номер провадження справи 28/61/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2022 Справа № 908/1765/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справу:

за позовом фізичної особи-підприємця Харченко Наталії Геннадіївни ( АДРЕСА_1 ; адреса представника адвоката Корсік Я.І.: АДРЕСА_2 )

до відповідача фізичної особи-підприємця Савчука Бориса Васильовича ( АДРЕСА_3 )

про стягнення грошових коштів з орендної плати, розірвання договору оренди та виселення з нежитлового приміщення.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулась фізична особа-підприємець Харченко Наталія Геннадіївна до відповідача фізичної особи-підприємця Савчука Бориса Васильовича про:

- стягнення 97.547,62 грн, з яких: 73.468,76 грн. заборгованість з орендних платежів за період з лютого по вересень 2022, 19.082,83 грн вартість некомпенсованих споживачем комунальних послуг за період січень-червень 2022, 4.390,54 грн інфляційні втрати та 605,49 грн 3% річних;

- розірвання договору №26/20 від 21.01.2022;

- звільнення нежитлового приміщення загальною площею 35 кв.м. за адресою: 69121, м. Запоріжжя, вул. Товариська, буд. 37-А шляхом виселення.

В обґрунтування правової позиції позивач посилався на порушення відповідачем зобов`язань за договором оренди №26/20 від 21.01.2020 в частині своєчасної та повної оплати орендних платежів, внаслідок чого виникла заборгованість. Приймаючи до уваги приписи діючого законодавства та умови договору, позивач нарахував до стягнення інфляційні втрат та 3% річних. З урахуванням п. 3.4 договору відповідачу нараховано витрати з комунальних платежів. Також у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем договірних зобов`язань позивачем заявлені вимоги про розірвання договору оренди та зобов`язання відповідача звільнити об`єкт оренди шляхом виселення.

Крім того, позивачем заявлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2022 позовну заяву передано на розгляд судді Федорової О.В.

Ухвалою суду від 16.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/1765/22, присвоєно справі номер провадження 28/61/22, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи.

Копії ухвали суду від 16.09.2022 по справі №908/1765/22 надіслані сторонам з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за вказаними у позові адресами. Доказів отримання позивачем зазначеної копії ухвали матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу на те, що ухвала суду від 16.09.2022 про відкриття провадження у справі була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тому, позивач, як зацікавлена особа, мав можливість отримати інформацію щодо поданої ним позовної заяви з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://court.gov.ua/fair/sud5009.

На зазначеній сторінці суду міститься інформація про те, що для запобігання загрози життю та здоров`ю суддів та учасників судового процесу у період воєнного стану, доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень, сервісів Стан розгляду справ та Список справ, призначених до розгляду тимчасово призупинено. Суди здійснюють правосуддя в безперебійному режимі в умовах відсутності загрози життю та здоров`ю учасників справи. Про дату та час судових засідань слід дізнаватись в оперативному порядку за телефонами суду чи з використанням інших засобів зв`язку.

Отже, інформацію щодо стану розгляду позовної заяви позивач міг отримати також за телефоном гарячої лінії - та в канцелярії суду ; Єдиний Контакт-центр судової влади України 044 207-35-46.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 27 ГПК України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Ухвала суду від 16.09.2022 про відкриття провадження у справі направлена відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка співпадає з відомостями, зазначеними в позові. Разом з тим, ухвала суду була повернута до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, про що працівниками Укрпошти здійснено відповідне позначення на конверті «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин, суд вважає, що ним були вжиті достатні заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи № 908/1765/22.

Про хід розгляду даної справи відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу судової влади України за адресою: http://zp.arbitr.gov.ua/sud5009/.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, свою позицію у спорі не повідомив, обґрунтованих заперечень проти позову не висловив.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки судом належним чином виконано обов`язок та вжито заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. ч. 2, 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

26.09.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить суд розірвати договір №26/20 укладений 21.01.2020, оскільки при складанні тексту позовної заяви в прохальній частині була допущена описка щодо зазначення року укладання спірного договору.

Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши доводи позивача, суд дійшов висновку про відмову у задоволені заяви про зміну предмету позову, виходячи з наступного.

Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Позивач в заяві посилається на допущення описки в прохальній частині позову та невірного зазначення дати договору, а саме замість « 21.01.2020», помилкового зазначено « 21.01.2022». Втім, в тексті позову позивач вказує на наявність господарських правовідносин, які регулюються умовами договору оренди №26/20 від 21.01.2020, до позову додана копія договору №26/20 від 21.01.2020.

Зазначене свідчить про описку допущену позивачем при складанні тексту позовної заяви.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд визнав надані документи достатніми для всебічного та об`єктивного розгляду спору.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 10.11.2022.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Харченко Наталя Геннадіївна (орендодавець, позивач у справі) та фізична особа-підприємець Савчук Борис Васильович (орендар, відповідач у справі) 21.01.2020 уклали договір №26/20 (надалі договір).

