ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" листопада 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1026/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.,

при секретарі судового засідання Кушнірук О.А.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

справу № 916/1026/22

за позовом: Акціонерного товариства Комерційний банк ПРИВАТБАНК

до відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 171 776, 34 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство Комерційний банк ПРИВАТБАНК звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором в розмірі 171 776, 34 грн., з яких: 38000 грн. заборгованість за кредитом, 109 600, 44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 7 673, 90 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 16502 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

08.06.2021р. Господарським судом Одеської області постановлено ухвалу, якою позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання щодо розгляду справи по суті призначено на 07.07.2022 та учасникам справи встановлено строк на подання до суду заяв по суті справи.

07.07.2022 за вх.№12482/22 господарським судом одержано відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 07.07.2022р., за участю представників відповідача, судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, та якою не прийнято до розгляду заяву позивача про відкладення судового засідання за вх.№12515/22 від 07.07.2022, оскільки остання не містить електронний цифровий підпис, про що господарським судом Одеської області складений Акт №01-11/358/2022 від 07.07.2022.

Також, судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, та якою у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті оголошено перерву до 21.07.2022 об 10:00, із викликом учасників справи у судове засідання.

21.07.2022 за вх.№13888/22 господарським судом одержано заяву відповідача про долучення доказів.

У судовому засіданні 21.07.2022р., за участю представників відповідача, судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, та якою задоволено заяву позивача про відкладення судового засідання за вх.№13759/22 від 20.07.2022 та судове засідання щодо розгляду справи по суті відкладено на 04.08.2022 об 10:00, із викликом учасників справи у судове засідання.

22.07.2022 за вх.№14125/22 господарським судом одержано заяву відповідача про долучення до матеріалів справи №916/1026/22 доказів.

22.07.2022 за вх.№14124/22 господарським судом одержано клопотання відповідача про витребування доказів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.08.2022 клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів за вх.№14124/22 від 22.07.2022 задоволено та витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/1747/17 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до Фізичної особи підприємця Каневської Н.А. про стягнення заборгованості.

Також, у судовому засіданні 04.08.2022р., за участю представників відповідача, судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, та якою у судовому засіданні оголошено перерву до 15.09.2022р. о 10:00, з викликом учасників справи у судове засідання.

12.08.2022 на виконання ухвали суду від 04.08.2022 господарським судом одержано справу №916/1747/17.

08.08.2022 за вх.№15613/22 господарським судом одержано відповідь на відзив та клопотання про продовження процесуально строку на подання відповіді на відзив.

08.09.2022 за вх.№18901/22 господарським судом одержано заяви представників відповідача про проведення судового засідання без участі представників.

У судовому засіданні 15.09.2022р., за відсутністю представників сторін, судом задоволено клопотання позивача про продовження строку на подання до суду відповіді на відзив та відповідь на відзив долучено до справи, а також у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті оголошено перерву до 06.10.2022р. о 12:00, з викликом учасників справи у судове засідання.

У судовому засіданні 06.10.2022, за відсутністю представників сторін, судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, та якою у судовому засіданні оголошено перерву до 03.11.2022р. о 12:00, з викликом учасників справи у судове засідання.

У судове засідання 03.11.2022 сторони, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися та про причини свого нез`явлення суд не повідомили.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно з п.1, п.2 ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

У судовому засіданні 03.11.2022, за відсутністю представників сторін на підставі ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Стислий виклад позиції позивача:

- 29.07.2013 фізичною особою підприємцем Каневською Н.А. було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, на підставі якої відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені у мережі інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із Заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 29.07.2013, та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору;

- відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг»;

- 10.10.2017 відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань;

- у зв`язку з порушенням зобов`язань за договором відповідач станом на 17.01.2022 має заборгованість 359 907, 93 грн., проте на підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України розмір грошової вимоги до боржника, яку позивач просить задовольнити складає 171 776, 34 грн., з яких: 38 000 грн. заборгованість за кредитом, 109 600, 44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 7 673, 90 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (за період з 01.06.2014 по 01.12.2014), 16502 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в кількох документах: в заяві Позичальника та Умовах надання кредиту. Таким чином, між Позичальником і Кредитором був укладений договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить;

- особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно;

- ні Умови та Правила надання банківських послуг, ні розрахунок заборгованості не входить до переліку організаційно-розпорядчих документів, а тому положення ДСТУ 4163-2003 не поширюються на оформлення документів доданих до позовної заяви;

- розрахунок заборгованості підписаний представником ПАТ КБ Приватбанк Савіхіна А.М. та матеріали справи містять довіреність, видану на ім`я зазначеного представника, якою передбачено право працівника посвідчувати копії документів та підписувати розрахунки заборгованості;

- сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови;

- відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи не призначались;

- строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Стислий виклад позиції відповідача:

- з 01.04.2014 банк вважав порушеними умови погашення кредиту за кредитним договором Каневською Н.А. Саме з цього моменту у банка з`явилось право вимагати виконання умов договору, у тому числі, шляхом стягнення заборгованості у судовому порядку. Тому саме з цього моменту слід відраховувати строк позовної давності по стягненню непогашеної заборгованості - сума тіла кредиту. Отже, трирічний строк позовної давності на стягнення заборгованості по кредитному ліміту слід вважати закінченим 01.04.2017. Тобто, позовна заява, яка подана 31.05.2022 є такою, що подана із пропущеним строком позовної давності. Відтак, відповідач вважає пропущеним строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості по кредиту та просить суд застосувати до спірних правовідносин наслідки пропущення строку позовної давності;

- позивачем вже подавався такий саме позов раніше (у 2017 році) і його було залишено без розгляду, через неявку представника позивача. Вважаю, що неналежна процесуальна поведінка, якою позивач проявив неповагу до суду, не може бути обґрунтуванням поновлення позовної давності, оскільки його явку було визнано в справі №916/1747/17 обов`язковою, для з`ясування тих самих обставин;

- підписана Каневською Н.А. заява хоча і містить посилання на Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені у мережі інтернет, проте не зазначено, яка саме редакція цих правил повинна застосовуватись до спірних правовідносин;

- позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме на наданих із позовом «Умовах» був укладений договір із Каневською НА, не доведено, що саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи заяву, а також те, що Умови передбачали таку сплату щомісячних платежів на момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови не змінювались. Тому відповідач вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню також з огляду на недоведеність розміру грошового зобов`язання перед банком;

- посилання позивача на позицію ВП ВС в справі №910/8729/18 є недоречним, оскільки ВП чітко зазначено, що одна з умов, за якою юрисдикція є господарською, правовідносини які призвели до нього, повинні бути господарськими. Однак, з матеріалів поданого позою не вбачається, що між сторонами взагалі були якісь господарські правовідносини і був якісь господарський договір, який би відповідав вимогам ст. 179-180 ГК України, на відміну від обставин, які мали місце в наведеній справі;

- в позовах 2017 року та 2022 року по тому ж самому кредиту банк додає зовсім різні умови та правила надання банківських послуг, як по структурі (різні пункти) так і по змісту (різні процентні ставки);

- орієнтовний розмір понесених відповідачем витрат на правову допомогу становитиме 25 000 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції, що підтверджується договором.

Обставини справи встановлені судом.

29.07.2013 фізичною особою підприємцем Каневською Н.А. було підписано заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що підписавши цю анкету, ОСОБА_1 висловила свою згоду з умовами та Правилами надання банківських послуг (знаходяться на сайті банку www.pb.ua), тарифами банку, які разом із цією анкетою складають договір банківського обслуговування. Своїм підписом ОСОБА_1 приєдналась и зобов`язалась виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифів ПриватБанку договорі банківського обслуговування в цілому. Відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватися як підписом окремих договорів чи додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по банківському обслуговуванню з клієнтом через web-сайт банка. У заяві ОСОБА_1 підтвердила, що вся надана інформація є правильною.

