СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Харків Справа № 917/353/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

головуючий суддя:Зубченко І.В. (доповідач),
судді:Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.
при секретарі судового засідання: Склярук С.І.
за участю представників:
від позивача:не з`явився
від відповідача:Остапенко О.П., ордер серія ВІ №1100002 від 25.08.2022р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл", м.Полтава (вх.№970 П/3 від 16.09.2022р.)
на рішення господарського суду Полтавської області
ухвалене20.06.2022р. у м.Полтава
у справі№917/353/22 (суддя Кльопов І.Г.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська сервісна бурова компанія", м.Полтава
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл", м.Полтава
простягнення 513.870,35грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська сервісна бурова компанія", м.Полтава, позивач, звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл", м.Полтава, про стягнення 513.870,35грн. заборгованості за договором оренди обладнання №3008/2021 від 30.08.2021р., яка складається з 463.170,00грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 4.529,00грн., 28.683,39грн. пені, 17.487,96грн. інфляційних.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська сервісна бурова компанія" надійшла заява про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4.000,00грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.06.2022р. у справі №917/353/22, ухваленим у порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги задоволено в повному обсязі. При цьому на відповідача покладено 7.708,05грн. витрат по сплаті судового збору, а також 4.000,00грн. витрат на правничу допомогу.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з резолютивною частиною якої просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2022р. у справі №917/353/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська сервісна бурова компанія" у задоволенні позовних вимог. Крім того скаржник просить вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідача судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

За змістом апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та за наслідками неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку з наступним:

- позивачем не дотримано визначених договором умов щодо досудового врегулювання спору (розділ 9 договору) шляхом направлення претензії, у зв`язку із чим позовні вимоги є передчасними;

- строк оплати по актах надання послуг №190 від 21.09.2021р. та №267 від 30.11.2021р. не настав, а продовжується до закінчення форс-мажорних обставин;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" не мало можливості виконати зобов`язання за договором №3008/2021 від 30.08.2021р. після 24.02.2022р. у зв`язку з форс-мажорними обставинами, а саме: введенням на території України воєнного стану; забороною правлінням Національного банку України здійснювати банкам видаткові операції за рахунками резидентів Республіки Білорусь, за рахунками юридичних осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Республіки Білорусь. При цьому Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, що, зокрема, підтверджується частковим погашенням заборгованості згідно гривневого доручення №37696 від 10.06.2022р., яке підлягає дослідженню судом апеляційної інстанції.

Згідно з орієнтовним розрахунком, наявним у апеляційній скарзі, витрати скаржника в суді апеляційної інстанції становлять 10.400,00грн. Відповідачем зауважено, що відповідні документи на підтвердження понесених витрат будуть надані разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2022р. для розгляду вищевказаної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Зубченко І.В. (доповідач), судді Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2022р. поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2022р. у справі №917/353/22 та відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою. Названою ухвалою, разом з іншим, встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська сервісна бурова компанія" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 17.10.2022р. призначив справу №917/353/22 до розгляду на 02.11.2022р. з повідомленням сторін про дату, час та місце судового засідання.

19.10.2022р. на поштову адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська сервісна бурова компанія" отримано відзив на апеляційну скаргу. За змістом відзиву позивач просить залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" без задоволення, оскаржуване рішення без змін. При цьому за коротким змістом відзиву Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська сервісна бурова компанія" звертає увагу на наступне:

- чинним законодавством України не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушень договірних зобов`язань контрагентом без попереднього пред`явлення йому претензії. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує;

- форс-мажорні обставини, на які посилається відповідач, виникли після настання строку виконання зобов`язань за договором №3008/2021 від 30.08.2021р. При цьому відповідачем не зазначається та не підтверджується будь-якими доказами неможливість виконання зобов`язань внаслідок настання цих обставин. Наявність форс-мажору не може бути підставою для невиконання зобов`язань;

- під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не були надані будь-які підтвердження наміру сплати спірної заборгованості та зупинення цієї операції банківськими установами. Гривневе доручення №37696 від 10.06.2022р., яке додане до апеляційної скарги, не стосується періоду нарахування пені. Крім того зазначений документ не був наданий до суду першої інстанції, відповідачем не надано пояснень щодо неможливості вчасного подання зазначеного доказу. Отже, зазначений доказ не підлягає дослідженню судом апеляційної інстанції.

