РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.11.2022Справа № 910/7944/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укравтологістика»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс»

про стягнення 7.000,00 грн

Представники сторін не викликались

СУТЬ СПОРУ:

22.08.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укравтологістика» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» про стягнення 7.000,00 грн боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між сторонами договору про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом № 2792 від 21.10.2021 та заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 1015237 від 11.02.2022 позивачем було надано відповідачу послуги з перевезення на загальну суму 7.000,00 грн. За умовами п. 4 заявки розрахунки здійснюються протягом 7 банківських днів після отримання повного пакету документів. Згідно п. 5 заявки документи повинні бути отримані не пізніше 10 днів після розвантаження, при запізнені оплата буде здійснена через 20 банківських днів. Позивач неодноразово направляв відповідачу пакет документів. Так, останній раз, в порядку досудового врегулювання, позивач звернувся до відповідача листом № 53/38 від 05.08.2022, надавши пакет документів. Проте жодної відповіді на цей лист не отримав. Враховуючи те, що відповідачем не виконано умови договору, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 7.000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/7944/22 від 26.08.2022 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

05.09.2022 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2022 відкрито провадження у справі № 910/7944/22 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 06.09.2022 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 522 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 02002, м. Київ, вул. М.Раскової, 23, офіс 624, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 06.09.2022, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 14.09.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 522, а отже відповідач мав подати відзив на позовну заяву у строк до 29.09.2022 включно.

21.09.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що за отримавши від позивача 08.08.2022 повний пакет документів, строк оплати протягом 7 банківських днів мав спливти 18.08.2022. У той же час відповідач в межах цього строку 16.08.2022 провів оплату на користь позивача в сумі 7.000,00 грн на підставі рахунку № 40992 від 12.02.2022 згідно платіжного доручення № 10214. тому вважає, що станом на день відкриття провадження у справі між сторонами не залишилось не врегульованих питань, пов`язаних з договором про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом № 2792 від 21.10.2021, що є підставою для відмови в задоволені позову.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міронекс» (експедитор, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укравтологістика» (перевізник, позивач) було укладено договір про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом № 2792 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору перевізник від свого імені та за рахунок експедитора надає транспортно-експедиційні послуги по організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському, міжміському та міжнародному сполученні (далі - послуги).

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг перевезення, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 7.000,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 930 Цивільного кодексу України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Пунктом 8.1 договору сторонами погоджено, що договір діє з моменту його підписання і до моменту розірвання його однією із сторін, про що повинно бути письмово повідомлено другій стороні не пізніше ніж за (тридцять) днів до дати розірвання при умові, що всі зобов`язання, взяті на себе експедитором та перевізником, згідно даного договору, виконані в повному обсязі.

Згідно з п. 2.1 договору перевізник організовує перевезення вантажів на підставі письмових замовлень на надання послуг з організації вантажних перевезень автомобільним транспортом в межах України або в міжнародному сполучення (далі - заявки), підписаних уповноваженим представником замовника. Додаткові домовленості між перевізником та експедитором можуть бути відображені в заявці.

Відповідно до п. 4.3 договору ціни на послуги узгоджуються сторонами в заявках і вказуються у рахунках-фактурах перевізника.

11.02.2022 між позивачем та відповідачем було укладено заявку на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 1015237, предметом якої є виконання автотранспортного перевезення вантажу (тнп); перевезення за маршрутом Бровари-Хмельницький; дата завантаження 11.02.2022; дата розвантаження 12.02.2022; вартість перевезення 7.000,00 грн; термін оплати 7 банківських днів по оригіналах ТТН.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З наявної в матеріалах справи товарно-транспортної накладної № Р4311 від 11.02.2022 вбачається, що позивачем здійснено перевезення вантажу за маршрутом Бровари - Хмельницький, який отримано вантажоодержувачем - ТОВ «Епіцентр К».

За результатами здійсненого перевезення позивачем складено акт надання послуг № 40992 від 12.02.2022; рахунок на оплату № 40992 від 12.02.2022 та податкову накладну №338 від 12.02.2022 (зареєстрована ЄДРПН).

Пунктом 4.2 договору визначено, що експедитор перераховує на рахунок перевізника повну вартість послуг по організації перевезень протягом 7 (семи) банківських днів з моменту отримання належним чином оформленої товарно-транспортної (СМR, ТТН) накладної, податкової накладної, акта виконаних робіт, та рахунку на оплату, якщо інакше не вказано в заявці.

Згідно з п. 4 заявки № 1015237 від 11.02.2022 розрахунки здійснюються в безготівковій формі шляхом перерахування експедитором коштів на розрахунковий рахунок перевізника після отримання повного пакету документів, а саме: два примірника ТТН з мокрою печаткою вантажоотримувача, акту виконаних робіт та рахунку, виписаних датою вивантаження, заявки та договору з мокрою печаткою перевізника.

Відповідно до п. 5 заявки № 1015237 від 11.02.2022 документи повинні бути отримані не пізніше 10-ти днів після розвантаження при запізнені оплата буде здійснена через 20-ть банківських днів.

Позивач у позовній заяві зазначив, що він неодноразово у відповідності до умов п. 4.1 договору та п. 4 і п. 5 заявки направляв пакет документів відповідачу і перший раз такі документи надсилались відповідачу безпосередньо після здійснення перевезення.

Проте позивачем жодних доказів на підтвердження викладеного не подано та матеріали справи не містять.

Також позивач зазначив, що останні раз ним було надіслано відповідачем пакет документів разом з вимогою № 53/38-4 від 05.08.2022.

Так, дійсно, з матеріалів справи вбачається, що позивач надіслав відповідачу вимогу № 53/38-4 від 05.08.2022 про необхідність проведення сплати за надані послуги перевзення за заявкою № 1015237 від 11.02.2022 разом з: договором № 2792 від 21.10.2021, заявкою № 1015237 від 11.02.2022, товарно-транспортною накладною № Р4311 від 11.022022, актом наданих послуг № 40992 від 11.02.2022, податковою накладною № 338 від 12.02.2022 та рахунком на оплату № 40992 від 11.02.2022, що підтверджується описом вкладення у цінний лист фіскальним чеком та накладною Укрпошти за № 268 від 06.08.2022.

Згідно інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» в мережі Інтернет вбачається, що відправлення № 268 вручено адресату 08.08.2022.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, відповідач мав здійснити оплату наданих послуг у строк до 17.08.2022 включено.

Позовна заява ж у даній справі подана до відправлення на адресу суду до поштового відділення зв`язку 10.08.2022.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, оспорені або не визнані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених, оспорених або не визнаних прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже цих прав або законних інтересів позивача.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, приймаючи до уваги викладені вище норми чинного законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 77 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Однак, позивачем належними засобами доказування не доведено порушення прав позивача з боку відповідача щодо несплати за послуги перевезення у розмірі 7.000,00 грн на момент звернення з позовом до суду.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 7.000,00 грн основного боргу необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укравтологістика» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова