ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2022 р. Справа№ 910/11424/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Гарник Л.Л.

Грека Б.М.

за участю секретаря судового засідання Дюкарєвої І.М.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.08.2022

у справі №910/11424/15 (суддя Бойко Р.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко"

про заміну сторони її правонаступником

за позовом Приватного акціонерного товариства "Індбуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко"

про стягнення 4 192 382,02 грн

за участю зацікавленої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг"

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 01.11.2022

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/11424/15 за позовом Приватного акціонерного товариства "Індбуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором підряду №26 від 26.04.2013 у загальному розмірі 4 192 382,02 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі №910/11424/15 (з урахуванням ухвали від 25.02.2016 про виправлення описки), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016, позов Приватного акціонерного товариства "Індбуд" задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" 2 651 267,64 грн. основного боргу, 281 963,74 грн. пені, 1 175 996,56 грн. інфляційних, 83 154,08 грн. 3% річних та 73 080,00 грн. судового збору.

03.02.2016 на виконання рішення суду видано відповідний наказ.

14.02.2018 ухвалою Господарського суду міста Києва, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018, відмовлено Приватному акціонерному товариству "Індбуд" в особі арбітражного керуючого Корольова В.В. у видачі дубліката наказу, виданого на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі №910/11424/15, яке набрало законної сили 20.01.2016.

Постановою Верховного Суду від 28.12.2018 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 у справі №910/11424/15; прийнято у справі №910/11424/15 нове судове рішення, яким заяву Приватного акціонерного товариства "Індбуд" в особі ліквідатора Корольова Вадима В`ячеславовича про видачу дубліката наказу Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 №910/11424/15 задоволено, доручено Господарському суду міста Києва видати дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 №910/11424/15 про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі №910/11424/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 задоволено заяву Приватного акціонерного товариства "Індбуд" в особі арбітражного керуючого Корольова Вадима В`ячеславовича про видачу дублікату наказу та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; поновлено строк пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 у справі №910/11424/15 до виконання з 02.08.2018; видано дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 у справі №910/11424/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 замінено стягувача - Приватне акціонерне товариство "Індбуд", як сторону у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі № 910/11424/15 його правонаступником - Адвокатським об`єднанням "Капітал Правіс".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/11424/15 відмовлено Приватному акціонерному товариству "Індбуд" в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження у справі №910/11424/15 за позовом Приватного акціонерного товариства "Індбуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" про стягнення 4 192 382,02 грн. повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/11424/15 скасовано; прийнято нове судове рішення, яким заяву Приватного акціонерного товариства "Індбуд" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Корольова В.В. про заміну стягувача задоволено; замінено стягувача - Адвокатське об`єднання "Капітал Правіс" у дублікаті наказу щодо виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі №910/11424/15 його правонаступником - Приватним акціонерним товариством "Індбуд".

13.06.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" подало до суду заяву про заміну сторони її правонаступником, у відповідності до якої заявник просить замінити позивача (стягувача) - Приватне акціонерне товариство "Індбуд", його процесуальним правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг".

Подана заява мотивована тим, що додатковою угодою №3 від 29.03.2016 до договору генерального підряду №26 від 26.04.2013 сторонами було припинено зобов`язання ТОВ "Амадеус Ко" перед ПрАТ "Індбуд" про сплаті пені у розмірі 281 963,74 грн., інфляційних у розмірі 1 175 996,56 грн. та 3% річних у розмірі 83 154,08 грн., а згідно договору відступлення прав вимоги №31/03/2016 від 31.03.2016 права вимоги по сплаті основної суми боргу у розмірі 2 651 267,64 грн. перейшли від ПрАТ "Індбуд" до ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг", у зв`язку з чим наявні правові підстави для заміни в цій частині ПрАТ "Індбуд" правонаступником - ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" про заміну сторони її правонаступником.

Ключовим мотивом ухвали є:

- судом встановлена нікчемність додаткової угоди №3 від 29.03.2016 до договору генерального підряду №26 від 26.04.2013 та договору про відступлення прав вимоги №31/03/2016 від 31.03.2016 свідчить про недоведеність заявником як факту часткового припинення зобов`язання з оплати присуджених до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі №910/11424/15 коштів, так і наявності правонаступництва в іншій частині (щодо стягнення основного боргу), адже в силу приписів ст. 216 Цивільного кодексу України такі правочини не можуть породжувати жодних правових наслідків окрім їх нікчемності.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням суду, ТОВ "Амадеус Ко" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким замінити стягувача Приватне акціонерне товариство "Індбуд", його процесуальним правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг".

Ключовим аргументом скарги є:

- твердження суду, що договір про відступлення прав вимоги №31/03/2016 від 31.03.2016 має ознаки фраудаторного правочину є безпідставними.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №910/11424/15 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді Гарник Л.Л., Грек Б.М. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11424/15. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

На виконання ухвали від 09.08.2022 з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/11424/15.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 у справі №910/11424/15, розгляд справи призначено на 20.09.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2022 розгляд справи № 910/11424/15 відкладено на 18.10.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 розгляд справи № 910/11424/15 відкладено на 01.11.2022.

Перед судовим засіданням від ТОВ «Аудиторська компанія «Гапоненко Роман і партнери» надійшла заява про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні ПрАТ «Інбуд». Заява мотивована тим, що ПрАТ «Інбуд» було визнано постановою суду від 19.04.2017 (справа №910/18250/16) банкрутом, а ухвалою суду від 01.11.2021 ТОВ «Аудиторська компанія «Гапоненко Роман і партнери» було визнано кредитором боржника, а отже вирішення спору у даній справі впливає на права, свободи та інтереси заявника, як кредитора ПрАТ «Інбуд».

Відповідно до статті 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Проте, у поданій заяві відповідач не аргументував належним чином як рішення у справі може вплинути на права і обов`язки ТОВ «Аудиторська компанія «Гапоненко Роман і партнери», а якщо стати на позицію заявника, що спір у даній справі впливає на права і свободи кредиторів ПрАТ «Інбуд», то виходячи з цієї логіки суд має залучити до участі у справі всіх кредиторів боржника згідно з реєстром кредиторів, що на переконання колегії суддів призведе до необґрунтованого збільшення за часом розгляду справи та порушить права учасників даної справі.

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.07.2022 року відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «АМАДЕУС КО» про заміну сторони її правонаступником.

Ухвала суду мотивована тим, що правочин є фраудаторним, вчинений за наявності дефекту волі та є нікчемним.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду з огляду на таке.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або "вражати" договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Предметом спору в суді першої інстанції було заміна кредитора в зобов`язанні на підставі договору відступлення права вимоги, який було укладено до початку процедури банкрутства стягувана і згоди чи не згода ліквідатора ПрАТ «Інбуд» не може вважатись дефектом волі.

Так, рішенням Господарського суду м. Києва від 06.07.2015 року по справі № 910/11424/15 стягнуто з ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «АМАДЕУС КО» на користь ПрАТ «ІНДБУД» заборгованість 2 651 267 грн. 64 коп. основного боргу, 281 963 грн. 74 коп. пені, 1 175 996 грн. 56 коп. інфляційних, 83 154 грн. 08 коп. 3% річних, та 73 080 грн. 00 коп. судового збору.

На виконання зазначеного рішення Господарським судом м. Києва видано наказ від 03.02.2016 року по справі №910/11424/15 про примусове виконання рішення.

29.03.2016 року ПрАТ «ІНБУД» та ТОВ «АМАДЕУС КО» уклали додаткову угоду до договору підряду № 26 від 26.04.2013 року, копія якого є в матеріалах справи, за умов якого сторони припинили зобов`язання по сплаті 281 963 грн. 74 коп. пені, 1 175 996 грн. 56 коп. інфляційних, 83 154 грн. 08 коп. 3% річних(п. 2 додаткової угоди).

Відповідно до п. 3 цієї ж угоди зобов`язання по сплаті 281 963 грн. 74 коп. пені, 1 175 996 грн. 56 коп. інфляційних, 83 154 грн. 08 коп. 3% річних вважаються припиненими

31 березня 2016 року, між ПрАТ «ІНБУД» та ТОВ «СТРОЙКОМПЛЕКС ІНЖИНІРІНГ» та ТОВ «АМАДЕУС КО» було укладено договір відступлення права вимоги № 31/03/2016 від 31.03.2016р. (далі-Договір) (копія наявна в матеріалах справи).

Відповідно до вищезазначеного Договору, ПрАТ «ІНБУД» відступило на ТОВ «СТРОЙКОМПЛЕКС ІНЖИНІРІНГ» всі зобов`язання взяті на себе на підставі Договору генерального підряду №26 від 26 квітня 2013р.

ТОВ «СТРОЙКОМПЛЕКС ІНЖИНІРІНГ» одержав право вимоги від ТОВ «АМАДЕУС КО» належного виконання всіх зобов`язань за Договором генерального підряду №26 від 26 квітня 2013р., в тому числі і сплати заборгованості у розмірі 2 651 267,64 грн.

В підтвердження того, що заміна кредитора відбулась в 2016 році в матеріалах справи містяться виписки банку, а для огляду надані оригінали цих виписок, які датовані 2016 роком, що спростовує припущення суду першої інстанції, що договір відступлення права вимоги (оригінал знаходиться також в матеріалах справи) було виготовлено в інший час.