За змістом відзиву на апеляційну скаргу позивач, разом з іншим, просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 6.000,00грн. Разом з тим, доказів понесення відповідних витрат Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська сервісна бурова компанія" до матеріалів справи не долучено.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 25.10.2022р. відмовлено у задоволенні отриманої на електронну поштову адресу суду заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" адвоката Остапенка О.П. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з викладених в ухвалі підстав.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.10.2022р. задоволено отриману на електронну поштову адресу суду заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" адвоката Остапенка О.П. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon», з використанням власних технічних засобів представника.

У судовому засіданні 02.11.2022р., проведеному в режимі відеоконференції, представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Просив скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2022р. у справі №917/353/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач повноважного представника у судове засідання не направив. Разом з тим, 31.10.2022р. на електронну адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська сервісна бурова компанія" надійшло клопотання, за змістом якого підприємство, враховуючи неможливість вчасного подання заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просить розглянути справу без участі представника позивача. До клопотання, разом з іншим, додано дублікат відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.11 ст.270 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судом враховано принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Керуючись наведеними приписами законодавства, зважаючи на наявність достатніх матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, приймаючи до уваги, що позиція Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська сервісна бурова компанія" викладена безпосередньо у відзиві на апеляційну скаргу, задовольняючи клопотання останнього про розгляд справи у відсутність повноважного представника, судова колегія визнала за можливе розглянути справу №917/353/22 за відсутністю представника позивача.

Відповідно до ст.269 ГПК України дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги (ч.1). Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).

Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу, складено протокол.

У судовому засіданні 02.11.2022р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

30.08.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська сервісна бурова компанія" (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (далі - орендар) укладено договір оренди обладнання №3008/2021 (далі - договір), за умовами п.1.1 якого на умовах даного договору орендодавець зобов`язується надати орендарю в тимчасове, платне користування (оренду) обладнання відповідно до додатків до даного договору (далі та (або) - майно, обладнання), а орендар зобов`язується прийняти, використовувати за призначенням, оплачувати орендні платежі (платежі за користування майном), та повернути обладнання орендодавцю на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.1.2 договору майно (обладнання), яке є предметом цього договору, належить орендодавцю на праві власності.

Об`єктом оренди є обладнання, найменування і вартість якого, а також вартість оренди визначається в додатках до договору (п.2.1 договору).

Згідно з п.4.1 договору розмір орендної плати за користування обладнанням визначається виходячи з вартості оренди відповідного обладнання, вказаної у додатках до даного договору, та часу знаходження обладнання в орендаря, якщо інше не погоджено сторонами у додатках до договору.

Орендна плата нараховується з дня передачі майна в оренду орендарю по день повернення відповідного майна з оренди орендодавцю на підставі актів приймання-передачі обладнання в/із оренди, якщо інше не передбачено у додатках до договору. День передачі та повернення обладнання вважається як один день оренди (п.4.2 договору).

Пунктом 4.3 договору сторони погодили, що орендар зобов`язаний сплатити орендну плату за користування обладнанням у розмірі 100% протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі наданих послуг та отримання орендарем рахунку-фактури на оплату орендної плати.

У додатку №1 до договору оренди №3008/2021 від 30.08.2021р. сторони визначили найменування та кількість обладнання, що має бути передано в оренду, розмір орендної плати (ставка оренди в режимі роботи та добова ставка оренди в режимі чергування), вартість обладнання (що підлягає відшкодуванню у випадку втрати або пошкодження), вартість технічного обслуговування обладнання, а саме: гвинтовий вибійний двигун діаметром 120,0мм.

Факт надання послуг підтверджений наявними в матеріалах справи актами, а саме актом №190 від 21.09.2021р. на суму 273.870,00грн. та актом №267 від 30.11.2021р. на суму 189.300,00грн.

Товариству з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" були надані рахунки на оплату: №190 від 21.09.2021р. на суму 273.870,00грн. та №1271 від 30.11.2021р. на суму 189.300,00грн.

Не здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" оплати за користування обладнанням за договором №3008/2021 від 30.08.2021р. стало підставою звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська сервісна бурова компанія" з розглядуваним позовом до суду.

Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, зазначає наступне.

Укладений між сторонами правочин №3008/2021 від 30.08.2021р. за своїм змістом та правовою природою є договором оренди.

Згідно з ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), яка кореспондується із приписами ч.1 ст.283 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

У контексті приписів ч.1 ст.760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Як зазначалося вище за текстом постанови, матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду обладнання та прийняття його відповідачем у користування, про що свідчать підписані акт №190 від 21.09.2021р. на суму 273.870,00грн. та акт №267 від 30.11.2021р. на суму 189.300,00грн.

Частиною 1 ст.762 ЦК України унормовано, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За умовами п.4.3 договору орендар зобов`язаний сплатити орендну плату за користування обладнанням у розмірі 100% протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі наданих послуг та отримання орендарем рахунку-фактури на оплату орендної плати.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України та ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі ст.202 ГК України та ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Частинами 1, 2 ст.530 ЦК України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем на користь позивача орендної плати на підставі актів надання послуг №190 від 21.09.2021р. та №267 від 30.11.2021р. Зазначені обставини свідчать про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди №3008/2021 від 30.08.2021р. у сумі 463.170,00грн.

За змістом ст.625 ЦК України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних та інфляційних.

У свою чергу, за змістом ст.ст.549, 611 ЦК України та ст.ст.216-218 ГК України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є також право кредитора вимагати сплати пені. Сторони у п.7.3 договору погодили, що, у разі прострочення сплати орендної плати за користування обладнанням орендар, на письмову вимогу орендаря, сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Як убачається зі змісту позовної заяви, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 28.683,39грн. пені, 17.487,96грн. інфляційних та 3% річних на суму 4.529,00грн. Господарський суд Полтавської області, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, встановив, що останній зроблено вірно, та, як наслідок, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних у повному обсязі. Правильність здійснених позивачем розрахунків відповідачем за змістом апеляційної скарги не оспорюється.

За змістом апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" наголошує на тому, що позивачем не дотримано визначених договором умов щодо досудового врегулювання спору (розділ 9 договору) шляхом направлення претензії, у зв`язку з чим позовні вимоги є передчасними.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду. У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 19 ГПК України унормовано, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Таким чином, законодавство визначає звернення з письмовою претензією як захід досудового врегулювання спору виключно правом (а не обов`язком) учасника господарських відносин. До того ж обома зазначеними законодавчими актами передбачається обов`язок особи, яка порушила права і законні інтереси інших осіб, поновити їх, не чекаючи пред`явлення, зокрема, претензії. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2022р. у справі №910/6840/21.

Чинним законодавством України не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушень договірних зобов`язань контрагентом без попереднього пред`явлення йому претензії. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів його використовує. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.07.2022р. у справі №870/10/21.

Східний апеляційний господарський суд, разом з іншим, звертається до правової позиції, сформульованої у Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002р. №15-рп/2002 у справі 1-2/2002. Так, у рішенні викладено, зокрема, наступні висновки. Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.

За таких обставин суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника щодо обов`язковості досудового врегулювання спору у розглядуваному випадку.

Щодо посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" в апеляційній скарзі на наявність форс-мажорних обставин, як на підставу для звільнення від відповідальності, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п.8.1 договору сторони не несуть відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх обов`язків, якщо таке невиконання (неналежне виконання) відбулося внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажору).

Пунктом 8.4 договору сторони погодили, що обставини непереборної сили повинні бути засвідчені сертифікатом Торгово-промислової палати України або її регіональним відділенням.

За умовами п.8.6 договору сторона, що опинилася під впливом обставин непереборної сили, зобов`язана протягом 10 (десяти) робочих днів від дати настання обставин непереборної сили письмово повідомити іншу сторону про виникнення обставин непереборної сили.

У контексті умов п.8.8 договору несвоєчасне повідомлення про настання чи припинення дії обставин непереборної сили та ненадання документів, що засвідчують обставини непереборної сили, виданих Торгово-промисловою палатою України або її регіональним відділенням, позбавляє сторону права посилатися на обставини непереборної сили як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх обов`язків за договором.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У контексті приписів ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно зі ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч.1).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч.2).

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Таких висновків дотримується Верховний Суд у постановах від 16.07.2019р. у справі №917/1053/18, від 09.11.2021р. у справі №913/20/21, від 30.05.2022р. у справі №922/2475/21, від 14.06.2022р. у справі №922/2394/21 та у постанові від 01.06.2021р. у справі №910/9258/20, на яку безпосередньо посилається відповідач у апеляційні скарзі.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25.01.2022р. у справі №904/3886/21, належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства та умов договору оренди обладнання, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати.

При цьому лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1, на який міститься посилання в апеляційній скарзі, не є сертифікатом про форс-мажорні обставини у контексті викладених вище положень законодавства.

За висновками судової колегії, за відсутності у матеріалах справи сертифікату Торгово-промислової палати України про наявність форс-мажорних обставин, необґрунтованими та безпідставними є посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" на наявність обставин непереборної сили, як на підставу для звільнення від відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Відповідачем до апеляційної скарги додане гривневе доручення №37696 від 10.06.2022р.

Водночас, за змістом ч.ч.3, 8 ст.80 ГПК України та ч.3 ст.269 ГПК України відповідач повинен подати суду відповідні докази разом з поданням відзиву. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи подав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Матеріали справи не містять доказів неможливості подання зазначеного документа до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл". Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги надане скаржником гривневе доручення №37696 від 10.06.2022р.

Переглядаючи рішення місцевого господарського суду в частині розподілу судових витрат, Східний апеляційний господарський суд враховує наступне.

Відповідно до ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У позовній заяві Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська сервісна бурова компанія" було заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а саме витрати на надання правової допомоги у розмірі 4.000,00грн. Як зазначалося вище за текстом постанови, позивачем до господарського суду Полтавської області подана заява про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4.000,00грн.

Згідно з ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 ст.126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом наведених норм необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

На підтвердження розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у матеріалах справи наявні наступні документи: копія договору про надання правої допомоги №1503/22 від 15.03.2022р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська сервісна бурова компанія" та Адвокатським об`єднанням «Юстік»; копія додаткової угоди №1 від 15.03.2022р. до договору №1503/22 про надання правої допомоги від 15.03.2022р.; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №279 від 07.10.1997р.; платіжне доручення №348 від 14.04.2022р. на суму 28.000,00грн.; акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 30.04.2022р. до договору про надання правої допомоги №1503/22 від 15.03.2022р.; копія звіту (опису) про обсяг наданої правової допомоги.

Отже, наявними у матеріалах справи документами підтверджуються витрати позивача під час розгляду справи у господарському суді Полтавської області на послуги адвоката в заявленому позивачем розмірі (4.000,00грн.). За висновками Східного апеляційного господарського суду, заявлена позивачем сума витрат у розмірі 4.000,00грн. не виходить за розумні межі визначення гонорару, є співмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим на їх виконання, та обсягом наданих адвокатом послуг.

Згідно з вимогами ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про покладення на відповідача витрат позивача на послуги адвоката.

Клопотань від відповідача в порядку ч.5 ст.126 ГПК України про зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу не надходило. За змістом апеляційної скарги розмір присуджених господарським судом Полтавської області до стягнення з відповідача на користь позивача витрат на послуги адвоката не оскаржується.

Беручи до уваги баланс інтересів сторін, підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом Карасенко О.О. професійної правничої допомоги, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, з урахуванням задоволення позовних вимог, господарський суд Полтавської області дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4.000,00грн.

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" підлягає залишенню без задоволення, оскаржуване рішення залишенню без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл", м.Полтава, на рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2022р. у справі №917/353/22 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2022р. у справі №917/353/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

У судовому засіданні 02.11.2022р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 04.11.2022р.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Суддя О.О. Радіонова

Суддя Л.Ф. Чернота