РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.10.2022Справа № 910/17550/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Старовойтова Є. А., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАПЛАЗ" (вул. Велика Житомирська, будинок 32, місто Київ, 04053, )

до фізичної особи-підприємця Махна Олександра Михайловича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 )

про стягнення 978 548, 54 грн,

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АКВАПЛАЗ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Махна Олександра Михайловича про стягнення 978 548, 54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №381117 від 15.11.2017 на створення дизайн-проекту в частині своєчасної розробки дизайн-проекту приміщень площею 373 кв. м (перший поверх), 421 кв. м. (другий поверх) та 458 квм. м (третій поверх) за адресою: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 32, (далі - договір), у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення 829 137, 00 грн основного боргу, 41 581, 04 грн 3% річних та 107 830, 50 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2021 вказану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

17.11.2021 представником позивача до відділу діловодства суду подано докази усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.12.2021 до відділу діловодства суду (канцелярію) від представника фізичної особи-підприємця Махна Олександра Михайловича надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не погоджується з доводами позивача та не визнає позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неврахування позивачем тієї обставини, що крім договору №381117 від 15.11.2017 щодо того самого об`єкту в м. Києві за адресою: вул. Велика Житомирська 32 укладені інші правочини з іншою юридичною особою; позивачем не доведений факт виконання ним своїх зобов`язань по договору в частині передачі плану приміщення, з огляду на що строк виконання відповідачем своїх зобов`язань не настав; відповідач не був повідомлений про те, що будівля, де знаходиться об`єкт, відноситься до пам`ятки архітектури, та для виконання робіт була необхідність у розробці науково-проектної документації іншими особами; застосування наслідків розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 849 ЦК України є безпідставним, оскільки договір був припинений на підставі ч. 4 цієї статті з 06.02.2020; до відповідача не може бути застосована відповідальність у вигляді стягнення збитків з огляду на відсутність його протиправної поведінки; позивачем пропущено строк позовної давності.

11.01.2022 на електронну пошту суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАПЛАЗ" надійшло клопотання про продовження строку для подання відповіді на відзив, у якому позивач просив суд продовжити зазначений строк на 10 днів з огляду на великий обсяг відомостей та документів.

12.01.2022 вказане клопотання про продовження строку для подання відповіді на відзив також до відділу діловодства суду.

Розглянувши клопотання позивача про продовження строку на подання відповіді на відзив, суд дійшов такого висновку.

За приписами частини 4 статті 166 Господарського процесуального кодексу України, відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Частинами першою та другою статті 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 встановлено позивачу строк протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов для відповідь на відзив на позов. Копію відзиву позивач отримав 04.01.2022, що підтверджується відомостями з офіційного веб-сайту Акціонерного товариства "Укрпошта", отже строк для подання відповіді на відзив становив - до 10.01.2021 включно.

Частиною 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

В той же час, згідно практики Європейського суду з прав людини при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення у справі "Walchli v. France", заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Відтак, з огляду на зміст відзиву та обсяг поданих до матеріалів справи доказів суд дійшов висновку про задоволення клопотання позивача про продовження процесуального строку на подання відповіді на відзив на 10 днів.

21.01.2022 до відділу діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАПЛАЗ" надійшла відповідь на відзив, у яких позивач зазначає про безпідставність посилання відповідача на обставини щодо розробки дизайн-проекту, які не стосуються договірних правовідносин між сторонами, та заперечує проти належності відповідних доказів; відповідачем не доведений факт часткового прийняття робіт по договору; матеріалами справи підтверджений факт отримання позивачем вихідних даних, необхідних для розробки дизайн-проекту; невиконання будь-яких робіт іншими особами не входить до предмету доказування; у зв`язку з численними порушеннями відповідачем умов договору до наслідків розірвання договору не можуть бути застосовані положення ч. 4 ст. 849 ЦК України; строк позовної давності відповідачем не пропущений.