Тією ж датою 29.07.2013 підприємцем Каневською Н.А. підписано заяву на відкриття рахунку, згідно з якою останній відрито рахунки: поточний № НОМЕР_1 та картковий № НОМЕР_2 .

Також позивачем надано до суду Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» (далі - Умови), зокрема р. 3.18 - Умови обслуговування кредитних лімітів на поточних рахунках корпоративних клієнтів, згідно з пп.3.18.1.1. якого кредитний ліміт на поточних рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів Клієнта в межах кредитного ліміту (далі -ліміт)

Відповідно до пп.3.18.1.12. Умов для розрахунку відсотків за користування кредитним лімітом встановлюється диференційована процентна ставка. Відсоткова ставка до розрахунку залежить від терміну існування непогашеного залишку по кредиту. Процентна ставка може бути змінена Банком у порядку, передбаченому цим розділом «Умов та правил надання банківських послуг».

У пп.3.18.1.13. встановлено, що при порушенні Клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань, Клієнт сплачує Банку відсотки та пеню за користування кредитом від суми залишку непогашеної заборгованості в розмірі, передбаченому цим розділом «Умов та правил надання банківських послуг».

Згідно з пп. 3.18.2.2.2. Клієнт зобов`язується сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом згідно з пп.3.18.4.1., 3.18.4.2., 3.18.4.3.

Відповідно до пп. 3.18.4.1. за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка). Порядок розрахунку відсотків:

3.18.4.1.1.За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - «період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню»), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою у розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

3.18.4.1.2. При не обнулінні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, Клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24 (двадцять чотири) % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню.

3.18.4.1.3. У разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошового зобов`язання Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 (сорок вісім)% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов`язань.

Згідно з пп. 3.18.4.1.4. Умов під «непогашенням кредиту» мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Відповідно до пп.3.18.4.3. Умов сплата відсотків за користування кредитом, розрахункових згідно з п.п. 3.18.4.1, 3.18.4.2 проводиться в порядку, зазначеному в п. 3.18.1.1, 3.18.2.1.4, 3.18.2.2.8. Відсотки, несплачені після закінчення періоду безперервного користування кредитом, вважаються простроченими (крім випадків розірвання кредиту згідно з п. 3.18.2.3.4). Сплата відсотків може бути проведена Клієнтом також з інших належних йому розрахунків у встановленому законом порядку.

Згідно з пп.3.18.4.4. Умов Клієнт сплачує Банку винагороду за використання Ліміту відповідно до п.п. 3.18.1.6., 3.18.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9 від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг. Клієнт доручає Банку здійснювати списання винагороди зі своїх рахунків. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати. При зміні Ліміту протягом одного місяця більше одного разу:

У випадку, якщо знову встановлений Ліміт за величиною перевищує Ліміт, встановлений раніше на поточний місяць згідно п.п. 3.18.1.6, 3.18.2.3.2, то Банку може зажадати Сплати винагороди від різниці між знову встановленим лімітом і раніше діяв ліміт. Термін сплати винагороди: не пізніше трьох днів з дати встановлення нового Ліміту.

У випадку, якщо знову встановлений Ліміт за величиною менше Ліміту, встановленого раніше на поточний місяць згідно п.п. 3.18.1.6, 3.18.2.3.2, то винагорода за

знову встановлений на поточний місяць Ліміт не сплачується.

У пп. 3.18.4.9. Умов встановлено, що розрахунок відсотків за користування кредитом проводить щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кілька днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал, нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

Згідно з пп. 3.18.5.1. Умов 3.18.5.1. При порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4, винагороди, передбаченого п.п. 3.18.2.2.5, 3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6 Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у% річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку якщо кредит надавався в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати.

