РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.10.2022Справа № 910/3016/22

Господарський суд міста Києва у складі:

судді - Бондаренко - Легких Г. П.,

за участю секретаря - Конон В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи №910/3016/22

За позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

До Антимонопольного комітету України (03680, м. Київ, вул. Василя Липківського, буд. 45; ідентифікаційний код: 00032767)

про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України від 29.12.2020 №836-р

За участі представників сторін:

Від позивача: не прибув;

Від відповідача: Бабченко Ю. Ю., самопредставництво, витяг з ЄДРПОУ.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольний комітет України (далі - відповідач; Комітет) про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України від 29.12.2020 №836-р.

05.05.2022 Господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі №910/3016/22, розгляд справи ухвалив здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 07.06.2022.

25.05.2022 до суду від відповідача надійшов відзив.

03.06.2022 засобами електронного зв`язку та 09.06.2022 засобами поштового зв`язку до суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

В судове засідання 07.06.2022 прибули представники сторін. Протокольною ухвалою від 07.06.2022 суд на місці ухвалив відмовити у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі №910/3016/22, оскільки розгляд справи № 910/5111/21, в якій оскаржується рішення АМК № 836-р від 29.12.2020 відповідачам в адміністративній справі, по якій винесене вказане рішення, не перешкоджає розглядові справи за позовом учасника одного з товариств щодо оскарження того самого рішення АМК, а тому підстави, передбачені п. 5 ч. 1 статті 227 ГПК України, для зупинення провадження у справі, відсутні та відклав підготовче судове засідання на 12.07.2022.

22.06.2022 до суду від позивача надійшли відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів.

11.07.2022 до суду від відповідача надійшло заперечення на клопотання про витребування доказів.

В судове засідання 12.07.2022 прибули представники сторін. Протокольною ухвалою від 12.07.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 30.08.2022.

В судове засідання 30.08.2022 прибули представники сторін. Суд, заслухавши вступне слово позивача, на місці ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні по суті справи до 13.09.2022.

Судове засідання призначене на 13.09.2022 не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

20.09.2022 суд ухвалою повідомив сторін про визначення нової дати судового засідання по суті справи на 25.10.2022.

17.10.2022 та 24.10.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 25.10.2022 прибула представник відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Дослідивши матеріали справи, оглянувши долучені до матеріалів справи докази, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

I. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

ТОВ «Торговий будинок «Аква-Холдинг» (надалі - ТОВ «ТБ «Аква-Холдинг») і ТДВ «Пологівський хімічний завод «Коагулянт» (надалі - ТДВ «ПХЗ «Коагулянт») подали заявки на участь в Торгах із метою участі у тринадцяти процедурах закупівлі хімічних речовин із використанням електронних засобів відбору учасників в електронній системі закупівель «ProZorro» (ідентифікатори закупівлі: №№ UA-2016-10-24-000234-a, UA-2016-11-03-000954-b, UA2016-11-03-000919-b, UA-2016-11-15-000872-a, UA-2016-11-21-000873-b, UA-2016-12- 28-000692-с, UA-2017-04-24-000913-b, UA-2017-07-18-001309-b, UA-2017-09-20-000091- a, UA-2017-11-21-001599-b, № UA-2017-12-08-002980-c, UA-2017-12-20-002113-a, UA2017-12-21-001887-c (далі - Торги).

За результатами розгляду справи № 143-26.13/66-20/54/7-19 Антимонопольним комітетом України дії ТОВ «ТБ «Аква-Холдинг» і ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» визнано антиконкурентними узгодженими діями, що стосуються спотворення результатів торгів, що є порушенням пункту 1 статті 50 та пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції». За вчинене правопорушення на товариства накладено штрафи: на ТОВ «ТБ «Аква-Холдинг» - 12 831 939 гривень, на ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» - 45 599 102 гривні.

Позивач ( ОСОБА_1 ) зазначає, що він є учасником ТДВ «ПХЗ «Коагулянт»), розмір внеску позивача до статутного фонду вказаного товариства складає 655 514, 29 грн.

Підставами позову є обставини прийняття рішення Антимонопольного комітету України від 29.12.2020 №836-р по справі № 143-26.13/66-20/54/7-19 з порушенням частини другої статті 19 Конституції України відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим та підлягає скасуванню.

У зв`язку з викладеним позивач просить визнати недійсним та скасувати пункти 1, 3, 4, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 15, 16, 18, 19, 21, 22, 24, 25, 27, 28, 30, 31, 33, 34, 36, 37, 39 рішення Антимонопольного комітету України від 29.12.2020 №836-р по справі № 143-26.13/66-20/54/7-19 в частині, що стосується ТДВ «Пологівський хімічний завод «Коагулянт».

II. Предмет позову

Предметом позову у справі є вимоги позивача до відповідача про визнання недійсним та скасувати пункти 1, 3, 4, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 15, 16, 18, 19, 21, 22, 24, 25, 27, 28, 30, 31, 33, 34, 36, 37, 39 рішення Антимонопольного комітету України від 29.12.2020 №836-р по справі № 143-26.13/66-20/54/7-19 в частині, що стосується ТДВ «Пологівський хімічний завод «Коагулянт».

III. Доводи позивача у справі.

(1) Позивач не одержував ані розпорядження, ані повідомлення про початок розгляду справи Комітетом №143-26.13/66-20/54/7-19.

(2) Комітет не визнавав ОСОБА_1 відповідачем або третьою особою у справі, позбавивши останнього можливості користуватись правами особи, яка бере участь у справі, натомість, Комітет збирав відомості щодо позивача та у подальшому констатував протиправність його поведінки в оскаржуваному рішенні.

(3) Комітет не запитував у позивача інформації щодо суті встановлених порушень в оскаржуваному рішенні та не намагався з`ясувати всі обставини, що мали значення для прийняття цього рішення, хоча і досліджував питання участі позивача у компаніях, та відносини його з співзасновниками цих компаній.

(4) Оскаржуване рішення Комітету покладає на товариство обов`язок зі сплати великих сум штрафів, що негативно впиватиме на його фінансовий стан та, відповідно, на результати господарської діяльності. Відтак, згадане рішення порушує право позивача отримати частину прибутку товариства у вигляді дивідендів.

IV. Заперечення відповідача у справі.

(1) Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а норми чинного законодавства не передбачають право учасників суб`єкта господарювання на оскарження рішень органів Комітету в порядку частини першої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

(2) Рішення Комітету може бути оскаржене виключно суб`єктами яким воно адресовано - ТОВ «ТБ «АкваХолдинг» і ТДВ «ПХЗ «Коагулянт», а не будь-якою іншою особою.

(3) З огляду на відсутність у ОСОБА_1 права на оскарження рішення Комітету №836-р від 29.12.2020, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

V. Оцінка судом доказів та висновки суду.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсними та скасувати пункти 1, 3, 4, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 15, 16, 18, 19, 21, 22, 24, 25, 27, 28, 30, 31, 33, 34, 36, 37, 39 рішення Антимонопольного комітету України від 29.12.2020 №836-р по справі № 143-26.13/66-20/54/7-19 в частині, що стосується ТДВ «Пологівський хімічний завод «Коагулянт» за позовом його учасника.

Таким чином, для вирішення спору по суті, суду необхідно відповісти на питання, що входить до предмету доказування - чи оскаржуване рішення порушує права та охоронювані законом інтереси позивача у справі, а відтак чи підлягають позовні вимоги задоволенню.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Отже, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Втім, обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення, у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

З урахуванням наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 08.05.2018 у справі №910/1607/17.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Вказані висновки викладені в постанові Великої палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19.

Тобто, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду.

Натомість, статтею 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено склад осіб, які наділені правом на оскарження рішень Комітету та порядок такого оскарження.

Зокрема, частиною 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Суд встановив що Розпорядженням адміністративної колегії Кіровоградського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.03.2018 № 6-рп/к розпочато розгляд справи № 05-ВДР/03-18, у зв`язку з наявністю в діях ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» та ТОВ «ТБ «Аква-Холдинг» ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів. (ідентифікатори закупівлі в системі: UA-2016-11-15-000872-a, UA-2017-09-20-000091- a).

На виконання доручення Голови Антимонопольного комітету України від 24.09.2018 № 13-01/796 Кіровоградським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України матеріали справи № 05-ВДР/03-18 передано до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Розпорядженням адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 11.04.2019 № 54/8-рп/к розпочато розгляд справи № 54/7-19 у зв`язку з наявністю в діях ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» і ТОВ «ТБ «Аква-Холдинг» ознак порушень законодавства про 3 захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», під час підготовки та участі в закупівлях, що проводилися із жовтня 2016 року по грудень 2017 року, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій суб`єктів господарюванн, які стосуються спотворення торгів.

Цим же розпорядженням розпочату справу було об`єднано зі справою № 05-ВДР/03-18 в одне провадження.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про захист економічної конкуренції» сторонами у справі є відповідач і заявник (у разі якщо справу розпочато за відповідною заявою).

Заявником є особа, яка подала заяву, подання про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідачем є особа, щодо якої здійснюється розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Третьою особою є особа, залучена до участі у справі, у зв`язку з тим, що рішення може суттєво зачепити її права та інтереси, охоронювані цим Законом. Про визнання третьою особою органами Антимонопольного комітету України приймається розпорядження, про що повідомляються особи, які беруть участь у справі.

Таким чином, стороною у справі Комітету може бути будь-яка особа (в тому числі фізична особа), яка подала заяву про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, щодо якої здійснюється розгляд справи, або ж рішення у справі Комітету, що розглядається може суттєво зачепити її права та інтереси та лише вказаним особам надано право на оскарження рішень Комітету.

Суд констатує, що у справі Комітету №143-26.13/66-20/54/7-19 відповідачами є:

товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Аква-Холдинг» (ТОВ «ТБ «Аква-Холдинг») (м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 5, ідентифікаційний код юридичної особи 32713652).

товариство з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «Коагулянт» (ТДВ «ПХЗ «Коагулянт») (Запорізька обл., Пологівський р-н, м. Пологи, вул. Лесі Українки, буд. 243, ідентифікаційний код юридичної особи 03327724).

Третіх осіб, Комітетом залучено не було. При цьому, визначення складу сторін у справі Комітету є виключними дискреційними повноваженнями останнього, які Комітет реалізує з метою виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції на власний розсуд у відповідності до Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Крім того, згідно ч. 1-3 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

При цьому, суд констатує, що дослідження в оскаржуваному рішенні Комітетом питання участі ОСОБА_1 у компаніях спрямовані на встановлення антиконкурентних узгоджених дій саме відповідачів -юридичних осіб у торгах, та такі дані відповідно до статті 41 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та пункту 12 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції є доказами у справі, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів.

Саме орган Антимонопольного комітету України визначає коло суб`єктів надання інформації, форму, спосіб та строк надання такої інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного суду у справах №915/827/18 від 23.04.2019, №910/13461/18 від 04.07.2019, №915/112/20 від 20.05.2021.

Отже, Комітет у відповідності до власних дискреційних повноважень не зобов`язаний був встановлювати обставини участі відповідачів у торгах безпосередньо у ОСОБА_1 , як засновника (учасника) ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» та залучати його в якості третьої особи, відповідача по справі, оскільки, рішення стосується безпосередньо дій товариств в сукупності, що стосуються спотворення результатів торгів..

Таким чином, ОСОБА_1 не є а ні заявником, а ні відповідачем, а ні третьою особою у справі Комітету №№143-26.13/66-20/54/7-19 за результатами розгляду якої було прийнято оскаржуване рішення №836-р від 29.12.2020, а отже позивач у даній господарській справі не є особою, прав і законних інтересів якої стосується рішення Комітету №836-р від 29.12.2020, а отже і не можуть бути порушені оскаржуваним рішенням Комітету.

З огляду на приписи частини 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», суд дійшов висновку, що рішення органів Комітету не може бути оскаржене особами, які не визначені статтею 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (до схожого висновку дійшов КГС ВС у постанові від 01.06.2021 у справі №910/4185/20).

До того ж, судом встановлено, що ТОВ «ТБ «Аква-Холдинг» та ТДВ «ПХЗ «Коагулянт», як відповідачі у справі Комітету реалізували надане їм статтею 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» право на оскарження рішення Комітету №836-р від 29.12.2020 в межах господарської справи №910/5111/21.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Водночас, право на доступ до суд, не є абсолютним воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Такої ж позиції дотримується Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 910/1255/20 та від 21.04.2021 у справі № 904/5480/19.

За таких обставин, з огляду на те, що право на доступ до суду не є абсолютним та підлягає законодавчим обмеженням, в тому числі в частині визначення вичерпного переліку осіб, яким надано право на оскарження рішень Комітету, що встановлений частиною 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а позивач у даній господарській справі не є особою, прав і законних інтересів якої стосується оскаржуване рішення Комітету №836-р від 29.12.2020, суд дійшов висновку, що про відсутність порушеного або оспорюваного права позивача, як учасника суб`єкта господарювання щодо якого було прийнято оскаржуване рішення, у зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , як таких, що є необґрунтованими та недоведеними.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог суд покладає понесені судові витрати позивача зі сплати судового збору на останнього. Відповідач про понесення ним судових витрат суду не заявляв.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 73-77, 86, 129, 182, 183, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України від 29.12.2020 №836-р - відмовити.

2. Судові витрати ОСОБА_1 покласти на останнього.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.11.2022.

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких