суду надані не були. При цьому, судом враховано, що згідно висновку експерта №282-А від 08.05.2019р., на який є посилання по тексту протоколу про закриття кримінального провадження, у діях водія вбачається невідповідність вимогам п. 12.6 Правил дорожнього руху України, який визначає швидкість руху автомобіля поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти.

З викладених обставин, господарський суд доходить висновку, що незважаючи на закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, Управління має відшкодувати виплачену МТСБУ регламентну виплату у розмірі 21 600,00 грн. Позиція суду щодо наявності у відповідача обов`язку відшкодувати регламентну виплату незалежно від вини водія автомобіля відповідає висновкам, які наведені у постанові Верховного Суду від 21.04.2021р. по справі №450/4163/18.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 21 600,00 грн.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених Моторним (транспортним) страховим бюро України до Головного управління Національної поліції в Одеській області позовних вимог шляхом присудження до стягнення із відповідача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 21600,00 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області /65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А; ідентифікаційний код 40108740/ на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України /02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8; ідентифікаційний код 21647131/ суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 21600,00 грн. /двадцять одна тисяча шістсот грн. 00 коп./, судовий збір у розмір 2481,00 грн. /дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн. 00 коп./.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 08 листопада 2022 р.

Суддя С.П. Желєзна