Пунктом 1 договору встановлено, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення під кафе площею 35 кв.м. за адресою: 69121, м. Запоріжжя, вул. Товариська, буд. 37-А.

Відповідно до п. 3.1 договору щомісячна орендна плата складає 8750,00 грн та вноситься орендарем не пізніше 7-го числа поточного місяця за поточний. Орендна плата підлягає індексації 2,5% кожний рік орендного використання, починаючи з другого року орендного користування.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що вартість спожитих орендарем комунальних послуг, а саме: за електроенергію, воду та її відведення (каналізацію) орендар компенсує орендодавцю за кожний місяць оренди (в тому числі за льготний період проведення оздоблювальних робіт) відповідно до показників приладів обліку та рахунків, які виставлені орендодавцем, протягом 5-ти днів після виставлення рахунків.

Відповідно до п. 4.6 договору орендар зобов`язаний своєчасно та повному обсязі перераховувати орендодавцю орендну плату.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що цей договір діє з 21 січня 2020 до 31 грудня 2022.

Матеріали справи не містять доказів визнання договору оренди недійсним.

Відповідач зобов`язання щодо своєчасного внесення орендних платежів та сплату комунальних платежів за період з лютого 2022 по 07.09.2022 в повному обсязі не виконав.

Як зазначає позивач, відповідачем частково сплачено орендну плату за лютий 2022 року у розмірі 2700,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість склала 73.468,76 грн.

У зв`язку з наявністю заборгованості з орендних та комунальних платежів, позивач з метою врегулювання спору в позасудовому порядку звернувся до відповідача з претензією вих. 03 від 28.07.2022 з вимогою погасити виниклу заборгованість. Цього ж дня відповідачу був надісланий лист вих. №2/22 від 28.07.2022 про розірвання договору.

У відповіді на претензію від 04.08.2022 відповідач заперечив проти нарахування його орендних платежів за період з березня до 22.07.2022, у зв`язку з форс-мажорними обставинами, в той же час зазначив про готовність сплатити комунальні платежі після усунення форс-мажорних обставин.

У листі від 11.08.2022 позивач зазначив про розірвання договору в односторонньому порядку з 28.08.2022, просив погасити заборгованість з орендних та комунальних платежів або вирішити питання щодо передачі орендодавцю у власність частини майна, яке належить орендарю в рахунок погашення заборгованості, протягом 3-х днів після закінчення дії договору (до 01.09.2022) підготувати та передати орендодавцю за актом приймання-передачі об`єкт оренди.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди № 26/20 від 21.01.2020 стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із орендою майна здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Договір, укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов`язкову силу для сторін. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.

Доказів наявності заяв про припинення договору або зміну умов договору суду не надано. Таким чином, договір оренди №26/20 від 21.01.2020 є чинним.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України встановлено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як вже зазначалося судом в п. 4.6 договору встановлений обов`язок орендаря своєчасно та повному обсязі перераховувати орендодавцю орендну плату у розмірі 8.750,00 грн щомісяця.

Крім того, в п.3.1 договору сторонами узгоджено, що починаючи з другого року користування майном розмір орендної плати підлягає індексації (2,5%). Таким чином, починаючи з 22.01.2021 розмір орендної плати складає 8968,75 грн (8750,00+2,5%), з 22.01.2022 9192,97 грн (8968,75+2,5%).

Як вбачається з наданих документів відповідач всупереч. 3.1 договору в період з лютого 2021 по січень 2022 сплачував орендну оплату на рівні 8750,00 грн, замість 8968,75 грн, тобто без урахування індексації на рівні 2,5% в рік. Недоплата (заборгованість) складає 2625,00 грн (218,75 грн в місяць).

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів не надав та доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення заборгованості у розмірі 73.468,76 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню у заявленій позивачем сумі.

Щодо посилань відповідача у відповіді на претензію від 04.08.2022, що порушення зобов`язань за спірними договорами сталося внаслідок дії непереборної сили - військової агресії Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану на території України, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Це означає, що війна є форс-мажором, тобто обставиною непереборної сили, яка звільняє від відповідальності у випадку несвоєчасної сплати за комунальні послуги.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 визначено, що належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Суд зазначає, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Крім того, відповідачем також не надано доказів щодо відсутньої можливості виконати зобов`язання за Договором №107/8 (докази наявності значної заборгованості споживачів за надані послуги у період воєнного стану, тощо).

Суд констатує, що у випадку неможливості відповідачем через введення воєнного стану в державі здійснювати підприємницьку діяльність, останній не був позбавлений можливості, узгодивши відповідну дію з позивачем, змінити умови договору щодо порядку та строків оплати, тощо. Натомість, відповідач здійснював часткову оплату за оренду нерухомого майна. Окрім цього, судом зауважується, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем з огляду на запровадження в державі воєнного стану.

Також в матеріалах справи немає ані доказів письмового повідомлення відповідачем позивача про форс-мажорні обставини, ані доказів засвідчення Торгово-промисловою палатою України для ФОП Савчука Б.В. за його зверненням введення воєнного стану, як форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання суб`єктом підприємницької діяльності зобов`язань за Договором №26/20 від 21.01.2020, шляхом видачі відповідного сертифіката.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави для звільнення орендаря від сплати орендних платежів за вказаний у позові період.

Як вже зазначалося судом вище, умовами п. 3.4 договору сторонами узгоджений обов`язок орендаря сплачувати вартість комунальних платежів згідно показань приладів обліку та рахунків, виставлених орендодавцем протягом 5-ти днів після виставлення рахунків.

Вартість некомпенсованих відповідачем комунальних послуг за період з січня 2022 по червень 2022 складає 19.082,83 грн.

Відповідач доказів сплати вартості комунальних послуг за вказаний у позові період не надав, зазначені позивачем факти не спростував, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення вартості комунальних послуг за період січень-червень 2022 в розмірі 19.082,83 грн підлягають задоволенню.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 605,49 грн за період з 08.02.2022 по 08.09.2022 та інфляційні втрати у розмірі 4390,54 грн за період з лютого 2022 по липень 2022 включно.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов`язань, які можуть бути узгоджені сторонами, оскільки ця норма законодавства є імперативною. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р. зазначалося, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідно місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а внесена з 16 по 31 число не індексується і розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Факт порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання доведений наявними матеріалами справи та не спростований відповідачем.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що ці розрахунки є правильними та виконаними з дотриманням вказаних норм права, тому вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 605,49 грн за період з 08.02.2022 по 08.09.2022 та інфляційних втрат у розмірі 4390,54 грн за період з лютого 2022 по липень 2022 включно судом задовольняються.

У зв`язку з тривалим порушенням відповідачем умов договору позивач також просив суд розірвати договір оренди № 26/20 від 21.01.2020, укладений між ФОП Харченко Н.Г. та ФОП Савчуком Б.В.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач тривалий час не виконує свої зобов`язання щодо сплати орендної плати.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Статтею 782 ЦК України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд (ч.1). У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору (ч.2).

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором (ч.1). Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (ч. 2). Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (ч. 3). У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ч. 4). Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду (ч. 5).

Порушення строків внесення орендної плати з боку відповідача носить системний та довготривалий характер, що є істотним порушенням договору в розумінні ст. 651 ЦК України.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання договору оренди № 26/20 від 21.01.2020 нежитлового приміщення загальною площею 35,00 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Товариська, 37-А, укладеного між ФОП Харченко Н.Г. та ФОП Савчуком Б.В., підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

На підставі викладеного, позовна вимога про зобов`язання ФОП Савчука Бориса Васильовича звільнити нежитлове приміщення загальною площею 35 кв.м. за адресою: 69121, м. Запоріжжя, вул. Товариська, буд. 37-А, шляхом виселення фізичної особи-підприємця Савчука Бориса Васильовича на користь фізичної особи-підприємця Харченко Наталії Геннадіївни.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору в розмірі 7.443,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 126, 129, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємцяь Харченко Наталії Геннадіївни до відповідача фізичної особи-підприємця Савчука Бориса Васильовича про стягнення заборгованості з орендних платежів, вартості спожитих комунальних послуг, 3% річних та інфляційних втрат, розірвання договору оренди нежитлового приміщення, виселення задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Савчука Бориса Васильовича ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Харченко Наталії Геннадіївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 73.468,76 грн (шістдесят три тисячі чотириста шістдесят вісім грн 76 коп) заборгованості з орендної плати, 19.082,83 грн (дев`ятнадцять тисяч вісімдесят дві грн 83 коп) вартості спожитих комунальних послуг, 605,49 грн (шістсот п`ять грн. 49 коп) 3% річних, 4.390,54 грн (чотири тисячі триста дев`яносто грн 54 коп)інфляційних втрат, 7.443,00 грн (сім тисяч чотириста сорок три грн. 00 коп) судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Розірвати Договір № 26/20 від 21.01.2020 р. оренди нежитлового приміщення площею 35,00 кв. м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Товариська, 37-А.

4. Зобов`язати звільнити нежитлове приміщення площею 35,00 кв. м. за адресою: місто Запоріжжя, вул. Товариська, 37-А, шляхом виселення фізичної особи-підприємця Савчука Бориса Васильовича ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Харченко Наталії Геннадіївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ). Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 листопада 2022 року.

Суддя О.В. Федорова