ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2022 р. Справа№ 910/9338/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 15.09.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації «Вільна адвокація» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 (повний текст ухвали підписано 21.12.2021)

у справі №910/9338/21 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Громадської організації «Вільна адвокація»

до Фонду державного майна України

про визнання недостовірною інформації, зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

До Господарського суду міста Києва із позовом звернулась Громадська організація «Вільна адвокація» (далі - ГО «Вільна адвокація», позивач) до Фонду державного майна України (далі - ФДМУ, відповідач) про визнання недостовірною інформації, зобов`язання вчинити певні дії.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що до ГО «Вільна адвокація» надійшло звернення від члена цієї громадської організації - ОСОБА_2, яка також є акціонером Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» щодо протиправного, на її думку, призначення Кудіна Дениса Ігоровича на посаду заступника Голови Фонду державного майна України - центрального органу виконавчої влади, що контролює та здійснює управління господарською діяльністю АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», а також щодо оприлюднення на офіційному сайті Фонду державного майна України недостовірної інформації у біографічній довідці заступника Голови Фонду державного майна України Кудіна Дениса Ігоровича в частині наявності у нього необхідного та обов`язкового досвіду управління та керівництва, а саме: Понад 16 років досвіду з розбудови систем стратегічного та операційного управління підприємствами, впровадження кращих практик корпоративного управління у виробничих підприємствах та паливно-енергетичному секторі, роздрібній торгівлі, легкій промисловості та управлінні проектами. Керував колективами понад 10 тисяч працівників та розгалуженою регіональною мережею філій по всій території України.

Посилаючись на те, що докази та обґрунтування такої публічної інформації на своєму офіційному веб-сайті Фондом державного майна України не наведено і у відкритих джерелах така інформація відсутня, а ОСОБА_2. має право на отримання достовірної інформації, позивач просив суд:

- визнати недостовірною публічну інформацію, розміщену на офіційному веб-сайті відповідача у біографічній довідці заступника Голови Фонду державного майна України Кудіна Дениса Ігоровича, щодо наступних відомостей: Понад 16 років досвіду з розбудови систем стратегічного та операційного управління підприємствами, впровадження кращих практик корпоративного управління у виробничих підприємствах та паливно-енергетичному секторі, роздрібній торгівлі, легкій промисловості та управлінні проектами. Керував колективами понад 10 тисяч працівників та розгалуженою регіональною мережею філій по всій території України;

- зобов`язати Фонд державного майна України спростувати вищенаведену недостовірну публічну інформацію шляхом оприлюднення достовірних відомостей на офіційному сайті відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 провадження у справі за позовом Громадської організації «Вільна адвокація» до Фонду державного майна України про визнання недостовірною інформації, зобов`язання вчинити певні дії закрито.

Роз`яснено Громадській організації «Вільна адвокація», що розгляд даного спору віднесено до юрисдикції судів загальної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Закриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що позивач помилково визначив належність цього спору до господарської юрисдикції, оскільки останній повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства з огляду на те, що між позивачем та відповідачем відсутні господарські правовідносини в розумінні ст. 3 Господарського кодексу України, наявність яких є визначальним при віднесенні спору між юридичними особами до компетенції господарських судів.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Громадська організація «Вільна адвокація» 12.01.2022 звернулася безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 у справі №910/9338/21, матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, позивач вважає, що між ним та відповідачем існують правовідносини, що передбачені та регламентовані Конституцією України, Закону України «Про інформацію», Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому в разі порушенням Фондом державного майна України їх приписів, з врахуванням відсутності у цих правовідносинах дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, розгляд спорів з таких правовідносинах здійснюється в порядку господарського судочинства.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/9338/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9338/21, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Громадської організації «Вільна адвокація» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 у справі № 910/9338/21.

09.02.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/9338/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 поновлено Громадській організації «Вільна адвокація» пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 14.12.2021, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації «Вільна адвокація» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.12.2021, розгляд справи призначено на 14.03.2022.

Судове засідання 14.03.2022 не відбулося, оскільки Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, від 18 04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні, зокрема до 21 листопада 2022 року.

Відповідно до п. 1 наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 «Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану» встановлено тимчасово до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 розгляд справи №910/9338/21 призначено на 21.07.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2022 відкладено розгляд справи №910/9338/21 на 15.09.2022.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У судове засідання 15.09.2021 уповноважені представники учасників справи не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь учасників справи у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що до Громадської організації «Вільна адвокація» від члена останньої - ОСОБА_2., яка також є акціонером АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» надійшло звернення щодо протиправного на її думку призначення Кудіна Д.І. заступником Голови Фонду державного майна України - центрального органу виконавчої влади, що контролює і здійснює управління господарською діяльністю АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», а також щодо оприлюднення на офіційному сайті Фонду державного майна України недостовірної інформації у біографічній довідці заступника Голови Фонду державного майна України Кудіна Д.І.

У вказаному зверненні, з метою захисту порушеного права на отримання достовірної інформації, ОСОБА_2. просить Громадську організацію «Вільна адвокація» звернутися до суду відповідно до п. 4.1.2 Статуту цієї організації з позовом про визнання недостовірною публічної інформації, що міститься у біографічній довідці заступника Голови Фонду державного майна України - Кудіна Д.І., оприлюдненій на офіційному сайті Фонду державного майна України, та про спростування такої інформації.

Дослідивши Статут Громадської організації «Вільна адвокація», судом встановлено, що вказана громадська організація створена на добровільних засадах на підставі спільності інтересів фізичних осіб, що поділяють мету і завдання цієї організації, а саме - захист прав та свобод членів, задоволення суспільних, економічних, соціальних та інших інтересів організації та інших осіб.

Відповідно до п. 4.1.2 Статуту Громадська організація «Вільна адвокація» для здійснення своїх цілей і завдань має право представляти і захищати права і законні інтереси своїх членів (на безоплатній основі) в органах державної влади і місцевого самоврядування, громадських органах та в судах, а також перед іншими фізичними та юридичними особами всіх форм власності.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Згідно з частиною першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд враховує, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

За змістом статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, а також коли належність справ до юрисдикції господарських судів прямо передбачено положеннями законодавства.

Приписами частин першої-третьої статті 3 Господарського кодексу України передбачено, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участю або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 Господарського кодексу України.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18) визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про громадські об`єднання» громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів; за організаційно-правовою формою воно утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Статут громадського об`єднання, зокрема, має містити відомості про мету (цілі) та напрями його діяльності; повноваження керівника, вищого органу управління, інших органів управління громадського об`єднання, порядок їх формування та зміни складу, термін повноважень, а також порядок визначення особи, уповноваженої представляти громадське об`єднання, та її заміни (для громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи) (стаття 11 Закону України «Про громадські об`єднання»).

Відповідно до ч. 2 ст. 21 вказаного Закону громадське об`єднання зі статусом юридичної особи наділено правами бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства; здійснювати відповідно до закону підприємницьку діяльність безпосередньо, якщо це передбачено статутом громадського об`єднання, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті (цілям) громадського об`єднання та сприяє її досягненню. Відомості про здійснення підприємницької діяльності громадським об`єднанням включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Отже, засновники (учасники) громадського об`єднання зі статусом юридичної особи наділяють таке об`єднання певними повноваженнями (компетенцією), що не виключає делегування йому функцій представництва для захисту їхніх прав та інтересів у правовідносинах із третіми особами, в тому числі щодо судового захисту. Зазначена вище правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/6125/20.

Аналізуючи вищевикладене в сукупності, з огляду на заявлені позовні вимоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що даний позов був поданий позивачем з метою захисту немайнових інтересів ОСОБА_2 як громадянина України, члена Громадської організації «Вільна адвокація» та акціонера АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», тобто фізичної особи, з метою захисту її особистого права на отримання достовірної публічної інформації.

Наведене відповідно спростовує доводи позивача про віднесення цього спору до юрисдикції господарських судів.

Разом з цим, суд наголошує, що з позовної заяви вбачається, що вона була подана саме у зв`язку та на підставі звернення ОСОБА_2., а не з особистого наміру Громадської організації «Вільна адвокація» захистити свої права як юридичної особи щодо доступу до достовірної інформації.

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, вказану позицію позивач підтвердив у своїх письмових поясненнях від 12.08.2021, зазначивши, що позовні вимоги про визнання інформації недостовірною та спростування такої інформації ГО «Вільна адвокація» заявлено з метою захисту прав її члена - ОСОБА_2.

За викладених обставин, апеляційний господарський суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що між позивачем та відповідачем відсутні господарські правовідносини в розумінні ст. 3 Господарського кодексу України, наявність яких є визначальним при віднесенні спору між юридичними особами до компетенції господарських судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, господарський суд закриває провадження у справі.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість визначення позивачем належності цього спору до господарської юрисдикції та наявність у зв`язку з цим підстав для закриття провадження у справі.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законну та вмотивовану ухвалу, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Крім того, судова колегія критично відноситься до доводів скаржника, що Господарським судом міста Києва у підготовчому засіданні 11.11.2021 уже було відмовлено в клопотанні відповідача про закриття провадження у зв`язку з необґрунтованістю доводів. Суд звертає увагу, що підставами для відмови у вказаному клопотанні було те, що спір між сторонами не є адміністративним, про що зазначив відповідач у своєму клопотанні. Разом з тим, оскаржуваною ухвалою закрито провадження з підстав належності цього спору до юрисдикції судів загальної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

У разі закриття провадження у справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи ( ч. 2 ст. 231 ГПК України).

За змістом частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У зв`язку з наведеним, на виконання частини 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України судом роз`яснено позивачу, що розгляд цього спору віднесено до юрисдикції судів загальної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 у справі №910/9338/21 прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 232-241, 255, 271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації «Вільна адвокація» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 у справі №910/9338/21 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 у справі №910/9338/21 -залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Громадську організацію «Вільна адвокація».

4. Матеріали справи №910/9338/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 25.10.2022 після виходу суддів з відпусток.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

А.О. Мальченко