ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

18 жовтня 2022 року м.Тернопіль Справа №907/29/22
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання Крутіній Ю.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк», м.Ужгород Закарпатської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фінансова компанія", м.Ужгород Закарпатської області

про розірвання договору фінансового лізингу та зобов`язання повернути майно

за участю представників:

позивача: Мікрюков С.В., адвокат, довіреність №174/22 від 31.08.2022 (в режимі відеоконференцзв`язку);

відповідача: не з`явився.

Зміст позовних вимог. Позиція позивача.

Акціонерне товариство «Комерційний інвестиційний банк» звернулося 13.01.2022 (згідно з відтиском штампу вхідної кореспонденції суду за вх.№02.3.1-05/31/22) до господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова фінансова компанія», м.Ужгород Закарпатської області, про розірвання договору фінансового лізингу №50.00. від 31.03.2021 та зобов`язання повернути предмет лізингу, а саме: нерухоме майно (будівля елеватора, площею 944,9мм2), що знаходиться за адресою: вул.Лесі Українки, буд.7Ф, смт.Дружба Тернопільського району Тернопільської області.

Позовні вимоги обґрунтовано фактом неналежного виконання відповідачем умов договору фінансового лізингу №50.00. від 31.03.2021 в частині проведення лізингових платежів у строки, визначені у Графіку, що в силу закону та умов договору, є підставою для його дострокового розірвання з одночасним поверненням предмета лізингу.

У запереченнях на доводи відповідача, викладені у поясненнях №02-93/6-148 від 02.08.2022 (вх.№4937 від 02.08.2022) також звернуто увагу, що прострочення сплати лізингових платежів мало місце до введення в Україні воєнного стану, а саме в червні 2021 року, а тому посилання відповідача на цю обставину як причину несплати лізингових платежів є безпідставним.

Наявність заборгованості по сплаті лізингових платежів зумовило направлення позивачем на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу та про повернення предмета лізингу. Посилання відповідача на п.5.2 договору фінансового лізингу, яким передбачено, що при передачі предмета лізингу позивач зобов`язується надати відповідачу всю технічну документацію на предмет лізингу, то позивач вказує, що у Банку така документація відсутня, тому відповідачу не передавалася. І відповідно, з цієї причини про передачу технічної документації не вказано в Акті прийому-передачі предмету лізингу від 31.03.2021, який підписано зі сторони відповідача без заперечень чи будь яких зауважень.

Заперечення відповідача.

Відповідно до поданих 25.07.2022 пояснень без номера від 25.07.2022 (вх.№4739) відповідачем позовні вимоги заперечуються з різних підстав. Зокрема, відповідач вказує, що ним тривалий час предмет лізингу не використовувався за цільовим призначенням у зв`язку з його непридатним до використання станом та необхідністю проведення ремонту елеватора.

Вказує, що за наслідками проведеної ревізії та підготовці до запуску елеватора було виявлено, що він потребує ремонту та значних трудових та фінансових витрат, зокрема потребували проведення ремонту очисна система елеватора, сушка, транспортна система та бочки для зберігання. На відновлення та ремонт предмету лізингу, в тому числі проведення будівництва нового Силосу, відновлення фундаменту, тощо було витрачено кошти в розмірі 10379380 грн. Крім того, з квітня 2021 року на елеваторі було припинено електропостачання. Про вказані обставини Лізингодавця було повідомлено письмово листом, в якому товариство просило, зокрема з наведених підстав відтермінувати сплату лізингових платежів на час проведення відновлювальних робіт шляхом внесення змін до договору фінансового лізингу, утім дана пропозиція Банком акцептована не була.

Також, відповідач зазначив, що при передачі нерухомого майна в лізинг позивачем не врегульовано питання користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт лізингу - нерухоме майно, оскільки не передано документів на землекористування, що є порушенням п.5.2 договору лізингу.

Процесуальні дії суду у справі.

Оскільки предмет лізингу знаходиться на території Тернопільської області, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19.01.2022 позовні матеріали № 907/29/22 на підставі ч.3 ст.30, ст.31 Господарського процесуального кодексу України передано за територіальною юрисдикцією (виключною підсудністю) на розгляд Господарського суду Тернопільської області (супровідний лист №01-18/7/22 від 04.02.2022).

Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2022 справу №907/29/22 розподілено судді Андрусик Н.О.

Ухвалою суду від 14.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 10.03.2022, встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору. Пізніше, ухвалою суду від 10.03.2022 підготовче засідання було відкладено на 05.04.2022, про що повідомлено учасників справи.

Ухвалою суду від 05.04.2022 в порядку ст.227 ГПК України зупинено провадження у даній справі до закінчення перегляду Західним апеляційним господарським судом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова Фінансова компанія» б/н від 04.02.2022 (вх.№01-04/561/22 від 21.02.2022), поданої на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 19.01.2022 про передачу справи за територіальною підсудністю на розгляд до Господарського суду Тернопільської області.

Ухвалою суду від 11.07.2022 поновлено провадження у справі; продовжено строк підготовчого провадження; призначено підготовче засідання на 26.07.2022, в якому оголошувалась перерва до 23.08.2022.

Ухвалою суду від 23.08.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 20.09.2022, в якому оголошувалась перерва до 04.10.2022, а згодом відкладалося на 18.10.2022.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та заперечення, наведені у підготовчому провадженні та просив суд позов задовольнити.

Відповідач жодного разу у судові засідання не з`явився, процесуальним правом на подання заперечень на відповідь на відзив (заперечення на пояснення) не скористався. Про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчать долучені до справи рекомендовані повідомлення про вручення судової кореспонденції; про судове засідання відповідача було повідомлено шляхом направлення судової кореспонденції на електронну поштову адресу товариства (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2), повідомлену представником - адвокатом Маркусь М.І. та вбачається із наявних у справі клопотань про відкладення судового засідання.

Оскільки неявка учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, відповідно до норм ст.202 ГПК України, не є перешкодою для розгляду справи, тому судом розглянуто спір у даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 ГПК України, суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

В судовому засіданні 18.10.2022 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Фактичні обставини.

31 березня 2021 року між Акціонерним товариством «КОМЕРЦІЙНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» як Лізингодавцем та Товариством з обмеженою діяльністю «Торгово-промислова фінансова компанія» як Лізингоодержувачем укладено договір фінансового лізингу №50.00. (далі - договір), відповідно до умов якого Лізингодавець зобов`язався передати Лізингоодержувачу в платне користування на умовах фінансового лізингу нерухоме майно, визначене в додатку №1 (специфікації) до цього договору, який є невід`ємною частиною, а Лізингоодержувач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору (п.п.1.1 договору). Вартість предмета лізингу, визначена у п. 2.1 договору і становить 41 411 949,86 грн. При цьому, загальна сума платежів за цим договором, включаючи вартість предмета лізингу, комісійну винагороду та інші витрати Лізингодавця становить 41515479,73грн (п.2.3 договору).

У пункті 3.1 договору сторонами визначено строк лізингу - 60 місяців та складається з періодів лізингу, зазначених у додатку №2 (графіку платежів) до цього договору, який є невід`ємною частиною договору.

У розділі 4 договору сторонами визначено лізингові платежі та порядок розрахунків.

Лізингові платежі включають суму, яка відшкодовує частину вартості предмету лізингу (п.4.2 договору). Лізингові платежі вносяться Лізингоодержувачем послідовно не пізніше 5-го числа кожного місяця. Якщо сплата лізингового платежу припадає на вихідний чи святковий день, то останнім днем оплати буде перший робочий день після вихідного чи святкового дня (п.4.3 договору).

Відповідно до п.4.4 договору, лізингові платежі здійснюються відповідно до Графіка платежів, який є Додатком №2 до договору фінансового лізингу.

Пунктом 4.6 договору передбачено обов`язок Лізингоодержувача своєчасно сплачувати передбачені договором лізингові платежі.

Згідно з п.5.1 договору передача Лізингодавцем та прийняття Лізингоодержувачем майна в лізинг оформлюється Актом прийому-передачі майна в фінансовий лізинг, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п.5.2 договору Лізингодавець при передачі предмету лізингу Лізингоодержувачу зобов`язаний передати всю технічну документацію на предмет лізингу. Список переданих разом з предметом лізингу документів відображається в Акті прийому-передачі майна у фінансовий лізинг.

Протягом всього строку дії цього договору предмет лізингу є власністю Лізингодавця (п.6.1 договору).

Також у розділі 7 договору сторонами передбачено випадки та підстави дострокового розірвання договору.

Відповідно до п.7.1 договору Лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір та вилучити у Лізингоодержувача предмет лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, зокрема у випадку, коли Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або у повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30-ти днів (п.7.1.1 договору).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у випадку одностороннього розірвання (дострокового припинення) Лізингодавцем цього договору, раніше сплачені Лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають.

Згідно з 7.3 договору Лізингоодержувач погодився, що Лізингодавець у разі дострокового припинення цього договору має право вилучити предмет лізингу негайно. В цьому випадку Лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу Лізингодавцю негайно або у визначений термін у тому стані, в якому він був отриманий у користування, з урахуванням нормального зносу.

Договір набрав чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками і діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором.

Відповідно до Специфікації до договору (додаток №1) предметом лізингу за договором виступає нерухоме майно, що розташоване по вул.Лесі Українки, 7ф, смт.Дружба Теребовлянського району Тернопільської області, а саме: будівля елеватора (майстерня, прибудова, ваги, приймальний бункер, норія, норійні вежі, відділення очистки, сушарка, силоси), площею 944,3м2, вартістю 41411949,86грн.

У додатку №2 до договору сторонами погоджено Графік платежів за договором фінансового лізингу, відповідно до якого визначено розмір щомісячних лізингових платежів, починаючи з квітня 2021 року по березень 2026 року включно, зокрема Графіком передбачено сплату коштів у квітні 2021 року - 25000,00грн, травні 2021року - 25000,00грн, червні 2021 року - 2125000,00грн, липні 2021 року - 25000,00грн, серпні 2021року - 25000,00грн, вересні 2021року - 25000,00грн, жовтні 2021року - 25000,00грн, листопаді 2021 року - 25000,00грн, грудні 2021 року - 4250000,00грн, січні 2022 року - 25000,00грн, лютому 2022року - 25000,00грн і т.д (том І а.с. 13).

31.03.2021 сторонами підписано Акт прийому-передачі предмета лізингу, згідно з яким Лізингодавець передав, а Лізингоодержувач прийняв нерухоме майно - будівлю елеватора що складається з майстерні, прибудови, ваг, приймального бункера, норії, норійних веж, відділень очистки, сушарки, силосів), площею 944,3м2, що розташована у будівлі №7Ф по вул.Лесі Українки в смт.Дружба Теребовлянського району Тернопільської області. Стан нерухомого майна сторонами охарактеризовано як задовільний та такий що відповідає санітарним, технічним та іншим державним нормам. Пошкодження або недоліки прийнятого приміщення - відсутні. ТОВ "Торгово-промислова фінансова компанія" претензій до Банку щодо стану прийнятого майна не має. Даний Акт прийому-передачі підписано представниками сторін без зауважеь чи інших застережень, скріплений печатками сторін.

Отже, відповідач у встановленому Договором порядку підтвердив фактичне приймання предмету лізингу в стані та комплектності відповідно до Специфікації, підтвердив право власності Лізингодавця на Предмет лізингу, а також факт набуття права володіння та користування предметом лізингу.

01.12.2021 ТОВ "Торгово-промислова фінансова компанія" як Суборендарем укладено договівр суборенди землі з Суборендодавцем - Товариством з обмеженою діяльністю «ПЕРСПЕКТИВА», згідно з яким відповідачем отримано в платне користування земельну ділянку, площею 0,5466га за кадастровим №:02:001:0757, для обслуговування об`єкту Лізингу згідно договору фінансового лізингу від 31.03.2021, що є підставою позову у справі.

Водночас, як вбачається з Виписки по особовому рахунку, ТОВ "Торгово-промислова фінансова компанія" свій обов`язок по сплаті лізингових платежів виконало частково, а саме 05.04.2021 ним сплачено 25000,00грн, 17.05.2021 - 25000,00грн, 23.07.2021 - 25000,00грн; всього 75000,00грн. В подальшому, чергові місячні лізингові платежі за договором, зокрема черговий платіж, який мав бути сплачений у червні 2021 року в сумі 2 125 000,00грн ТОВ "Торгово-промислова фінансова компанія" не сплачений, як і інші платежі за серпень-грудень 2021 року (позов подано до суд 13.01.2022).

Позивач зазначає, що факт наявності заборгованості по сплаті лізингових платежів послугував підставою для звернення із листом-вимогою про розірвання договору фінансового та повернення предмету лізингу.

17 серпня 2021 року АТ «КОМІНВЕСТБАНК» надіслано відповідачу претензію №02-93/6-172 від 17.08.2021 (поштове відправлення №655), котру останнім отримано 25.08.2021. У претензії Банком повідомлено про наявність заборгованості за укладеним договором станом на 16.08.2021 в розмірі 2125000,00грн, відтак, спираючись на п.7.1 договору, вимагав негайно повернути предмет лізингу у зв`язку з розірванням договору з огляду на порушення строків внесення лізингових платежів більше ніж 30 днів.

Додатково у листі №02-93/6-193 від 06.09.2021 Банком надіслано проєкт Угоди про розірвання договору фінансового лізингу №50.00. від 02.09.2021 та Акт прийому-передачі майна до Угоди про розірвання договору фінансового лізингу (поштове відправлення №103 отримано адресатом 20.09.2021).

Дані обставини відповідачем не заперечуються.

У листі-відповіді без номера від 12.10.2021 Товариство відмовилося розривати договір фінансового лізингу від 31.03.2021, посилаючись на обставини невикористання Об`єкту лізингу за цільовим призначенням впродовж тривалого терміну та необхідністю проведення ремонтних робіт елеватора. Також товариством зазначено про можливість розгляду питання про розірвання договору фінансового лізингу при умові відшкодування понесених ним витрат на приведення предмета лізингу у стан, придатний для використання, в розмірі 10379380,00грн.

Аналогічні доводи з приводу неможливості використання предмета лізингу та проведення ремонтних робіт відповідачем наводилися в запереченнях (поясненнях) проти позовної заяви, Документальних доказів на підтвердження даних обставин відповідачем не долучено.

Оскільки відповідач заперечує проти дострокового розірвання договору фінансового лізингу від 31.03.2021; предмет лізингу на вимогу Лізингодавця не повернув, тому Банк звернувся з даним позовом до господарського суду з метою захисту своїх майнових прав та інтересів.

Мотиви та норми закону, з яких суд виходить ухвалюючи рішення.

В частині позовних вимог про розірвання договору фінансового лізингу.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з виконанням/невиконання відповідачем грошових зобов`язань за договором фінансового лізингу та наявністю підстав для розірвання договору й у зв`язку з цим підстав для повернення Лізингодавцю предмета лізингу.

В силу вимог ст.11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків між сторонами зобов`язання.

У відповідності до ст.ст.627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на власний розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір, підписаний сторонами, є обов`язковим для виконання кожною із сторін.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір фінансового лізингу №50.00. від 31.03.2021.

Відповідно до частини 1 статті 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом,застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч.2 ст. 806 ЦК України).

На дату укладення сторонами договору діяв Закон України «Про фінансовий лізинг» №723/97-ВР від 16 грудня 1997 року (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/723/97-%D0%B2%D1%80#Text), який втратив чинність 13.06.2021.

На даний час діють норми Закону України «Про фінансовий лізинг» №1201-IX від 4 лютого 2021 року (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1201-20#Text), відповідно до ч.2 Прикінцевих та перехідних положень якого цей Закон застосовується до відносин, що виникли після дня набрання чинності цим Законом. Відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, до спірних правовідносин суд застосовує норми закону про фінансовий лізинг №723/97-ВР від 16 грудня 1997 року.

Частина 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачає, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» №723/97-ВР сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Аналогічні за змістом положення містяться в статтях 1, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» №1201-IX.

За своїм змістом і правовою природою, укладений між сторонами 31.03.2021 правочин є договором фінансового лізингу, в якому сторони досягли згоди по всіх істотних умовах, а також визначили взаємні права та обов`язки.

Як вбачається із матеріалів справи, у виконання досягнутих домовленостей позивачем на підставі акту приймання-передачі від 31 березня 2021 передано ТОВ «ТПФК» у володіння та користування, визначене у Специфікації (Додаток 1 до договору фінансового лізингу) майно -будівлю елеватора.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як стверджує позивач, в порушення умов договору фінансового лізингу щодо порядку та строків оплати лізингових платежів, його контрагент з червня 2021 року по грудень 2021 року не здійснив жодного платежу.

Дана обставина щодо несплати в червні 2021 року чергового лізиногового платежу в розмірі 2 125 000,00 грн не заперечується і відповідачем. Додатково, матеріалами справи, зокрема випискою по рахунку позивача також підтверджується факт несплати платежів за червень 2021 року та з серпня по грудень 2021 року.

У наявних у справі поясненнях (вх. № 4739 від 25.07.2021) відповідачем вказано про наявність об`єктивних причин, які на його думку, стали підставою для допущення прострочення у сплаті лізингових платежів.

Дані судження судом оцінюються критично, адже за приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, відтак, наявність обставин, за якими сторона понесла додаткові витрати з метою запуску (введення в експлуатацію) елеватора не повинні спричиняти затримку здійснення розрахунків за договором, а вирішення спору щодо відшкодування понесених збитків як і доведення обставин щодо передачі об`єкту лізингу в неробочу, тобто непридатному для експлуатації стані, може бути предметом вирішення в іншому позовному провадженні.

Натомість, підписуючи Акт приймання-передачі майна від 31.03.2021 відповідачем підтверджено, що Об`єкт лізингу ним прийнято в задовільному стані та зауважень щодо такого майна, у нього немає.

Отже, оскільки пунктом 4.3. договору встановлено кінцеву дату внесення щомісячних лізингових платежів, а у Графіку платежів (Додатку № 2 до договору) - сторонами узгоджено їх розмір, то суд вважає, що позивачем наявність обставин прострочки в оплаті платежів є доведеним та підтвердженим документально, а також неспростованим відповідачем у справі.

Щодо посилань відповідача на поточну неплатоспроможність та війну як на об`єктивні причини, що спричинили зупинення діяльності відповідача, то такі доводи суд оцінює критично, оскільки:

- факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022 є загальновідомим;

- розділом 9 договору фінансового лізингу, сторонами погоджено, що у випадку настання умов, передбачених п.9.1, сторони зобов`язані письмово протягом 24 годин з моменту їх настання повідомити одна одну про виникнення форс-мажорних обставин і такі обставини підтверджуються Торгово-промисловою палатою України (відповідного підтвердження сторони про настання форс-мажорних обставин у матеріалах справи);

- за умовами п. 9.1. договору тривалість форс-мажорних обставин впродовж більш як 90 днів, є підставою для ініціювання питання будь-якою стороною про розірвання договору і такий договір буде вважатися розірваним по закінченні 30 днів після направлення вказаного повідомлення;

- наявність форс-мажорних обставин є підставою для звільнення боржника від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за весь період існування таких обставин, утім в даному випадку судом не вирішується спір щодо застосування до відповідача певного виду господарських санкцій за порушення виконання грошових зобов`язань.

Суд також звертає увагу на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21, де вказано, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Судом з`ясовано, що місцезнаходженням відповідача є м. Ужгород Закарпатської області, місцезнаходженням Об`єкту лізингу - є смт. Дружба Тернопільської області. Вказані території не зазнали ракетних обстрілів РФ та не є окупованими ворогом територіями; відповідач діяльності в тимчасово окупованих регіонах України не здійснює, діяльність відповідач не припиняв та не обмежував, оскільки відповідних доказів в матеріалах справи немає і таких сторонами не подано; наявність проведення Банком перевірки на предмет взаємопов`язаності (про що також відсутні докази) не є підставою для невикористання лізингоодержувачем елеватора за його цільовим призначенням та не є підставою для не здійснення розрахунків за договором.

Таким чином, відповідачем всупереч установленому законом та договором порядку, не підтверджено настання в останнього форс-мажорних обставин та не доведено причинно-наслідкового зв`язку між дією форс-мажорних обставин та неможливістю виконання Товариством договірних зобов`язань.

За приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Зміна або розірвання договору, за приписами ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Буквальне тлумачення вказаних норм права дозволяє стверджувати, що договір може бути розірваний двома способами: позасудовим та судовим.

Принцип свободи договірного регулювання правовідносин, утілений у чинному законодавстві, дозволяє сторонам договору на власний розсуд визначати свої взаємні права та обов`язки, у тому числі щодо односторонньої відмови від договору.

Так, суб`єктами господарювання положеннями розділу 7 правочину обумовлена можливість дострокового розірвання Лізингодавцем договору в односторонньому порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса у визначених договором випадках, зокрема, у разі несплати лізингового платежу (частково або в повному обсязі) за умови, що прострочення такої сплати становить більше 30 днів. При цьому, останній зобов`язаний повернути предмет лізингу негайно. Втім, усі раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають (п. 7.1.1, 7.2 договору).

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтею 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавцю надано право відмовитися від договору лізингу та, у зв"язку з цим, вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Отже, за змістом вищенаведених норм, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (ч. 4 ст. 188 ГК України).

В даному випадку умовами договору визначено право позивача на односторонню відмову від договору.

З метою досудового врегулювання спірних правовідносин 17.08.2021 позивачем направлено на адресу свого контрагента письмове повідомлення, з вимогою повернути предмет лізингу негайно у зв`язку з розірванням договору. Із відмітки поштового відділення на конверті слідує, що дана кореспонденція адресату вручена 25.08.2021. Додатково згідно супровідного листа №02-93/6-193 від 06.09.2021 Банком надіслано для підписання Угоду про розірвання договору фінансового лізингу №50.00. від 02.09.2021 та Акт прийому-передачі майна до Угоди про розірвання договору фінансового лізингу (поштове відправлення №103 отримано адресатом 20.09.2021).

У листі-відповіді без номера від 12.10.2021 Товариство відмовилося розривати договір фінансового лізингу від 31.03.2021 за згодою сторін, та як наслідок, вимога про повернення майна товариством залишена без реагування та задоволення.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002 право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Таким чином, вимога позивача в частині розірвання договору фінансового лізингу підлягає задоволенню, виходячи з приписів ст. 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Що стосується істотності порушення умов договору, то в цій частині слід окреслити мету укладення договору фінансового лізингу. За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Суттєве порушення фінансової дисципліни лізингоодержувачем очевидно є істотним.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про сплату заборгованості за лізинговими платежами.

Суд переконаний, що не виконуючи умови спірної угоди в частині сплати лізингових платежів, відповідач істотно порушував умови договору, чим позбавив позивача того на що він розраховував при укладенні даного правочину.

Умовами укладеного договору та приписами ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг", стст. 651, 653 Цивільного кодексу України передбачено право лізингодавця вимагати повернення предмета лізингу в разі невиконання (прострочення виконання) грошових зобов`язань лізингоодержувачем за договором лізингу та його розірвання.

На підставі зазначеного позивачем заявлена похідна вимога про зобов`язання ТОВ "Торгово-промислова фінансова компанія" повернути належне йому майно (предмет лізингу).

Лізингодавець має право вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках, а Лізингоодержувач у разі дострокового розірвання договору лізингу зобов`язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором (п.4 ч.1 ст.10, п.7 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» №723/97-ВР).

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про фінансовий лізинг» №1201-IX у разі повернення лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу, у тому числі з підстав розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках, визначених договором фінансового лізингу та цим Законом, лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт фінансового лізингу лізингодавцю у стані, в якому такий об`єкт було отримано від нього, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу.

Як зазначалося вище, пунктами п.п.7.1, 7.1.1, 7.3 позивачу надано право зокрема вилучити у відповідача предмет лізингу у випадку, коли товариство не сплачує лізингові платежі частково або в повному обсязі і прострочення становить більше 30 днів, наслідком чого є виникнення обов`язку у відповідача щодо повернення предмета лізингу позивачу негайно або у визначений термін у тому стані, в якому він був отриманий у користування з урахуванням нормального зносу.

Доказів виконання відповідачем обов`язку повернення предмета лізингу позивачу матеріали справи не містять.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача, що допущене відповідачем порушення умов договору фінансового лізингу в частині невнесення чергових лізингових платежів протягом тривалого періоду (6 місяців на момент звернення з позовом до суду та 15 місяців на день вирішення спору) є істотним у розумінні частини другої статті 651 Цивільного кодексу України та є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору та повернення позивачу предмета лізингу.

Вимога про повернення предмету лізингу його власнику ґрунтується на вимогах чинного законодавства, підтверджена матеріалами справи, а тому підлягає до задоволення у повному обсязі.

Суд не вважає підставними посилання відповідача на передчасність даної вимоги з посиланням на обставини понесення витрат на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у його роботі, оскільки за умовами договору та в силу положень ст. 11 Закону «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям, утім відповідних дій не вчиняв, а матеріалами справи, зокрема Актом приймання передачі майна не встановлено, що предмет лізингу перебував у незадовільному чи непридатному для використання стані.

Також вимагати від лізингодавця відшкодування понесених збитків є правом відповідача, однак не є підставою для звільнення його від оплати лізингових платежів чи порушення графіку їх сплати. Такі вимоги можуть бути заявлені та розглядатися в межах іншого судового провадження та з урахуванням факту своєчасного повідомлення відповідачем щодо існування /виникнення/ обставин, що могли негативно позначитися на стані предмета лізингу.

Щодо інших аргументів відповідача, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників даної справи позиція суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Також у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Призначення обґрунтованого рішення, зокрема полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п.30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

У даній справі судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному розумінні, а зроблені в процесі розгляду даного господарського спору заяви не спростовують обставин, встановлених на підставі наявних у справі доказів.

Висновки господарського суду.

В силу положень ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджено факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань перед позивачем зі здійснення лізингових платежів у встановлені договором строки, тому на підставі встановлених фактичних обставин суд дійшов висновку про наявність законних підстав для розірвання укладеного між позивачем та відповідачем договору фінансового лізингу від 31.03.2021, відтак про наявність підстав для повернення предмета лізингу та передачі його позивачу, а отже позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо посилань відповідача про неможливість використання предмета лізингу за призначенням через необхідність проведення ремонтних робіт, які виконано товариством на загальну суму 10379380грн, то суд звертає увагу, що в силу приписів частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини,які мають значення для справи.

Однак, жодних доказів, на підтвердження наведених обставин відповідачем до справи не долучено, про неможливість їх надання суду не повідомлено.

В Акті прийому-передачі від 31.03.2021 сторонами підтверджено факт належного стану предмета лізингу, що передано відповідачу у лізингове користування; жодних зауважень щодо стану приміщення та об`єкта нерухомості в цілому товариство не було заявлено.

Відтак, наведені відповідачем у поясненнях без номера від 25.07.2022 (вх.№4739 від 25.07.2022) доводи судом відхиляються як такі, що не підтверджені документально.

Судові витрати.

Судові витрати, що складаються із сплаченого позивачем судового збору в розмірі 4962,00 грн, згідно зі ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 219, 220, 222, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Розірвати договір фінансового лізингу №50.00. від 31 березня 2021 року, укладений між Акціонерним товариством «Комерційний інвестиційний банк», м.Ужгород Закарпатської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фінансова компанія", м.Ужгород Закарпатської області.

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова фінансова компанія» (вул.І.Франка, 1Б/6, м.Ужгород Закарпатської області, ідентифікаційний код 43370253) повернути Акціонерному товариству «Комерційний інвестиційний банк» (вул.Гойди, 10, м.Ужгород Закарпатської області, ідентифікаційний код 19355562) предмет лізингу за договором фінансового лізингу №50.00. від 31 березня 2021 року, а саме: нерухоме майно, що розташоване за адресою: вул.Лесі Українки, буд.7ф, смт.Дружба Теребовлянського району Тернопільської області (Будівля елеватора: майстерня, прибудова, ваги, приймальний бункер, норія, норійні вежі, відділення очистки, сушарка, силоси), площею 944,3м2.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова фінансова компанія» (вул.І.Франка, 1Б/6, м.Ужгород, ідентифікаційний код 43370253) на користь Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» (вул.Гойди, 10, м.Ужгород, ідентифікаційний код 19355562) - 4962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві)грн 00коп. в повернення сплаченого судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено та підписано 01.11.2022 у зв`язку з перебуванням судді Андрусик Н.О. у додатковій відпустці з 24.10.2022.

Суддя Н.О. Андрусик