У пп. 3.18.5.7. Умов встановлено, що терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» про розмір встановлених кредитних лімітів від 22.02.22 за вих.№30729OD7KS08P від 22.02.2022, 29.07.2013р. на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 встановлено кредитний ліміт в розмірі 36 000 грн., 02.09.2013р. в розмірі 38 000 грн., та 01.03.2014р. в розмірі 38 000 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 29.07.2013р., укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 17.01.2022р., який подано до суду позивачем, заборгованість відповідача за наданим кредитом становить 38 000 грн., та відповідна заборгованість виникла у відповідача з 01.04.2014р.

Заборгованість відповідача за процентами становить 109 600, 44 грн., із застосуванням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 48% з період з 01.04.2014 по 02.06.2014 та у розмірі 56% за період 01.07.2014 по 07.09.2018.

Заборгованість відповідача по комісії за користуванням кредитом становить 16502 грн.

Розмір пені, яка нарахована відповідачу за період з 01.06.2014 по 01.12.2014 становить 7637,90 грн.

Також позивачем надано до суду виписку по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за період з 29.07.2013р. по 17.01.2022р.

Разом з тим, судом встановлено, що 24.07.2017 за вх.№ 1853/17 Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" було подано позов до Фізичної особи-підприємця Каневської Наталії Анатоліївни про стягнення 203177,04 грн., який ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.02.2018 у справі №916/1747/17 залишений без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.226 ГПК України.

При цьому, із змісту позовної заяви ПАТ КБ "ПриватБанк" у справі №916/1747/17 вбачається, що предметом позову є стягнення з відповідача 203177,04 грн., з яких 38 000 грн. заборгованість за наданим кредитом, 72 478, 68 грн. заборгованість по відсоткам, 14 602 грн. комісія, 78 096, 36 грн. пеня. Підставою позовних вимог Банку у справі №916/1747/17 є неналежне виконання відповідачем зобов`язань, встановлених договором банківського обслуговування б/н від 29.07.2013р., який укладений ФОП Каневьскою Н.А. шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

При дослідженні матеріалів господарської справи №916/1747/17, судом встановлено наявність розрахунку заборгованості позивача за договором б/н від 29.07.2013р., укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ФОП Каневська Н.А. станом на 12.07.2017р. (а.с.19-22), згідно з яким заборгованість відповідача за наданим кредитом становить 38 000 грн., та відповідна заборгованість виникла у відповідача з 01.04.2014р.

Заборгованість відповідача за процентами становить 72478,68 грн., із застосуванням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 48% за період з 01.04.2014 по 02.06.2014р. та у розмірі 56% за період з 01.07.2014р по 12.07.2017р.

Заборгованість відповідача за простроченою комісіє становить 14 602 грн.

Загальна сума нарахованої відповідачу пені становить 78 096,36 грн.

Також у матеріалах справи №916/1747/17 наявна заява ФОП Каневської Н.А. про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 29.07.2013 (т. 1 а.с. 10 ), яка за своїм змістом є аналогічною заяві у справі №916/1026/22.

Окрім того, у матеріалах справи №916/1747/17 наявний витяг з Умов, які, за своїм змістом є іншими, ніж «Умови та правил надання банківських послуг», які наявні у справі №916/1026/22, зокрема, відповідно до пп.3.2.1.4.1. Умов за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського для Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка). Порядок розрахунку відсотків:

Згідно з п.п. 3.2.1.4.1.1. Умов за період користування кредитом моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця (далі «період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню »), розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою у розмірі, 0 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Відповідно до пп. 3.2.1.4.1.2. Умов, у випадку не обнуління дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, на протязі 90 днів* з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню,, Клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36 % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню.

У разі непогашення кредиту впродовж 90 днів * з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го * дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов`язань.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 10.10.2017р. внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Каневьскої Н.А.

23.05.2022 за вх.№1067/22 господарським судом одержано позов Банку до Каневської Н.А. про стягнення 171 776, 34 грн., з яких: 38000 грн. заборгованість за кредитом, 109 600, 44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 7 673, 90 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 16502 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, з підстав невиконання відповідачем зобов`язань, встановлених договором банківського обслуговування б/н від 29.07.2013р., який укладений ФОП Каневьскою Н.А. шляхом підписання заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг».

Висновки суду.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як убачається зі змісту ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПРИВАТБАНК).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З урахуванням положень п. 2 ст. 1 ЦК України відносини повинні бути засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Крім того, ст. 6 і 627 ЦК України передбачено свободу договору, що полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), складових його повної вартості, зокрема заборгованості за відсотками та комісією за користування кредитними коштами, а також пені, господарський суд виходить з наступного.

Як вище встановлено господарським судом, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань встановлених Умовами та правилами надання банківських послуг», які є невід`ємними частинами договору та якими визначено, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Водночас, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили саме такі умови, зокрема й щодо сплати саме визначених позивачем процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки та комісійних нарахувань, оскільки підпису позичальника на вищевказаних документах, наданих позивачем не вбачається.

Більш того, як вище встановлено господарським судом, у справі №816/1747/17 Умови та правила надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач відповідною заявою, що і у справі №916/1026/22, наявні в іншій редакції, ніж надані до суду позивачем у дану господарську справу №916/1026/22, зокрема щодо розміру встановлених відсотків за користування кредитом.

Відтак, господарський суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який надано позивачем у даній справі №916/1026/22, та який не містить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29.07.2013р. шляхом підписання заяви на відкриття рахунку та заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, в якій не зазначено до яких саме Умов та Правил приєднався відповідач (оскільки останні протягом певного часу могли змінюватися), та які і були змінені, навість при здійсненні аналізу двох господарських справ.

Окрім того, господарський суд зазначає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися, або могли змінюватися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин (29.07.2013р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23.05.2022р.), тобто Кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що виникли пізніше, ніж момент укладання кредитного договору, і були найбільш сприятливі для можливості задоволення позову судом.

Водночас доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 73 ЦПК України).

Звертаючись до суду з цим позовом позивач надав до суду Заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, заяву на відкриття рахунку, довідку про розміри встановлених кредитних лімітів ОСОБА_1 та виписки з 29.07.2013 по 17.01.2012р.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

При цьому, відповідно до ст. 336 розділу І Переліку типових документів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р. №578/5, банківська виписка має статус первинного документу.

Таким чином, з наданої позивачем виписки по рахунку вбачається наявність дебетового сальдо на поточному рахунку відповідача, на якому обліковується прострочена заборгованість за кредитом та відсутність його погашень.

Отже, з огляду на наявну у справі банківську виписку по поточному рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , довідку про розміри встановлених кредитних лімітів ОСОБА_1 , а також встановлені обставини справи щодо наявної заборгованості останньої у розмірі 38 000 грн., господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача боргу за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 38 000 грн.

Також судом враховується, що у відзиві на позов відповідач не заперечував, що кредитні кошти у розмірі 38 000 грн. були зараховані на поточний рахунок, який був відкритий на ім`я ФОП Каневської Н.А.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, господарський суд виходить з наступного.

У ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів).

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 29.07.2013 укладеного між ПриватБанком та клієнтом Каневською Н.А., станом на 17.01.2022, Каневською Н.А. 20.11.2013 було зроблено черговий платіж та дебетове сальдо було анульовано. В подальшому протягом тривалого часу жодних платежів не зроблено та 01.04.2014 сума залишку поточної заборгованості була переведена банком до простроченої заборгованості. Саме з цієї дати позивач почав нараховувати підвищену ставку процентів та із цієї ж дати почала нараховуватися пеня.

Отже, саме з 01.04.2014 позивач дізнався про порушення свого права одержати виданий відповідачу кредит, а відтак з 02.04.2014р. почався перебіг позовної даності на звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, та відповідно сплинув такий строк 02.04.2017. Позов про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту подано до суду позивачем 23.05.2022.

Таким чином, позивачем пропущений строк позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 38 000 грн.