26.01.2022 до відділу діловодства суду від представника фізичної особи-підприємця Махна Олександра Михайловича надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач зазначає, що позивачем визнано факт розірвання договору з 06.02.2020, водночас договір розірвано саме на підставі ч. 4 ст. 849 ЦК України; відповідачем частково виконані роботи по договору, що відображено у підписаному ним акті здачі-приймання робіт; висновки, викладені у експертному висновку №369/10-21 від 26.10.2021 є необґрунтованими, оскільки дослідження проводилось на основі частини виготовленого дизайн-проекту; позивачем не доведено отримання відповідачем всіх необхідних для виконання робіт вихідних даних.

16.06.2022 на електронну пошту суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАПЛАЗ" надійшли письмові пояснення, у яких позивач, зокрема, наводить підстави непідписання ним акту здачі-приймання робіт.

17.06.2022 на електронну пошту суду від представника відповідача надійшли заперечення проти письмових пояснень, у яких ним, зокрема, зазначено, що позивач порушив свої зобов`язання за договором, з виконанням яких мав початись строк для виконання цього договору; позивач до завершення робіт розірвав договір за власною ініціативою та не з підстав порушення відповідачем умов договору; лише після розірвання договору відповідач зупинив виконання робіт по ньому.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2022 судом з власної ініціативи постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 08.09.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2022 розгляд справи по суті відкладено на 05.10.2022.

У судовому засіданні 05.10.2022 представники позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, в свою чергу, представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив відмовити.

У судовому засіданні 05.10.2022 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.11.2017 між Фізичною особою-підприємцем Махно Олександр Михайлович (далі - виконавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "АКВАПЛАЗ" (далі - замовник) укладено договір №38117 на створення дизайн-проекту (далі - договір), за умовами пункту 1.1. якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання розробити дизайн-проект приміщень площею: 373 м2 (перший поверх), 421 м2 (другий поверх) та 458 м2 (третій поверх), за адресою. м. Київ, вул, Велика Житомирська, 32. Замовник зобов`язується прийняти та оплатити результат виконаних робіт (далі по тексту - роботи).

Види робіт, обсяг і зміст дизайн-проекту, що є предметом цього Договору, визначені в Додатку №1 до цього договору (пункт 1.2. договору).

Дизайн-проект, розроблений виконавцем, повинен відповідати умовам цього договору та додатків до нього, а при їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру (пункт 1.4. договору).

Відповідно до умов пункту 2.1. договору виконавець приступає до виконання робіт з моменту (дати) оплати/грошової суми, зазначеної в п.п. 3.6.1. цього договору, та надання Виконавцю вихідних даних, - передбачених п. 4.7.1 цього договору.

Згідно з пунктом 2.2 договору строк виконання дизайн-проекту: 70 робочих днів з моменту (дати) оплати грошової суми, зазначеної в п.п. 3.6.1. цього договору, та надання виконавцю вихідних даних, передбачених п. 4.7.1. цього договору.

Загальна вартість (ціна) робіт, передбачених цим договором, становить грошову суму в гривнях, еквівалентну 62 600 (шістдесят дві тисячі шістсот) доларам США, що на момент укладення договору становить 1 658 274 (один мільйон шістсот п`ятдесят вісім тисяч двісті сімдесят чотири) гривень, за офіційним курсом за курсом УМВБ на дату підписання договору (26,49 грн за 1 долар США) (пункт 3.3 договору).

За умовами пункту 3.6. договору оплата робіт по даному договору здійснюється в наступному порядку:

передоплата 50% вартості (ціни) робіт, визначеної відповідно до п.п. 3.3. договору, сплачується замовником протягом 1 (одного) банківського дня з моменту (дати) підписання цього договору (п.п. 3.6.1. договору);

остаточний розрахунок 50% вартості (ціни) робіт, визначеної відповідно до п. п. 3.3. договору, сплачується замовником протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту прийняття замовником дизайн-проекту та підписання акту прийому-передачі виконаних робіт (п.п. 3.6.2. договору).

Згідно умов п. 4.7. договору замовник, зокрема, зобов`язується передати виконавцю до початку робіт по акту прийому-передачі вихідних даних необхідну технічну інформацію і документацію, а саме: план приміщення.

Після завершення виконання робіт виконавець передає замовнику дизайн-проект в 1 (одному) примірнику і акт прийому-передачі виконаних робіт в 2 (двох) примірниках, підписані виконавцем, протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту їх завершення (пункт 5.1. договору).

У разі, якщо замовник відмовляється прийняти дизайн-проект і підписати акт прийому-передачі виконаних робіт, він зобов`язаний надати виконавцю письмове обґрунтування (претензію) причин своєї відмови протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання від виконавця дизайн-проекту і акту прийому - передачі виконаних робіт (пункт 5.2. договору).

У разі необґрунтованої відмови від прийняття дизайн-проекту та підписання акту прийому-передачі виконаних робіт, який полягає як в усному або письмовому виражені невмотивованої відмови так і в бездіяльності щодо прийняття дизайн-проекту, підписання акту прийому-передачі виконаних робіт та здійснення остаточного розрахунку за виконані роботи, акт прийому-передачі виконаних робіт підписаний тільки з боку виконавця і з позначкою про безпідставну відмову замовника від прийому робіт в строки, передбачені в п. 5.2. цього договору, є достатнім підтвердженням належного (повного, якісного і своєчасного) виконання робіт (пункт 5.3. договору).

Датою завершення виконання робіт вважається дата підписання акту прийому-передачі виконаних робіт (пункт 5.4. договору).

Додатком №1 до договору №38117 від 15.11.2017 сторони погодили зміст робіт, виконуваних при розробці дизайн-проекту приміщення: 01) Створення плану приміщення; 02) Візуалізація інтер`єру (1-2 варіанти на погоджені приміщення); 03) Обмірне креслення з прив`язкою до інженерних комунікацій; 04) Рішення по стилю й кольору (1-2 варіанти); 05) Плани монтажних робіт; 06) План розташування меблів; 07) План підлог із викладкою матеріалів; 08) Схема підлог; 09) План стель; 10) Вузли конструкції стель; 11) Схема освітлення з прив`язками; 12) Схема розміщення освітлення, розподілу ліній по вимикачах; 13) Плани розеток; 14) Схема дверних прорізів; 15) Схема систем кондиціювання; 16) План розташування сантехнічного обладнання; 17) Розгортки ванних кімнат із матеріалами; 18) Розгортки стін із прорахунками матеріалів і детальні розрізи декоративних ділянок; 19) Специфікація на меблі; 20) Специфікація на електрообладнання; 21) Специфікація світильників.

17.11.2017 на виконання умов договору позивач здійснив передоплату послуг відповідача у розмірі 829 137, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 17.11.2017, що також підтверджено відповідачем у листі №5 від 25.02.2020.

05.02.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "АКВАПЛАЗ" звернулося до фізичної особи-підприємця Махна Олександра Михайловича з листом №05/02-1/2, в якому повідомило про розірвання договору в односторонньому порядку на підставі ч. 4 ст. 849 ЦК України та просило протягом 20 (двадцяти) днів з дати отримання листа повернути сплачену суму передоплати у розмірі 50% від загальної вартості (ціни) робіт за договором.

У відповідь на повідомлення про одностороннє розірвання договору листом від 25.02.2020 вих. №5, фізична особа-підприємець Махно Олександр Михайлович повідомив замовника про своєчасне виконання ним робіт по мірі надходження від замовника необхідних вихідних даних для розробки дизайн-проекту або зауважень, а також запропонував розірвати договір шляхом укладення додаткової угоди з огляду на завдання збитків виконавцю.

Разом із вказаним листом виконавець також надіслав акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000005 щодо частини виконаних робіт по договору на суму 994 964, 40 грн, зазначивши при цьому відповідні інтернет-посиланням на результати робіт.

Позивач, в свою чергу, 11.03.2020 звернувся до відповідача з листом про відмову (претензією) №11/03-1/3 про прийняття робіт та підписання акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №ОУ-0000005, оскільки виконавцем не було дотримано порядку передачі результатів робіт, визначеного п. 5.1. договору, а також підтвердив свою позицію про розірвання договору в односторонньому порядку та просив протягом 7 календарних днів з дня отримання даної претензії повернути сплачені грошові кошти у сумі 829 137, 00 грн.

Також позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми передоплати вих. №03/04-1/2 від 03.04.2020, де в черговий раз просив протягом 7 календарних днів з дня отримання даної вимоги повернути сплачені грошові кошти у сумі 829 137, 00 грн.

Вказані звернення позивача про повернення суми попередньої оплати за договором залишилися без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений сторонами договір за правовою природою є договором підряду, а тому права та обов`язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 61 Цивільного кодексу України.

Зокрема, відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 849 Цивільного кодексу України визначено права замовника під час виконання роботи, а саме: - замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника; якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків; якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника; замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Правовий аналіз частин другої - четвертої статті 849 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що вони встановлюють три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки такої відмови.

Отже, в залежності від підстави розірвання договору підряду настають різні правові наслідки захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 910/10233/20.

Надсиланням листа №05/02-1/2 від 05.02.2020 позивач скористався своїм безумовним правом розірвання договору підряду, передбаченим частиною четвертою статті 849 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 3 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За таких обставин, оскільки позивачем вчинено односторонній правочин стосовно розірвання договору, що є самостійною та достатньою підставою для припинення правовідносин сторін, договір вважається розірваним (припиненим) з моменту вчинення такого правочину, тобто після 05.02.2020.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, виконавцем не використано суму авансу у розмірі 829 137, 00 грн.

Як зазначено раніше, платіжним дорученням № 2 від 17.11.2017 позивач, на виконання п.п. 3.6.1. договору, здійснив передоплату робіт у розмірі 829 137, 00 грн.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 846 Цивільного кодексу України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Пунктом 2.2 договору сторони встановили строк виконання дизайн-проекту: 70 робочих днів з моменту (дати) оплати грошової суми, зазначеної в п.п. 3.6.1. цього договору, та надання виконавцю вихідних даних, передбачених п. 4.7.1. цього договору.

Таким чином, за умови отримання виконавцем вихідних даних, передбачених п. 4.7.1. договору, з урахуванням дати оплати 50% вартості (ціни) робіт - 17.11.2017, строк виконання робіт по договору мав закінчитись 02.03.2018.

Водночас, належних та допустимих доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині розробки дизайн-проекту приміщень у встановлений договором строк та спосіб матеріали справи не містять.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Суд зазначає, що дії відповідача щодо надсилання акту здачі-прийняття робіт №ОУ-0000005 на суму 994 964, 40 грн з листом від 25.02.2020 №5 не відповідають умовам договору та вимогам чинного законодавства, оскільки вчинені після розірвання договору підряду, водночас умови пункту 5.1. договору передбачають передачу замовнику дизайн-проекту та акту прийому-передачі виконаних робіт лише після повного завершення виконання робіт, чого в даному випадку не відбулось.

Також, суд погоджується з доводами позивача, що направлення посилання на файлообмінник та синхронізатор файлів від компанії Dropbox Inc. є неналежним способом передачі робіт, що позбавляє позивача можливості комплексно оцінити переданий результат і супроводжується технічними складнощами. Також направлені відповідачем відомості не дають змоги встановити повноту обсягу виконання робіт, оскільки, не передбачають чіткого розподілу матеріалу за пунктами як це визначено в додатку № 1 до договору.

Крім того, позивачем додано до матеріалів справи висновок експерта № 369/10-2021 від 26.10.2021 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження.

На дослідження експерту було надано копію договору з додатком; копію охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 32, з додатками; посилання на файлообмінник та синхронізатор файлів від компанії Dropbox Inc.

На вирішення експертизи було поставлено, зокрема, питання: чи відповідає діючому законодавству України розроблений ФОП Махно О.М. на виконання договору № 38117 на створення дизайн проекту від 15.11.2017 дизайн-проект приміщень площею: 373 м2 (перший поверх), 421 м2 (другий поверх) та 458 м2 (третій поверх), за адресою. м. Київ, вул, Велика Житомирська, 32.

За результатами дослідження експертом було зроблено такий висновок (пункт 3 заключної частини висновку): "В розробленому дизайн-проекті на вбудовані приміщення площею 373 м2 (перший поверх), 421 м2 (другий поверх) та 458 м2 (третій поверх), за адресою. м. Київ, вул, Велика Житомирська, 32, розробленому згідно умов договору від 15.11.2017 №38117 передбачена реконструкція приміщень першого - третього поверхів будівлі, зміна інтер`єру (кольорової гами) а також часткове руйнування декоративних елементів внаслідок перенесення перегородок, що порушує вимоги чинного законодавства та нормативної бази України, а саме: ст. 22, п. 2 ст. 24 Закону України "Про охорону культурної спадщини"; п. 4.10 ДЕН А.2.2-14-2016 "Склад та зміст науково-проектної документації на реставрацію пам`яток архітектури та містобудування".

Відповідно до пункту 1.4. договору дизайн-проект, розроблений виконавцем, повинен відповідати умовам цього договору та додатків до нього, а при їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Такі умови узгоджуються і з приписами ст. 857 Цивільного кодексу України, згідно з якою робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Необґрунтованими є, також, посилання відповідача на недоведеність факту надання замовником вихідних даних, передбачених п. 4.7.1. цього договору, оскільки в такому разі виконавець не мав розпочинати роботи і, відповідно, використовувати отриману суму авансу.

Отже, у зв`язку з тим, що відповідач під час дії договору у встановлений строк та спосіб не виконав роботи з розробки дизайн-проекту, та припиненням правовідносин сторін, сплачена замовником грошова сума втрачає ознаки попередньої оплати за договором та стає майном (грошовими коштами), набутими виконавцем без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України зазначала також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Враховуючи викладене вище в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми коштів у розмірі 829 137, 00 грн, яка була сплачена в якості попередньої оплати за договором.

Відповідно до вимог частини другої статті 530 Цивільного кодексу України у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги.

У листі від 05.02.2020 №05/02-1/2 позивач просив повернути сплачену суму передоплати за договором протягом 20 (двадцяти) днів з дати отримання листа.

Вказану вимогу відповідач отримав 06.02.2020, що зазначено ним самим у листі від 25.02.2020 №5.

Відтак, кінцевим строком виконання вимог кредитора є 26.02.2020 включно.

Однак, відповідач сплачену суму передоплати у розмірі 829 137, 00 грн у визначений в листі від 05.02.2020 №05/02-1/2 строк не повернув.

За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення повернення суми попередньої оплати, на підставі наведених вище норм чинного законодавства позивачем нараховано 41 581, 04 грн 3% річних за період 27.02.2020 по 29.10.2021 та 107 830, 50 грн інфляційних втрат за період з 27.02.2020 по 29.10.2021.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд також дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині, оскільки він є арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Водночас, під час розгляду справи відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, з огляду на те, що позивачем порушено трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 Цивільного кодексу України.

У відповідності до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

За змістом частини 5 статті 267 якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який діяв до моменту звернення позивача з позовом.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.".

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 258 пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та встановлені судом обставини, а саме початок прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання - 27.02.2020 та дату звернення позивача із даним позовом до суду - 29.10.2021, трирічна позовна давність позивачем не пропущена, у зв`язку з чим його порушене право підлягає захисту.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час розгляду справи відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань по договору належним чином або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов`язку повернути на користь позивача попередньо сплачену суму авансу.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАПЛАЗ" до фізичної особи-підприємця Махна Олександра Михайловича про стягнення 978 548, 54 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Махна Олександра Михайловича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАПЛАЗ" (вул. Велика Житомирська, будинок 32, місто Київ, 04053, ) заборгованість у розмірі 829 137 (вісімсот двадцять дев`ять тисяч сто тридцять сім) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 41 581 (сорок одна тисяча п`ятсот вісімдесят одна) грн 04 коп., інфляційні втрати у розмірі 107 830 (сто сім тисяч вісімсот тридцять) грн 50 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 14 678 (чотирнадцять тисяч шістсот сімдесят вісім) грн 23 коп.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

У зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. у відпустці підписання повного тексту рішення здійснюється після виходу судді з відпустки.

Повний текст рішення складено та підписано 07.11.2022

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА