РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2022Справа № 910/86/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом до проОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (03148, м. Київ, вул. Жмеринська, буд. 24; ідентифікаційний код: 22884732) визнання недійсними рішень загальних зборів

Представники:

від Позивача: ОСОБА_1 (особисто);

від Відповідача: Русецький О.І. представник в порядку самопредставництва);

Сіваченко В.В. (представник на підставі довіреності);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі також - «Позивач») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (надалі також - «Відповідач») про визнання недійсними рішень загальних зборів.

Позивач вказує на те, що загальні збори від 05.03.2016 є недійсними, оскільки вони відбулись за відсутності кворуму, та, відповідно, рішення уповноважених від 28.01.2017 прийнято з порушенням порядку, встановленому ст. 15 Закону України «Про кооперацію» (за відсутності рішення загальних зборів про надання повноважень щодо представництву інтересів членів кооперативу), з огляду на що вони також є недійсними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2020 відкрито провадження у справі №910/86/20; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 13.02.2020; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

12.02.2020 позивачем подано клопотання про допит свідків - членів кооперативу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

У підготовчому засіданні 13.02.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відмову у задоволенні клопотання позивача про допит свідків.

У підготовчому засіданні 13.02.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 26.03.2020.

04.03.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що збори Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» 05.03.2016 та 28.01.2017 були проведені відповідно до норм Закону України «Про кооперацію» та вимог Статуту.

Крім того, відповідач вказав на те, що позивач ніколи не був членом кооперативу, з огляду на що у нього відсутні підстави оскаржувати прийняті відповідачем рішення.

Крім того, відповідачем було подано заяву про застосування позовної давності.

Також, відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що спір непідвідомчий господарським судам (так як позивач ніколи не був та не є членом кооперативу, а отже не має підстав звертатися до суду з вказаним позовом).

19.05.2020 та 21.05.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду (оскільки спір з аналогічних підстав та з аналогічним предметом розглядається Святошинським районним судом міста Києва).

У підготовчому засіданні 21.05.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 18.06.2020.

21.05.2020 позивачем подано клопотання про допит свідків: членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6

15.06.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому відповідач просив суд витребувати у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» копії інвентаризаційної справи Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Пролісок».

15.06.2020 відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що спір непідвідомчий господарським судам (так як позивач ніколи не був та не є членом кооперативу, а отже не має підстав звертатися до суду з вказаним позовом).

У підготовчому засіданні 18.06.2020 судом було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про допит свідків та залишено без розгляду клопотання відповідача про витребування доказів, про що зазначено у протоколі судового засідання від 18.06.2020.

У підготовчому засіданні 18.06.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 09.07.2020.

09.07.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив суд:

1) визнати недійсним рішення загальних зборів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» від 05.03.2016;

2) визнати недійсним рішення зборів повноважених Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» від 28.01.2017;

3) скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційні дії, проведені 21.02.2017 відносно Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика», а саме: «Внесення змін до відомостей про юридичну особу від 21.02.2017 за номером 8006596 щодо зміни керівника юридичної особи».

09.07.2020 відповідачем подано заяву про допит свідків - ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

Розглянувши у підготовчому засіданні 09.07.2020 подану позивачем заяву про збільшення позовних вимог, суд дійшов висновку, що вона по суті є заявою про зміну предмета позову та прийняв її до розгляду, про що зазначено у протоколі судового засідання від 09.07.2020.

У підготовчому засіданні 09.07.2020 судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про допит свідків, про закриття провадження у справі та залишення позову без розгляду.

У підготовчому засіданні 09.07.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.08.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2020 судове засідання призначено на 19.08.2020 (у зв`язку з перебуванням судді Чинчин О.В. 05.08.2020 у відпустці).

11.08.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 19.08.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 02.09.2020.

У судовому засіданні 02.09.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 16.09.2020.

09.09.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про встановлення строку для подання додаткових доказів та клопотання про призначення у справі судової експертизи.

16.09.2020 до Господарського суду міста Києва відповідачем подано заяву свідка, письмові пояснення та повідомлення, які суд долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 16.09.2020 представники відповідача підтримали клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи документів; представники позивача не заперечили щодо призначення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 постановлено повернутись до розгляду справи №910/86/20 у підготовчому провадженні; встановлено сторонам строк до 10 днів (з дня постановлення ухвали) для подачі додаткових доказів у справі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року з метою встановлення правомірності заявлених позовних вимог, всебічного, повного та об`єктивного розгляду спору й вирішення питань, що потребують спеціальних знань, Суд дійшов висновку про призначення у справі судової експертизи, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, буд. 6), а провадження у справі №910/86/20 було зупинено.

26.11.2020 року на адресу Господарського суду міста Києва від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшов лист разом з Клопотанням про надання додаткових матеріалів та уточнення питань ухвали №№25230/20-34, 25231/20-33 від 23.10.2020 року. У вказаному клопотанні судові експерти просять: надати порівняльні зразки документів - оригіналів датованих документів, в яких рукописно виконано (не обов`язково фігурантами досліджуваних документів) у період із березня 2012 року до дати появи документа (або його копій) в органах досудового розслідування або суду рукописно виконані записи та підписи синьо-фіолетовими пастами кулькових ручок (такими ж за кольором та відтінком, як і в підписах у досліджуваних документах), у кількості не менше двадцяти зразків з різними датами складання за кожен рік досліджуваного періоду; надати дозвіл судді (суду) на вирізання штрихів рукописних записів та підписів у всіх наданих (досліджуваних та порівняльних) документах, відповідно до п.4.1 ст. 103 ГПК України, оформлений ухвалою, оскільки вирішення питань ухвали суду, відповідно до п. 4.12. Інструкції, потребує вирізання необхідної кількості штрихів підписів у досліджуваних документах та записів (підписів) у порівняльних зразках документів, при відсутності їх перетинання із забарвленими речовинами інших реквізитів документів. Вирізані фрагменти штрихів будуть необоротно втрачені під час проведення досліджень, що не дозволить проводити їх додаткові та повторні дослідження. Вирізання фрагментів проводиться після попереднього збереження зовнішнього виду документів на електрофотографічних копіях, які додаються до висновку експерта; надати роз`яснення стосовно питання 2.2 ухвали «Чи відповідає дата, вказана у Протоколі №12 від 24.03.2012, періоду коли була нанесена печатка Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика»?» та питання 2.3 ухвали «У якій послідовності виконувались реквізити (підпис, відтиск печатки, роздрукування тексту) Протоколу № 12 від 24.03.2012?», який саме документ підлягає дослідженню - оригінал Протоколу № 12 від 24.03.2012 чи копія Протоколу № 12 від 24.03.2012? Крім того, просять погодити більший розумний строк проведення експертизи №25230/20-34/25231/20-33, тобто у понад 90 календарних днів, а також здійснити попередню оплату вартості судової експертизи.

30.11.2020 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 року поновлено провадження у справі №910/86/20, призначено підготовче засідання на 13.01.2021 року.

28.12.2020 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

11.01.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про надіслання рахунку на оплату.

13.01.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли клопотання про долучення до матеріалів справи матеріалів.

13.01.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення доказів направлення учасникам справи клопотань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 року задоволено клопотання експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів та уточнення питань ухвали №№25230/20-34, 25231/20-33 від 23.10.2020 року по справі №910/86/20, зобов`язано ОСОБА_1 та Кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Арктика" надати порівняльні зразки документів - оригіналів датованих документів, в яких рукописно виконано (не обов`язково фігурантами досліджуваних документів) у період із березня 2012 року до дати появи документа (або його копій) в органах досудового розслідування або суду рукописно виконані записи та підписи синьо-фіолетовими пастами кулькових ручок (такими ж за кольором та відтінком, як і в підписах у досліджуваних документах), у кількості не менше двадцяти зразків з різними датами складання за кожен рік досліджуваного періоду на адресу Господарського суду міста Києва у строк по 27.01.2021 року. Надано дозвіл експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз на вирізання штрихів рукописних записів та підписів у всіх наданих (досліджуваних та порівняльних) документах при проведенні судової експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 року по справі №910/86/20. Роз`яснено експертам Київського науково - дослідного інституту судових, що по питанням 2.2, 2.3 ухвали Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 року підлягає дослідженню копія Протоколу № 12 від 24.03.2012. Погодити строк проведення судової експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 року по справі №910/86/20, понад 90 календарних днів. Провадження у справі № 910/86/20 зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

26.01.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.

26.01.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли клопотання про долучення документів.

27.01.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення документів.

27.01.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про неможливість подання доказів.

27.01.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

09.12.2021 року на адресу Господарського суду міста Києва від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшов лист разом з Клопотанням про надання додаткових матеріалів та уточнення питань ухвали №№25230/20-34, 25231/20-33 від 30.11.2021 року. У вказаному клопотанні судові експерти просять надати: оригінали документів, в яких тексти виконані за допомогою того ж самого знакосинтезуючого пристрою, що і печатка у досліджуваному документі - копія протоколу загальних зборів №12, датованого 24.03.2012 з відтиском печатки тобто вільні зразки тексту, які виконані у період із березня 2012 року до дати появи документа (або його копій) в органах досудового розслідування або суду, у кількості не менше двадцяти зразків з різними датами складання за кожен рік досліджуваного періоду; порівняльні зразки документів - оригіналів датованих документів, в яких рукописне виконано (не обов`язково фігурантами досліджуваних документів) у період із березня 2012 року до дати появи документа (або його копій) в органах досудового розслідування або суду рукописне виконані записи та підписи синьо-фіолетовими пастами кулькових ручок (такими ж за кольором та відтінком, як і в підписах у досліджуваних документах), у кількості не менше двадцяти зразків з різними датами складання за кожен рік досліджуваного періоду; дозвіл на вирізання штрихів знаків печатки у всіх наданих досліджуваному та порівняльних документах, дозвіл на застосування методу вологого копіювання у досліджуваних документах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 року поновлено провадження у справі № 910/86/20, підготовче засідання у справі №910/86/20 призначено на 22.12.2021 року.

22.12.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

22.12.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 року клопотання експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів та уточнення питань ухвали №№25230/20-34, 25231/20-33 від 30.11.2021 року по справі №910/86/20 задоволено частково. Надано дозвіл експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз на вирізання штрихів знаків печатки у всіх наданих досліджуваному та порівняльних документах, дозвіл на застосування методу вологого копіювання у досліджуваних документах при проведенні судової експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 року по справі №910/86/20. В іншій частині клопотання відмовлено. Встановлено експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз строк для проведення експертизи у справі №910/86/20 протягом 90 календарних днів з дня надходження матеріалів справи до експертної установи. Провадження у справі № 910/86/20 зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

24.05.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання по справі.

23.06.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертів №25230/25231/20-34/15514-15517/22-34 за результатами проведення судово - технічної експертизи документів від 13.06.2022 року разом з матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2022 року поновлено провадження у справі № 910/86/20, підготовче засідання у справі №910/86/20 призначено на 03.08.2022 року.

03.08.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, письмові пояснення та заява про стягнення судових витрат.

03.08.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення та клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року клопотання ОСОБА_1 про долучення документів до матеріалів справи повернуто Заявнику без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року клопотання Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Арктика" про долучення доказів повернуто Заявнику без розгляду.

У підготовче судове засідання 03.08.2022 року з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи, відмовлено в задоволенні клопотань Позивача та Відповідача про долучення документів до матеріалів справи, відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача щодо повернення доказів Позивачу, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.08.2022 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року клопотання ОСОБА_1 про долучення документів до матеріалів справи повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року клопотання Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Арктика" про долучення доказів повернуто Заявнику без розгляду.

У судове засідання 24.08.2022 року з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.08.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Позивача про відкладення розгляду справи, відкладено розгляд справи на 22.09.2022 року.

У судове засідання 22.09.2022 року з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в судовому засіданні до 28.09.2022 року.

28.09.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення по справі.

У судове засідання 28.09.2022 року з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 26.10.2022 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 року призначено судове засідання, яке не відбулось 26.10.2022 року у зв`язку із перебуванням судді Чинчин О.В. у відпустці, на 03.11.2022 року.

03.11.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли судові дебати.

03.11.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшов перелік судових витрат.

03.11.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли судові дебати.

В судовому засіданні 03 листопада 2022 року Позивач підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представники Відповідача заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 03 листопада 2022 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 30.03.2006 до нього внесено запис 0006596 стосовно Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (дата державної реєстрації 19.09.1997). (т.1 а.с.128)

05.03.2016 року відбулись загальні збори членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика», прийняті рішення на яких оформлені Протоколом від 05.03.2016 (т. 1 а.с. 62-64, 231-233; т. 2 а.с. 19-21, 247-249).

У вказаному Протоколі від 05.03.2016 зазначено, що всього членів кооперативу налічується 592 особи, присутніх членів кооперативу - 297 осіб.

Загальними зборами Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика», які були проведені 05.03.2016, вирішено:

1) посилити склад робочої групи з розробки проекту нової редакції Статуту кооперативу членами кооперативу;

2) виразити недовіру голові правління кооперативу ОСОБА_1 , вважати роботу голови правління, членів правління кооперативу та ревізійної комісії за останні роки незадовільною;

3) затвердити списки уповноважених членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (список додається).

Як вбачається зі Списку уповноважених осіб, членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика», до списку уповноважених осіб включено 56 членів кооперативу (т. 1 а.с. 65, 86-88; т. 2 а.с. 22, 44-46, 250).

28.01.2017 відбулось засідання зборів уповноважених членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика», прийняті рішення на якому оформлені Протоколом №1 від 28.01.2017 (т. 1 а.с. 89-94, 269-274; т. 2 а.с. 174-179).

З Протоколу №1 від 28.01.2017 вбачається, що загальна кількість уповноважених членів становить 56; присутні на засіданні - 38 осіб.

На вказаному засіданні 28.01.2017 вирішено:

1) посилити склад робочої групи з розробки проекту нової редакції Статуту кооперативу членами кооперативу;

2) виразити недовіру голові правління ОСОБА_1 та звільнити від займаної посади з 28.01.2017; вважати роботу голови правління, членів правління та ревізійної комісії за останні роки незадовільною; обрати правління у новому складі; обрати ревізійну комісію у новому складі; обрати нового голову правління;

3) затвердити щомісячні членські внески;

4) зобов`язати голову правління ОСОБА_1 до 01.02.2017 передати в присутності представників правління та ревізійної комісії кооперативу по акту приймання-передачі печатку та документацію Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» новому голові правління;

5) внести зміни до відомостей про кооператив, які містяться в ЄДР.

Як вбачається зі списку членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (уповноважених), присутніх на зборах 28.01.2017, загальна кількість уповноважених становить 56 осіб, підписи містяться напроти прізвищ 38 осіб (т. 1 а.с. 275-277).

21.02.2017 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис 8006596 - внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач вказує на те, що жодних загальних зборів 05.03.2016 проведено не було, на них жодних рішень не приймалось, а проведення зборів уповноважених від 28.01.2017 є незаконним, так як жодних уповноважених делеговано ніким не було. Зокрема, позивач вказує, що кількість членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» становить 630 осіб. Статутом кооперативу не було передбачено спеціального порядку делегування уповноважених осіб та кількості членів кооперативу, що мають право делегувати уповноважених. Позивач зазначає, що зі спірного рішення від 28.01.2017 залишається невідомим, які саме збори (чергові або позачергові) були проведені, їх порядок денний і на підставі яких повноважень вони були проведені. За наведених обставин, позивач вказує на те, що загальні збори від 05.03.2016 є недійсними, оскільки вони відбулись за відсутності кворуму, та, відповідно, рішення уповноважених від 28.01.2017 прийнято з порушенням порядку, встановленому ст. 15 Закону України «Про кооперацію» (за відсутності рішення загальних зборів про надання повноважень щодо представництву інтересів членів кооперативу), з огляду на що вони також є недійсними.

За таких обставин, враховуючи подану позивачем заяву про зміну предмета позову (прийнята судом до розгляду), Позивач просить суд:

1) визнати недійсним рішення загальних зборів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» від 05.03.2016;

2) визнати недійсним рішення зборів уповноважених Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» від 28.01.2017;

3) скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційні дії, проведені 21.02.2017 відносно Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика», а саме: «Внесення змін до відомостей про юридичну особу від 21.02.2017 за номером 8006596 щодо зміни керівника юридичної особи».

Заперечуючи проти задоволення позову, Відповідач вказує на те, що збори Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» 05.03.2016 та 28.01.2017 були проведені відповідно до норм Закону України «Про кооперацію» та вимог Статуту. Більше того, Позивач ніколи не був членом кооперативу, з огляду на що у нього відсутні підстави оскаржувати прийняті відповідачем рішення. Також просив суд застосувати загальні строки позовної давності до вимог Позивача.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Корпоративними правами, відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України, є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Власник корпоративних прав бере участь у капіталі господарської організації, а реалізація правомочностей, які надаються власнику корпоративних прав, надає йому можливість впливати на діяльність господарської організації.

Відповідно під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

За змістом частин першої та другої статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Господарською діяльністю у Господарському кодексі України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

Громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності, є учасниками відносин у сфері господарювання, а відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю належать до господарських відносин (стаття 2, частина шоста статті 3 Господарського кодексу України).

Питання господарської діяльності кооперативів врегульовано статтею 94 Господарського кодексу України, яка визначає кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань, які можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Кооперативи здійснюють свою господарську діяльність відповідно до вимог Господарського кодексу України, інших законодавчих актів.

Законодавець врегулював приписами статей 95-100 Господарського кодексу України порядок створення та діяльності виробничих кооперативів, як таких, що є, поміж інших, підприємствами колективної власності, передбачивши водночас існування відповідного закону, що регулює діяльність різних видів кооперативів (частина перша статті 94 Господарського кодексу України).

Зазначені вище норми Господарського кодексу України кореспондуються із приписами статей 83, 85, 86 Цивільного кодексу України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень статей 2, 6, 9 Закону України «Про кооперацію» кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах (частина перша статті 7 Закону України «Про кооперацію»).

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про кооперацію» для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних інші надходження, не заборонені законодавством. Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу.

За статтями 20, 21 Закону України «Про кооперацію» для забезпечення статутної діяльності кооператив у порядку, передбаченому його статутом, формує пайовий, резервний, неподільний та спеціальний фонди. Пайовий фонд - майно кооперативу, що формується за рахунок паїв (у тому числі додаткових) членів та асоційованих членів кооперативу. Неподільний фонд створюється в обов`язковому порядку і формується за рахунок вступних внесків та відрахувань від доходу кооперативу. Цей фонд не може бути розподілений між членами кооперативу, крім випадків, передбачених законом. Порядок відрахувань до неподільного фонду частини доходу визначається статутом кооперативу. Резервний фонд створюється за рахунок відрахувань від доходу кооперативу, перерозподілу неподільного фонду, пожертвувань, безповоротної фінансової допомоги та за рахунок інших не заборонених законом надходжень для покриття можливих втрат (збитків). Спеціальний фонд створюється за рахунок цільових внесків членів кооперативу та інших передбачених законом надходжень для забезпечення його статутної діяльності і використовується за рішенням органів управління кооперативу. Пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу. У разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу.

У випадку ліквідації кооперативу майно кооперативу, що залишилося після задоволення вимог кредиторів кооперативу, здійснення виплат членам кооперативу паїв та виплат на паї, кооперативних виплат, оплати праці, розрахунків з кооперативним об`єднанням, членом якого він є, розподіляється між членами кооперативу у порядку, визначеному статутом. Майно неподільного фонду не підлягає поділу між його членами і передається за рішенням ліквідаційної комісії іншій (іншим) кооперативній організації (кооперативним організаціям) або зараховується до доходу бюджету. При цьому у рішенні повинні бути визначені напрями використання зазначеного майна (частини шоста та сьома статті 29 Закону України «Про кооперацію».

Особливості діяльності обслуговуючих кооперативів містяться у статтях 2, 23, 26 Закону України «Про кооперацію».

Так, обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку. Норма про кооперативні виплати не поширюється на сільськогосподарські обслуговуючі кооперативи.

Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

Особи, які є членами створеного ним обслуговуючого кооперативу, є правомочними брати участь в управлінні обслуговуючим кооперативом, отримувати певну частку активів обслуговуючого кооперативу в разі ліквідації останнього відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами, що випливають з їх участі у кооперативі.

За змістом наведених вище норм корпоративні права характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами. Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 509/577/18, від 01.10.2019 у справі № 910/7554/18, від 17.12.2019 № 904/4887/18.

При розгляді даного спору Відповідач неодноразово наголошував на тому, що Позивач ніколи не був та не є членом Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика», з огляду на що даний спір не є корпоративним. З приводу цього Суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Проте, Відповідачем не надано суду повного переліку дійсних членів кооперативу станом на проведення спірних загальних зборів.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Суд зазначає, що положеннями Статуту Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (в редакції від 01.10.2001) не встановлено порядку прийняття рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу учасника, а також не визначено порядку затвердження такого рішення.

Однак, відповідно до п. 7 Статуту Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (в редакції від 01.10.2001) членами кооперативу можуть бути громадяни, які досягли 16-ти річного віку, постійно проживають та прописані у місті Києві, мають транспортні засоби, які належать їм на праві особистої власності та зареєстровані в органах Державної автоінспекції міста Києва.

Відповідно до п. 3.1 Статуту Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (в редакції від 01.10.2001) члени кооперативу мають право обирати та бути обраними в керівні органи кооперативу.

Згідно з п. 3.2 Статуту Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (в редакції від 01.10.2001) член кооперативу зобов`язаний щомісячно сплачувати внески та податки в розмірах, встановлених рішенням загальних зборів членів кооперативу та державою.

На підставі ордеру №1669 від 17.11.1994 р. ОСОБА_8 (змінила прізвище на ОСОБА_9 згідно зі свідоцтвом про переміну прізвища від 27.03.1999 р., а згідно зі свідоцтвом про шлюб від 04.06.2011 р. змінила прізвище на ОСОБА_10 ) надано право на зайняття гаражу (боксу) в гаражно-будівельному кооперативі «Арктика». (т.3 а.с.42-45) Також в матеріалах справи наявна розрахункова книжка члена автокооперативу «Арктика» ОСОБА_11 , за якою закріплено бокс № НОМЕР_2 . (т.3 а.с.50-51)

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Загальних зборів членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» від 24.03.2012, оформлених Протоколом №12, вирішено затвердити рішення правління кооперативу про прийняття ОСОБА_1 в члени кооперативу «Арктика» (т. 3 а.с. 21-23)

Так, у Протоколі №12 загальних зборів від 24.03.2012 року зазначено, що на посаду голови правління Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» було запропоновано ОСОБА_1 . Інших пропозицій не надійшло. На питання членів кооперативу ОСОБА_1 відповів, що раніше працював у Київському міськвиконкомі, займався організацією, розбудовою та контролем за діяльністю садових кооперативів міста Києва та області. Тому з майбутньою роботою ознайомлений, має вищу освіту, знає відповідне чинне законодавство та має додаткові можливості заробітку, не пов`язані з діяльністю кооперативу. В кооперативі його мало знають, тому що раніше членом кооперативу була дружина ОСОБА_12 .

В березні 2012 року ОСОБА_12 подала заяву правлінню кооперативу про вихід з кооперативу і передачу прав членства в кооперативі чоловіку ОСОБА_1 .

Правління кооперативу задовольнило заяву ОСОБА_12 , тому згідно з чинним законодавством для обрання ОСОБА_1 головою правління загальні збори мають спочатку затвердити рішення правління про прийняття ОСОБА_1 в члени Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика».

Переважною більшістю голосів вирішили затвердити рішення правління про прийняття ОСОБА_1 в члени Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика».

Голосуванням вирішили обрати на посаду голови правління кооперативу ОСОБА_1 .

Наказом №7 від 24.03.2012 ОСОБА_1 було призначено на посаду Голови правління Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» з 27.03.2012 (т. 1 а.с. 207).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

На підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_1 подав копії заяв свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , підписи яких посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Качельніковим С.В. 20.06.2020 за реєстровими №№536, 538. (т.3 а.с.48-49) Згідно з заявою ОСОБА_13 , в березні 2012 року посаду голови правління кооперативу погодився обійняти ОСОБА_1 , який на той час працював охоронцем в цьому ж кооперативі. Дізнавшись, що ОСОБА_1 має великий досвід управління. кооперативами, правління вирішило рекомендувати загальним зборам обрати його на посаду голови правління. Тоді ж, в березні 2012 року дружина ОСОБА_1 , - ОСОБА_12 , подала до правління заяву про вихід з членів кооперативу на користь ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 подав заяву про прийняття його до складу членів кооперативу. 24 березня 2012 року загальні збори затвердили рішення правління про прийняття ОСОБА_1 в члени кооперативу. Згідно з заявою ОСОБА_12 , в березні 2012 року правління гаражного кооперативу Арктика» запропонувало її чоловіку ОСОБА_1 обійняти посаду олови правління кооперативу. На той час вони з чоловіком мали у спільній власності приватизований гараж 426 в цьому кооперативі, але членом кооперативу «Арктика» була вона. Щоб не порушувати Статут кооперативу та чинне законодавство, вона подала до правління заяву про вихід з членів оперативу на користь свого чоловіка, а чоловік подав заяву про вступ до членів кооперативу «Арктика». Загальні збори 24 березня 2012 року затвердили прийняття ОСОБА_1 в члени кооперативу. Її присутність та зборах засвідчена підписом в списках реєстрації.

Проте, при розгляді даної справи обставини дійсності членства ОСОБА_1 у Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» встановлюються іншими належними та допустимими доказами, які відображаються у відповідних документах, а тому дані обставини не можуть встановлюватися на підставі показань свідків. З огляду на викладене, Суд не приймає до уваги вказані копії заяв свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , підписи яких посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Качельніковим С.В. 20.06.2020 за реєстровими №№536, 538, на підтвердження прийняття до членів кооперативу Позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заперечень на позовну заяву Відповідачем подано до суду письмові заяви свідків, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , підписи яких посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. 05.10.2020 за реєстровими №№743, 739,741, 742, 740. (т.3 а.с.254-258) Згідно з вказаними заявами, останні, як члени кооперативу, брали участь у зборах кооперативу 12.03.2012 року та членів правління та на їх думку, збори не були загальними, оскільки в них за результатами підрахунку присутніх членів кооперативу було близько 100 осіб, в письмовій заяві списки присутніх членів кооперативу КБЕІГ «Арктика» не складалися, підрахунок вівся в усній формі.

За результатами голосування членів кооперативу введення зборів членів кооперативу від 12.03.2020р. не делегувалося громадянину ОСОБА_1 . Дане питання відносно даної особи взагалі не розглядалося, так як ОСОБА_1 не був членом кооперативу КБЕТГ «Арктика».

Крім того, за результатами голосування членів кооперативу секретарем зборів членів кооперативу від 12.03.2020 р. ОСОБА_17 не була обрана.

Щодо порядку денного загальних зборів від 12.03.2012р., то питання щодо затвердження заяви ОСОБА_18 про вихід з членів кооперативу на користь чоловіка ОСОБА_1 та прийняття ОСОБА_1 до членів кооперативу на даних зборах не ставилось та не розглядалось, а отже голосування 12.03.2012 р. члени кооперативу по вишезазначених питаннях не проводили.

Що до підписантів протоколу зборів КВЕІГ «Арктика» від 12.03.2020 року то він не міг був підписаним особами, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_17 , оскільки дані особи не були затверджені зборами на підпис протоколу.

Так, пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у згаданих заявах не обмежуються повідомленням про відомі йому обставини, які мають значення для справи, а також зводяться до оцінки правомірності проведення загальних зборів, власного тлумачення подій та доказів, що є неправомірним.

При цьому, Суд також критично ставиться до вказаних заяв свідків, оскільки всі перераховані особи, свідчення яких подано в матеріали справи, є членами Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» як відповідача за даним позовом, а також усі подані до суду заяви свідків всупереч ст. 87 Господарського процесуального кодексу України містять пояснення цих осіб та їх власні судження і міркування.

Суд не приймає до уваги заяву свідка ОСОБА_19 , оскільки станом на час вирішення даного спору останнього обрано головою правління Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» та всупереч ст. 87 Господарського процесуального кодексу України вказана заява містить пояснення цієї особи та його власні судження і міркування. (т.3 а.с.64-65)

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року з метою встановлення правомірності заявлених позовних вимог, всебічного, повного та об`єктивного розгляду спору й вирішення питань, що потребують спеціальних знань, Суд дійшов висновку про призначення у справі судової експертизи, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення експерту поставлено наступні питання:

У який період часу був виготовлений (виконаний) Протокол №12 від 24.03.2012?

Чи відповідає дата, вказана у Протоколі №12 від 24.03.2012, періоду коли була нанесена печатка Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Арктика"?

У якій послідовності виконувались реквізити (підпис, відтиск печатки, роздрукування тексту) Протоколу №12 від 24.03.2012?

Чи був виготовлений Протокол №12 від 24.03.2012 шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної чи копіювальної техніки?

При цьому, Суд зазначає, що оригінал Протоколу № 12 загальних зборів членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Арктика" від 24.03.2012 не містить відбитку печатки гаражного кооперативу, а копія вказаного протоколу - з відбитком печатки Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Арктика". (Додаток №1 до матеріалів справи)

У підготовчому судовому засіданні 16.09.2020 року представник Позивача пояснив, що саме текст Протоколу № 12 загальних зборів членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Арктика" від 24.03.2012, який не містить печатки гаражного кооперативу, є оригіналом вказаного документу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 року клопотання експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів та уточнення питань ухвали №№25230/20-34, 25231/20-33 від 30.11.2021 року по справі №910/86/20 задоволено частково. Роз`яснено експертам Київського науково - дослідного інституту судових, що по питанням 2.2, 2.3 ухвали Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 року підлягає дослідженню копія Протоколу № 12 від 24.03.2012.

Висновками експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово - технічної експертизи документів у справі №910/86/20 від 13.06.2022 року №25230/25231/20-34/15514-15517/22-34 встановлено, що у протоколі №12 загальних зборів членів КБЕІГ «Арктика», датованому 24.03.2012 (з позначенням 1-3):

- підписи від імені ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , що містяться на лицьовій стороні 3-го аркуша, виконані кульковою ручкою, спорядженою пастою синьо-фіолетового кольору;

- друкований текст, що міститься на лицьових сторонах 1-3, нанесений електрофотографічним способом з використанням друкуючого пристрою з лазерним способом друку.

У копії протоколу №12 загальних зборів членів КБЕІГ «Арктика», датованого 24.03.2012 (з позначенням 4-6):

- друкований текст, що міститься на лицьових сторонах 1-3 аркушів та у підписах від імені ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , що міститься на лицьовій стороні 3-го аркуша, нанесений з використанням друкуючих пристроїв з лазерним способом друку;

- відтиск печатки від імені Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «АРКТИКА», що міститься на лицьовій стороні 3 аркуша, нанесений з використанням друкуючого пристрою зі струнним кольоровим способом друку.

Відповісти на питання: «У який період часу був виготовлений (виконаний) протокол №12, загальних зборів членів КБЕІГ «Арктика», датований 24.03.2012 (з позначенням 1-3)?», не видається можливим, тому що встановити час виконання: - друкованого тексту, що міститься на лицьових сторонах 1-3 аркушів, не виявилось можливим, у зв`язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово- експертову практику України методик встановлення абсолютного часу нанесення реквізитів (штрихів текстів та підписів) з використанням друкуючих пристроїв з лазерним способом друку; - підписів ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , що містяться на лицьовій стороні 3 аркуша, не виявилось можливім, у зв`язку з не наданням порівняльних зразків.

Відповісти на питання: «Чи відповідає дата, вказана у копії протоколу №12 загальних зборів членів КБЕІГ «Арктика», датованого 24.03.2012 (з позначенням 4-6), періоду коли була нанесена печатка Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика»?», не виявилось можливим, тому що встановити час виконання: - друкованого тексту, що міститься на лицьових сторонах 1-3 аркушів та підписів ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , що містяться на лицьовій стороні 3-го аркуша, не виявилось можливим, у зв`язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення абсолютного часу нанесення реквізитів (штрихів текстів та підписів) з використанням друкуючих пристроїв з лазерним способом друку; - відтиску печатки від імені Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «АРКТИКА», що містяться на лицьовій стороні 3-го аркуша, не виявилось можливим у зв`язку з ненаданням порівняльних зразків.

У копії протоколу №12 загальних зборів членів КБЕІГ «Арктика», датованого 24.03.2012 (з позначенням 4-6), спочатку нанесений друкований текс та підписи від імені ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , потім нанесений відтиск печатки від імені Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «АРКТИКА».

Встановити, що було виконано раніше підпис від імені ОСОБА_20 чи підпис від імені ОСОБА_23, або друкований текст, не виявляться можливим, у зв`язку з їх виконанням з використанням друкуючих пристроїв з лазерним способом друку.

У копії протоколу №12 загальних зборів членів КБЕІГ «Арктика», датованого 24.03.2012 (з позначенням 4-6) реквізити виконані шляхом монтажу, а саме: друкуванням підписів ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та додруковуванням до основного тексту протоколу та підпису - відтиску печатки Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «АРКТИКА».

За приписами ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Відповідно до ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України)

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких підстав, Суд приймає до уваги висновки експертів за результатами проведення судово - технічної експертизи документів у справі №910/86/20 від 13.06.2022 року №25230/25231/20-34/15514-15517/22-34, складені Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від дачі висновку (п. 1 ст. 384, п. 1 ст. 385 Кримінального кодексу України), оскільки висновки судової експертизи узгоджені між собою, обґрунтовані, не суперечать іншим матеріалам справи і не викликають сумнівів у їх неправильності. Крім того, Суд зазначає, що проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", а тому за таких підстав, вказані висновки експертів є належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що у копії протоколу №12 загальних зборів членів КБЕІГ «Арктика», датованого 24.03.2012 року, який є оригіналом, про що зазначав Позивач у підготовчому судовому засіданні 16.09.2021 року, реквізити виконані шляхом монтажу, а саме: друкуванням підписів ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та додруковуванням до основного тексту протоколу та підпису - відтиску печатки Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «АРКТИКА», тобто вказаний протокол є підробленим.

За таких підстав, Суд не приймає до уваги протокол загальних зборів членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» №12 від 24.03.2012 року, поданий Позивачем, в якості належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження того, що ОСОБА_1 є членом Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика». Крім того, Суд зазначає, що в матеріалах реєстраційної справи Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» взагалі відсутній протокол №12 від 24.03.2012 року.

Таким чином, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про кооперацію» рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів, беручи до уваги відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження затвердження рішення правління кооперативу про прийняття ОСОБА_1 до членів кооперативу, Суд приходить до висновку про недоведеність Позивачем належними та допустимими доказами вступ 24.03.2012 Позивача у даній справі до членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика». Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних інших належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження прийняття до членів кооперативу ОСОБА_1 .

Що стосується доводів Відповідача з приводу долучення Позивачем до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 09.07.2020 року доказів, Суд зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято заяву Позивача про збільшення розміру позовних вимог до розгляду як заяву про зміну предмета позову разом з поданими доказами. Вказані докази були досліджені та оцінені Судом при ухваленні рішення у даній справі з метою справедливого, всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України).

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Порушеним правом слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

За таких обставин, Суд зазначає, що саме на Позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 по справі №912/1856/16, від 14.05.2019 по справі №910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 року у справі №910/7164/19.

В ст. 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Дана норма кореспондується зі ст. 13 ГПК України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положення ст. 162 ГПК України містять вимоги щодо необхідності зазначення у позовній заяві вимог щодо предмета спору та їх обґрунтування. При цьому позовна заява, зокрема, повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Наведене свідчить про те, що при зверненні до суду позивачу необхідно обґрунтувати в чому саме полягає порушення його прав та законних інтересів, а також довести наявність цих порушень.

Зі змісту ч. 1 ст. 8 Конституції України випливає, що охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Конституційний Суд України в своєму рішенні № 18-рп/2004 від 01.12.2004 роз`яснив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Для розуміння поняття "охоронюваний законом інтерес" важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

З огляду на викладене, позивач повинен довести наявність у нього порушеного відповідачем (невизнаного, оспорюваного) права чи охоронюваного законом інтересу щодо предмета спору та у разі, якщо Суд доходить висновку про наявність порушеного права чи охоронюваного законом інтересу позивача, суд з урахуванням підстав позову встановлює обставини щодо наявності порушень під час скликання та проведення рішення загальних зборів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» від 05.03.2016 та рішення зборів повноважених Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» від 28.01.2017, після чого оцінює ці обставини на предмет існування такої невідповідності закону, за якої прийняті рішення можуть бути визнані недійсними.

Однак, Судом встановлено, що станом на дату прийняття оскаржуваних рішень зборів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (05.03.2016 та 28.01.2017) Позивач не був учасником вказаного кооперативу. Проте, у зв`язку з тим, що на підставі рішення загальних зборів членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика», оформлених протоколом від 05.03.2016 року, та на підставі рішення засідання зборів уповноважених членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика», оформлених протоколом №1 від 28.01.2017 року, виражено недовіру голові правління ОСОБА_1 й звільнено з посади голови правління ОСОБА_1 з 28.01.2017 р., Суд приходить до висновку, що вказаними рішеннями Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» порушені права й законні інтереси Позивача

Що стосується позовних вимог Позивача в частині визнання недійсним рішення загальних зборів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів « Арктика » від 05.03.2016 року, Суд зазначає.

Відповідно до Розділу 4 Статуту Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (в редакції станом на дату прийняття оскаржуваних рішень) вищим органом управління кооперативу є загальні збори (збори уповноважених) членів кооперативу, які для керівництва поточними справами обирають голову та правління кооперативу (т. 1 а.с. 95-102; 172-174; т. 2 а.с. 282-289).

Згідно з п. 4.1 Статуту Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (в редакції станом на дату прийняття оскаржуваних рішень) загальні збори (збори уповноважених), зокрема, приймають статут кооперативу, вносять зміни до нього та доповнення; вибирають голову кооперативу, правління та ревізійну комісію кооперативу, заслуховують звіти про їх діяльність; затверджують плани діяльності кооперативу та звіти про їх виконання.

У п. 4.4 Статуту Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (в редакції станом на дату прийняття оскаржуваних рішень) зазначено, що загальні збори (збори уповноважених) членів кооперативу визнаються дійсними при участі в них не менш як половини загальної кількості членів кооперативу.

Згідно з п. 4.5 Статуту Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (в редакції станом на дату прийняття оскаржуваних рішень) рішення загальних зборів приймаються простою більшістю голосів присутніх членів кооперативу.

Відповідно до п. 4.8 Статуту Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (в редакції від 01.10.2001) правління кооперативу обирається з членів цього кооперативу загальними зборами членів кооперативу в кількості не менш трьох чоловік строком на чотири роки. Голова кооперативу одночасно є головою правління.

Суд зазначає, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути:

- невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства;

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів;

- позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з порушенням прямих вказівок закону є:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму;

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства;

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного, на розгляд яких не було отримано згоди усіх присутніх на загальних зборах.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

У ч. 2 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» зазначено, що до компетенції загальних зборів членів кооперативу належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу; заслуховування звітів його органів управління і органів контролю; затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства; прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном; утворення спеціальних комісій із залученням як консультантів найманих працівників; прийняття рішень про вступ кооперативу до кооперативних об`єднань; прийняття рішень про реорганізацію або ліквідацію кооперативу.

Згідно з ч. 9 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених.

Згідно з ч. 11 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об`єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах.

Як встановлено судом, 05.03.2016 відбулись загальні збори членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика», прийняті рішення на яких оформлені Протоколом від 05.03.2016. У вказаному Протоколі від 05.03.2016 зазначено, що всього членів кооперативу налічується 592 особи, присутніх членів кооперативу - 297 осіб.

Загальними зборами Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика», які були проведені 05.03.2016, вирішено:

1) посилити склад робочої групи з розробки проекту нової редакції Статуту кооперативу членами кооперативу (проголосували «за» - 295, проголосували «проти» - 1, утримався - 1);

2) виразити недовіру голові правління кооперативу ОСОБА_1 , вважати роботу голови правління, членів правління кооперативу та ревізійної комісії за останні роки незадовільною (проголосували «за» - 293, проголосували «проти» - немає, утримався - 4);

3) затвердити списки уповноважених членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (список додається) (проголосували «за» - 295, проголосували «проти» - 1, утримався - 1).

У позовній заяві Позивач вказує на те, що насправді кількість членів кооперативу налічує не 592 особи, а 630, з огляду на що загальні збори 05.03.2016 були неправомочними, а рішення, прийняті на них, підлягають визнанню недійсними.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Суд зазначає, що Позивачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження того, що станом на 05.03.2016 кількість членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» становила 630 осіб. Суд не приймає до уваги посилання Позивача на пояснювальну записку до клопотання про поновлення договору оренди земельної ділянки від 11.11.2013 р., в якій зазначено, що земельна ділянка площею 24032 кв.м. забудована гаражними боксами в кількості 534 шт та критими стоянками в кількості 60 шт, оскільки наявність гаражних боксів та стоянок на земельній ділянці жодним чином не підтверджує факт набуття членства у її власників. (т.1 а.с.49) Більше того, з протоколу загальних зборів членів КБЕІГ «Арктика» №12 від 24.03.2012 року вбачається, що присутні були 225 членів кооперативу та 124 члена кооперативу подали заяви, тобто загальна кількість членів становить 349 осіб, а не 630, як зазначає Позивач.

При цьому, як вбачається з Довідки від 19.03.2018 року, виданою головою правління кооперативу, станом на 05.03.2016 року в Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» налічувалось 592 особи (т.1 а.с. 50). Аналогічну за змістом довідку відповідачем долучена до відзиву на позовну заяву (т. 2 а.с. 23).

Крім того, в матеріалах справи наявний список членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика», які віддали свій голос на затвердження списку уповноважених осіб, що був оприлюднений на зборах членів кооперативу 05.03.2016 року, з якого вбачається, що загальна кількість членів кооперативу становить 534 особи. (т.1 а.с.66-84)

З огляду на те, що матеріали справи не містять, а Позивачем в свою чергу не надано суду доказів на підтвердження того, що кількість членів кооперативу «Арктика» станом на 05.03.2016 становила 630 осіб, у суду відсутні підстави вважати недостовірною інформацію, вказану у Протоколі загальних зборів від 05.03.2016 (всього членів кооперативу - 592 особи).

Таким чином, оскільки відповідно до п. 4.4 Статуту Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (в редакції станом на дату прийняття оскаржуваних рішень) та відповідно до ч. 9 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, беручи до уваги, що Позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності станом на 05.03.2016 членів кооперативу у кількості 630 осіб, а не 592 (відповідно до інформації, наданої Відповідачем), Суд критично оцінює твердження позивача стосовно відсутності кворуму на загальних зборах, проведених 05.03.2016 (присутні на зборах 297 осіб).

Що стосується нових підстав для визнання недійсним рішення загальних зборів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» від 05.03.2016 року, викладених у письмових поясненнях ОСОБА_1 від 28.09.2022 року, Суд зазначає.

Позовом - у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

При зверненні до суду з вказаним позовом Позивач посилався лише на те, що загальні збори від 05.03.2016 є недійсними, оскільки вони відбулись за відсутності кворуму, та, відповідно, рішення уповноважених від 28.01.2017 прийнято з порушенням порядку, встановленому ст. 15 Закону України «Про кооперацію» (за відсутності рішення загальних зборів про надання повноважень щодо представництву інтересів членів кооперативу). Будь - яких інших підстав позову Позивачем у даному спорі визначено не було.

Проте, у письмових поясненнях від 28.09.2022 року у даній справі ОСОБА_1 виклав нові підстави позову без подання відповідної заяви про зміну підстав позову в порядку та у строки, передбачені ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, тобто до закінчення підготовчого засідання. За таких підстав, Суд не приймає до уваги нові підстави позову, викладені у письмових поясненнях ОСОБА_1 від 28.09.2022 року. При цьому, Суд зазначає, що Повивач не позбавлений права звернутися до суду з новим позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» від 05.03.2016 року з обґрунтуванням нових підстав, які не були предметом розгляду у даній справі.

За таких підстав, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсним рішення загальних зборів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» від 05.03.2016 року задоволенню не підлягають, як недоведені з урахуванням того, що Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог.

Що стосується вимог Позивача в частині визнання недійсним рішення зборів уповноважених Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» від 28.01.2017 року, Суд зазначає.

28.01.2017 відбулось засідання зборів уповноважених членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика», прийняті рішення на якому оформлені Протоколом №1 від 28.01.2017 (т. 1 а.с. 89-94, 269-274; т. 2 а.с. 174-179).

З Протоколу №1 від 28.01.2017 вбачається, що загальна кількість уповноважених членів становить 56; присутні на засіданні - 38 осіб.

На вказаному засіданні 28.01.2017 вирішено:

1) посилити склад робочої групи з розробки проекту нової редакції Статуту кооперативу членами кооперативу;

2) виразити недовіру голові правління ОСОБА_1 та звільнити від займаної посади з 28.01.2017; вважати роботу голови правління, членів правління та ревізійної комісії за останні роки незадовільною; обрати правління у новому складі; обрати ревізійну комісію у новому складі; обрати нового голову правління;

3) затвердити щомісячні членські внески;

4) зобов`язати голову правління ОСОБА_1 до 01.02.2017 передати в присутності представників правління та ревізійної комісії кооперативу по акту приймання-передачі печатку та документацію Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» новому голові правління;

5) внести зміни до відомостей про кооператив, які містяться в ЄДР.

Як вбачається зі списку членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (уповноважених), присутніх на зборах 28.01.2017, загальна кількість уповноважених становить 56 осіб, підписи містяться навпроти прізвищ 38 осіб (т. 1 а.с. 275-277).

Згідно з положеннями ст. 15 Закону "Про кооперацію" вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

Водночас, управління кооперативом може замість загальних зборів здійснювати такий орган, як збори уповноважених.

Згідно з ч. 8 ст. 15 Закону у разі, коли з організаційних причин (через територіальне розміщення чи значну чисельність членів кооперативу) проведення загальних зборів членів кооперативу неможливе, статутом кооперативу може бути передбачено скликання зборів уповноважених кооперативу. Кількість членів кооперативу, які мають право делегувати уповноважених, та порядок делегування уповноважених для участі у зборах уповноважених визначаються статутом кооперативу.

Згідно із ч.10 ст.15 Закону України "Про кооперацію" кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі.

Верховний Суд у постанові від 23 червня 2021 року у справі №910/4201/20 зазначив, що положення про загальні збори членів кооперативу і збори уповноважених містяться в ст. 15 Закону "Про кооперацію", яка має назву "Вищий орган управління кооперативу". Таким чином, збори уповноважених не є окремим органом управління, ці збори проводяться замість загальних зборів, коли через велику кількість членів чи інші обставини провести загальні збори неможливо, мають таку саму компетенцію як і загальні збори. Порядок обрання уповноважених має бути визначений статутом кооперативу.

Відмінність між цими двома органами полягає у тому, що:

(1) у загальних зборах з правом голосу мають право брати участь лише члени кооперативу, а у зборах уповноважених - лише уповноважені;

(2) різними є правила визначення кворуму: кворум загальних зборів становить половина від загальної кількості членів кооперативу, а зборів уповноважених - 2/3 від загальної кількості уповноважених.

Виходячи з наведених норм Закону, уповноважена особа не є представником конкретних членів кооперативу, а обрана всіма членами, відповідно, її присутність на загальних зборах членів кооперативу не може бути зарахована як представництво певної кількості конкретних членів. Уповноважена особа на загальних зборах членів кооперативу представляє лише себе і має один голос, оскільки , як зазначалося вище, у загальних зборах з правом голосу мають право брати участь лише члени кооперативу.

З наведеного слідує, що член кооперативу (не уповноважений) може бути присутнім на зборах уповноважених, але його голос не може бути врахований при визначенні кворуму чи голосуванні. І навпаки, будь-який член кооперативу (як обраний, так і не обраний уповноваженим) може брати участь у загальних зборах членів кооперативу і мати при цьому один голос (тобто він реєструється і голосує як звичайний член кооперативу).

Наведене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 23 червня 2021 року у справі № 910/4201/20.

Суд зазначає, що рішенням загальних зборів членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика», оформлених протоколом від 05.03.2016 року, вирішено затвердити списки уповноважених членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (список додається). Згідно з вказаним списком загальна кількість уповноважених осіб, членів КБЕІГ «Арктика», становить 56 осіб. (т.1 а.с.62-65)

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням засідання правління КБЕІГ «Арктика», оформленим протоколом від 05.11.2016 року, зокрема, рекомендовано взяти за основу список уповноважених осіб, сформованих членами кооперативу на зборах від 05.03.2016 р. для їх подальшого затвердження на зборах КБЕІГ «Арктика» 28.01.2017 р. (т.1 а.с.57-60), рішенням засідання правління КБЕІГ «Арктика», оформленим протоколом від 26.12.2016 року, зокрема, вирішено при формуванні списку уповноважених взяти за основу списки уповноважених членів кооперативу КБЕІГ «Арктика» запропонованих членами кооперативу на зборах кооперативу 05.03.2016 р. (т.1 а.с.54-56)

Суд приймає до уваги доводи Позивача, що Статутом кооперативу не було передбачено спеціального порядку делегування уповноважених осіб та кількості членів кооперативу, що мають право делегувати уповноважених.

Згідно із статтею 41 Закону України «Про кооперацію» кооперативи та кооперативні об`єднання, які створено до набрання чинності цим Законом, зобов`язані протягом року з дня набрання чинності цим Законом привести свої статути у відповідність із цим Законом. До приведення статутів у відповідність із цим Законом кооперативи та кооперативні об`єднання керуються положеннями діючих статутів у частині, що не суперечить цьому Закону.

Проте, Статутом Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» (в редакції від 01.10.2001, яка була чинна станом на 05.03.2016) не було встановлено порядку (кількості) визначення членів кооперативу, які мають право делегувати уповноважених, та порядок делегування уповноважених для участі у зборах уповноважених визначаються статутом кооперативу.

Кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» не виконав вимоги статті 41 Розділу VII «Прикінцеві положення» Закону № 1087-IV щодо приведення статуту у відповідність із цим Законом протягом року з дня набрання ним чинності (з 27 серпня 2003 року), проводив свою діяльність не у відповідності до положень Закону № 1087-IV.

Лише 11.03.2017 була затверджена нова редакція Статуту Кооперативу «Арктика», у п. 6.6 якого зазначено, що у разі, коли з організаційних причин (через територіальне розміщення чи значну численність членів кооперативу) проведення загальних зборів членів кооперативу неможливе, можуть скликатись збори уповноважених кооперативу з функціями, які мають загальні збори членів кооперативу. Один уповноважений делегується від 15 членів кооперативу (і повинен бути один з них) (т. 1 а.с. 246-263).

В той же час, незважаючи на те, що Статут Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» не було приведено у відповідності до вимог Закону України «Про кооперацію», а нормами чинного законодавства України не визначено спеціальний порядок визначення членів кооперативу, які мають право делегувати уповноважених, та порядок делегування уповноважених для участі у зборах уповноважених визначаються статутом кооперативу, Суд звертає увагу, що рішенням загальних зборів членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика», оформлених протоколом від 05.03.2016 року, було затверджено списки уповноважених членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» в кількості 56 осіб, яке є чинним та не визнано Судом недійсним.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що уповноважені були обрані найвищим органом управління кооперативу, яким відповідно до статуту є загальні збори, тому рішення зборів уповноважених членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» від 28.01.2017 року є таким, що прийняте належним органом управління. А тому позовні вимоги Позивача в частині визнання недійсним рішення зборів уповноважених Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» від 28.01.2017 року задоволенню не підлягають. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 в частині скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційних дій, проведених 21.02.2017 року, як похідні вимоги від основного зобов`язання, в задоволенні якого Судом відмовлено.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» про визнання недійсними рішень загальних зборів та скасування реєстраційних дій є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується Заяви Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» про застосування строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 , Суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, про захист яких він просить Суд у позові, Відповідачем не порушено, і суд відмовляє Позивачу у позові по суті в зв`язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на Позивача у зв`язку з відмовою у позові повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Арктика» про визнання недійсними рішення загальних зборів - відмовити у повному обсязі.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 09 листопада 2022 року.

Суддя О.В. Чинчин