При цьому, господарський суд зазначає, що залишення без розгляду позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до Фізичної особи-підприємця Каневської Наталії Анатоліївни про стягнення 203 177,04 грн. у справі №916/1747/17 не зупиняє перебігу позовної давності. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 по справі № 904/3405/19.

Також не заслуговують на увагу посилання позивача на пп. 3.1.8.5.7 Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг», яким встановлено терміни позовної давності щодо вимоги, зокрема по стягненню кредиту тривалістю 5 років, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Між тим, як вище встановлено господарським судом долучені до матеріалів справи позивачем Умови, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил та у зв`язку з відсутністю у заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг згоди відповідача та такі умови.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в розмірі 38 000 грн.

Разом з тим, за відсутністю наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, господарський суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заборгованість з відсотків та комісії за користування кредитом, а також пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, оскільки надані Банком витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин, із врахуванням при цьому, що і сам позивач при поданні до відповідача позову у 2017, надав зовсім інші Умови. Окрім того, згідно з приписами цивільного процесуального законодавства України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Так, надані позивачем Умови та правила банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При цьому, на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України судом враховуються висновки щодо застосування норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.09.2019 у справі № 916/2755/18, від 12.03.2020 у справі № 916/548/19.

За таких обставин господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та комісією за користування кредитними коштами, а також пені.

Також при прийняті рішення, судом враховано, що даний спір підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства, із врахуванням на підставі ч.4 ст.236 ГПК України правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного суду від 05.06.2018р. у справі №338/180/17, згідно з яким, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Щодо заявлених до стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі орієнтовно 25 000 грн., господарський суд виходить з наступного.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

У п.1 ч.3 ст.123 ГПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1-6 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч. 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як встановлено господарським судом, відповідачем на підтвердження надання правничої допомоги надано до суду:

- орієнтовний розмір понесених відповідачем витрат на правову допомогу у розмірі 25 000 грн.;

- ордер про надання правничої (правової) допомоги серія ВН №1062789 від 29.06.2022;

- договір №792/22 про надання правничої допомоги від 29.06.2022, який укладений між адвокатом Канікаєвим Ю.О. (Адвокат) та Каневською Н.А., та згідно з яким Адвокат бере на себе зобов`язання надавати захист, представництво або іншу правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором та додатками до нього, а Клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та компенсувати витрати, необхідні для виконання його доручень, у порядку та строки обумовлені Сторонами у Договорі.

Відповідно до п. 5 договору, сторони дійшли згоди, що Клієнт, зобов`язується оплатити роботу Адвоката, а також осіб, які були ними залучені та компенсувати витрати адвоката, протягом 10 днів, з моменту набрання чинності рішення суду, у справі, для ведення якої укладається цей договорі, у таких розмірах, зокрема:

за ведення справи №916/1026/22 у суді першої інстанції 25 000 грн.

Вказані розміри гонорару, включають в себе оплату роботи адвоката, а також компенсацію всіх його витрат, за виключенням транспортних витрат на відрядження за межі м. Одеси.

Отже, надані відповідачем докази понесених судових витрат на правничу допомогу, є реальними, обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи, а відтак підлягають задоволенню господарським судом у заявленому розмірі 25 000 грн.

Окрім того, господарський суд звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Аналогічний сталий правовий висновок Верховного Суду викладено в постановах від 28.09.2021 у справі №918/1045/20, від 24.11.2021 у справі №910/17235/20 та від 01.09.2021 у справі №910/13034/20.

Щодо витрат позивача по сплаті судового збору, то на підставі ст.129 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк ПРИВАТБАНК у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення 171 776, 34 грн.

2.Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 576, 64 грн. покласти на Акціонерне товариство Комерційний банк ПРИВАТБАНК.

3.Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк ПРИВАТБАНК (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна, Перемоги, 50) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт № НОМЕР_4 виданий Ленінським РВ УМВС України в Одеській області 06.09.1996р.) судові витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 08 листопада 2022 р.

Суддя Г.Є. Смелянець