ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року Справа № 918/498/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Цвіркун О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Панчелюга К.М.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Губені Миколи Вікторовича на ухвалу Господарського суду Рівненської області, постановлену 21.07.2022 (суддя Бережнюк В.В., повний текст складено 21.07.2022) у справі № 918/498/22

за позовом Фізичної особи-підприємця Губені Миколи Вікторовича

до Фізичної особи-підприємця Крохмалюка Максима Сергійовича

про стягнення в сумі 55555,00 грн., розірвання договору про співпрацю від 01.02.2022 року

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Рівненської області надійшла позовна заява ФОП Губені М.В. до ФОП Крохмалюка М.С. про стягнення в сумі 55555,00 грн. та розірвання договору про співпрацю від 01.02.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.07.2022 у справі № 918/498/22 відмовлено у відкритті провадження у справі № 918/498/22 вказаним за позовом.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить останню скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт вважає, що місцевий господарський суд дійшов хибного висновку щодо непідсудності даного спору суду господарської юрисдикції.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та просить апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

До суду повернулися без вручення надіслані на адресу відповідача копії ухвал суду від 22.08.2022 про відкриття апеляційного провадження у справі № 918/498/22 та від 06.10.2022 про відкладення розгляду апеляційної скарги з повідомленням про дату, час і місце призначеного судового засідання з відмітками відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: Одеська область, Лиманський район, село Нова Вільшанка, вул. Набережна, будинок 1, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду.

Інші адреси відповідача, окрім зазначеної, суду невідомі.

Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Приписами ч. 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно із законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення. Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

З огляду на викладене, відсутність відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

Окрім того, інформація щодо слухання судом справ є публічною і розміщується на офіційному веб-сайті суду в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність в учасників можливості дізнатись про слухання справи за їх участю.

Більше того, права відповідача як учасника справи не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке, відповідно до норм ч. 2 ст. 2 ГПК України, превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для своєчасного та належного повідомлення сторін про дату, час і місце розгляду справи і забезпечення їх явки в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

За умовами ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи та явка сторін обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для її розгляду.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали справи № 918/498/22, доводи апеляційної скарги, проаналізувавши наявні докази, колегія суддів встановила наступне.

01.02.2022 між ФОП Крохмалюком М.С. (відповідач, Продавець) та Губенею М.В. (позивач, Покупець) укладено Договір про співпрацю.

Відповідно до п.1.1 вказаного Договору, Продавець приймає на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, поставити та передати у власність Покупцю обладнання, номенклатуру, кількість та технічні характеристики якого вказані в Додатку №1.

Згідно Додатку № 1 Найменування обладнання - платіжній термінал "Англійська будка".

Згідно п.2.1 Договору, загальна вартість обладнання становить 55555,00 грн, що включає ціну обладнання та гарантійне обслуговування.

Пунктами 2.2 та 2.3 Договору встановлено порядок оплати зазначеного обладнання.

На виконання умов цього Договору Губеня М.В. перерахував ФОП Крохмалюку М.С. кошти як плату за товар (платіжний термінал "Англійська будка") у сумі 53112,00 грн, що підтверджується копією квитанції від 11.02.2022 № 0.0..1, яка міститься у матеріалах справи.

Разом з цим, із п.9 Договору "Місцезнаходження та реквізити сторін" вбачається укладення вказаного Договору між ФОП Крохмалюком М.С. та фізичною особою ОСОБА_1 , оскільки містять лише паспортні дані останнього.

Натомість позивач стверджує, що він є фізичною особою - підприємцем згідно доданої копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця від 15.08.2002 серія В00№542371.

Вказує, що Договір укладався для використання придбаного обладнання у його підприємницькій діяльності задля отримання доходу, оскільки не може використовуватися в інших цілях. Зазначене передбачено, зокрема, пунктами Договору:

4.8 Продавець зобов`язаний розробити та передати покупцю персональний бізнес-план для кожної точки покупця з урахуванням особливостей кожного місця та побажанням покупця не пізніше дня встановлення терміналу;

4.9 Продавець зобов`язаний надавати максимально розгорнуті консультації по всім зверненням покупця з приводу терміналів;

4.10 Продавець зобов`язаний встановити платіжну систему в усіх придбаних Покупцем терміналах (рекомендована https://city24.ua//)

4.11 Продавець зобов`язаний надати місця для розташування усіх придбаних терміналів Покупцем в м. Сарни;

4.12 У разі доходу меншого за 6 000,00 грн на місяць, починаючи з другого місяця роботи терміналу, продавець зобов`язаний надати Покупцю інше місце для розташування терміналу, підбір місця безкоштовний для Покупця.

На підтвердження надав суду копію листа ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області, з якого вбачається, що вищезазначене обладнання - термінал, є апаратно - програмним комплексом, що забезпечує прийом платежів від фізичних осіб в режимі самообслуговування, тобто основною функцією якого є прийом платежів.

Окрім цього зазначає, що хоч договір іменовано як "Договір про співпрацю", виходячи з його тексту та істотних умов за своєю природою він є договором поставки.

Апелянт вважає, що визначальною ознакою Договору є мета його укладення, а саме укладення його ОСОБА_1 для здійснення господарської діяльності як фізичною особою - підприємцем.

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.

Доводами апеляційної скарги є посилання на порушення судом першої інстанції правил суб`єктної юрисдикції, оскільки, як зазначалось, оскаржуваний Договір укладено фізичною особою, а не фізичною особою - підприємцем, а отже, за твердженням місцевого господарського суду такий спір повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

З даного приводу колегія апеляційного суду відмічає, що визначення юрисдикції спору має важливе значення для практичної реалізації принципу доступу до правосуддя.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Разом з тим, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (наприклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також запроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Відповідно до наявних у матеріалах справи копій свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, судом апеляційної інстанції встановлено, що Губеня М.В. зареєстрований як ФОП із 15.08.2002 та є платником єдиного податку. Відомості про припинення підприємницької діяльності станом на дату звернення з позовом до суду відсутні.

Предметом спору є розірвання Договору про співпрацю між сторонами у зв`язку із порушенням його умов та стягнення коштів за непоставлене обладнання - платіжний термінал "Англійська будка". Використання такого обладнання є підприємницькою діяльністю та передбачає отримання доходу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що даний спір підпадає під юрисдикцію господарського суду.

Отже, доводи апелянта знайшли підтвердження в ході апеляційного провадження, а порушення судом першої інстанції норм процесуального права (а саме, ч. 2 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 20, п.1 ч.1 ст. 175 ГПК України) призвело до прийняття судом помилкового рішення про відмову у відкритті провадження у справі.

Згідно з п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 280 ГПК України, зазначене є підставою для скасування ухвали Господарського суду Рівненської області від 21.07.2022 у справі № 918/498/22.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України передбачено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Губені Миколи Вікторовича задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 21 липня 2022 року у справі №918/498/22 скасувати.

Справу № 918/498/22 передати на розгляд до Господарського суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "04" листопада 2022 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.