Відступлення права вимоги відбулось за Договором генерального підряду №26 від 26 квітня 2013року, а не за рішенням суду.

Твердження про те, що договір відступлення права вимоги № 31/03/2016 від 31.03.2016р. має ознаки фраудаторного правочину є безпідставним, так як фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що цілеспрямовано вчиняються боржником на ухилення від виконання обов`язку як до, так і після настання строку виконання зобов`язання.

Фраудагорним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:

· момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж трьох років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови у забезпеченні позову і до першого судового засідання у справі;

· контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

· щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувана за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі N 910/7547/17).

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що вчиняється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам. Тож такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 КзПБ на підставі пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину лише на підставі статті 234 ЦК України.

У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

У разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою статті 42 КзПБ, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу (частини третя, четверта статті 42 КзІІБ) (постанови Верховного Суду від 11.08.2021 у справі N 911/1041/19(911/2532/20), від 18.08.2021 у справі N 916/2561/17).

На момент розгляду справи в суді першої інстанції договір відступлення права вимог та прощення штрафних санкцій недійсним не визнаний.

Провадження щодо розгляду справи про визнання недійсними даного договору відкрито не було.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статті 512 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статті 513 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статті 514 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про заміну кредитора, місцевий господарський суд у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали тлумачить зміст правочину (договору) всупереч порядку, встановленого статтями 213, 637 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до статті 637 ЦК. України, тлумачення правочину здійснюється у порядку, встановленому статтею 213 ЦК України, а відповідно до статті 213 ЦК України, суд може постановити рішення про тлумачення правочину лише на вимогу однієї із сторін.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом. Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Виходячи із результатів системного аналізу цих норм, зокрема, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018р. по справі №2-н-148/09.

За приписами ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГҐІК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Відтак заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником (стаття 334 ПІК України) має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи (стаття 52 ПІК України).

Згідно із ст. 52 ПІК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 334 ГПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також, державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 242 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 334 ГПК України, положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому ст. 334 цього Кодексу з урахуванням підстав, визначених ст. 52 ГПК України. У цьому випадку приписи ст. 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями ст. 52 цього Кодексу.

Натомість, як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі ст. 52 ГПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.

Наведеного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 25.03.2021р. у справі №910/11030/18. Верховний Суд в постанові №643/4902/14-ц від 05.02.2018 року зазначив, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Таким чином, процесуальне правонаступництво випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником), тому у кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права, які мали місце.

Враховуючи, що додатковою угодою від 29.03.2016 до договору підряду № 26 від 26.04.2013 року, копія якого є в матеріалах справи, сторони припинили зобов`язання по сплаті 281 963 грн. 74 коп. пені, 1 175 996 грн. 56 коп. інфляційних, 83 154 грн. 08 коп. 3% річних(п. 2 додаткової угоди), ТОВ «СТРОЙКОМПЛЕКС ІНЖИНІРІНГ» набув права вимоги в сумі 2 651 267,64 грн за договором відступлення права вимоги № 31/03/2016 від 31.03.2016р. (далі-Договір).

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ТОВ "Амадеус Ко" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 у справі №910/11424/15 підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 у справі №910/11424/15 - скасуванню з ухваленням нового рішення про заміну позивача (стягувача) ПрАТ "Індбуд", його процесуальним правонаступником - ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг" у справі №910/11424/15.

У зв`язку з введенням указами Президента України воєнного стану на всій території України; можливістю незнаходження осіб за вказаними в апеляційних скаргах адресами, зокрема, у зв`язку з евакуацією; тимчасовою нероботою АТ "Укрпошта", зокрема, на тимчасово окупованих та звільнених від агресора територіях; та інше, з метою належного повідомлення сторін в цій особливій для країни ситуації, відповідно до приписів п.п. 6, 7 ст. 6 та ст. 169 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе повідомляти осіб про розгляд справи не через АТ "Укрпошта", а іншими засобами, які доступні в період воєнного стану (надсилання повідомлення на електрону пошту сторін, електронний кабінет, повідомлення на офіційному сайті ПАГС); докази повідомлення долучати до матеріалів справи.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 у справі №910/11424/15 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 у справі №910/11424/15 скасувати та ухвалити нове рішення.

3. Замінити позивача (стягувача) Приватне акціонерне товариство "Індбуд", його процесуальним правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" у справі №910/11424/15.

4. Справу №910/11424/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Дану постанову направити на відомі суду електронні адреси сторін, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 6 ГПК України:

"Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою."

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України.

Повний текст складено 03.11.2022.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді Л.Л. Гарник

Б.М. Грек