ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1618/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т. Шевченка, 29)

Секретар судового засідання: Молодов В.;

Представники сторін:

Від Товариства з обмеженою відповідальністю „КТЛ Україна Слободяник О.П., ордер серія АІ №1182395 від 10.12.2021;

від Приватне акціонерне товариство "МХП" не з`явився;

від Товариства з додатковою відповідальністю „Страхове товариство „МегаПоліс не з`явився.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „КТЛ Україна

про ухвалення додаткового рішення

по справі №916/1618/20

за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю „КТЛ Україна та Товариства з додатковою відповідальністю „Страхове товариство „МегаПоліс

на рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2021 року

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю „Страхове товариство „МегаПоліс

до Товариства з обмеженою відповідальністю „КТЛ Україна

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство "МХП"

про відшкодування збитків у розмірі 4 138 622,96 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхове товариство МегаПоліс (далі ТДВ СТ МегаПоліс) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю КТЛ Україна (далі ТОВ КТЛ Україна) про відшкодування збитків у розмірі 2 461 958,74 грн.

В подальшому позивач збільшив розмір позовних вимог до 4138622,96 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.10.2021 по справі №916/1618/20 позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ КТЛ Україна на користь ТДВ СТ МегаПоліс 2 736 896,70 грн. збитків, 41 053,07 грн витрат на сплату судового збору, 211 189,86 грн. судових витрат, відмовлено у задоволенні позову ТДВ Страхове Товариство МегаПоліс до ТОВ КТЛ Україна в частині стягнення суми збитків у розмірі 1 401 726,26 грн., стягнуто з ТДВ СТ МегаПоліс на користь ТОВ КТЛ Україна витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 67 740,00 грн.

17.12.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „КТЛ Україна на рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2021 по справі №916/1618/20.

Крім того, 20.12.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю „Страхове товариство „МегаПоліс на рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2021 по справі №916/1618/20.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.10.2022 відмовлено в задоволенні апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю „Страхове товариство „МегаПоліс на рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2021 року по справі №916/1618/20, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „КТЛ Україна задоволено, рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2021 року по справі №916/1618/20 скасовано частково, відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю Страхове товариство МегаПоліс до Товариства з обмеженою відповідальністю „КТЛ Україна про відшкодування збитків у розмірі 2 736 896,70 грн, в іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 29.01.2021 по справі №916/1618/20 залишено без змін, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхове товариство МегаПоліс (01042, м.Київ, вул.Філатова, 22/8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „КТЛ Україна (65026, м.Одеса, вул.Приморська, 6В, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 67255,65 грн.

06.10.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю „КТЛ Україна надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат.

У вказаній заяві представник відповідача просить при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат ТОВ «КТЛ Україна» врахувати надані докази та інформацію про обсяги виконаної роботи під час надання правничої (правової) допомоги, пов`язаних із розглядом справи №916/1618/20, та стягнути з ТДВ «СТ «Мегаполіс» на користь ТОВ «КТЛ Україна» витрати на професійну правничу допомогу в ромзірі 200000,00 грн.

У вказаній заяві ТОВ «КТЛ Україна» зазначило, що перед закінченням розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було подано Заяву про відшкодування судових витрат від 11.10.2021 №1110/1, в якій обгрунтовано судові витрати, а саме: згідно Додаткової угоди №2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги у господарському спорі з ТДВ «Страхове товариство «Мегаполіс», визначено вартість послуг Адвокатського об`єднання у розмірі 200000 гривень. При цьому, вартість послуг сплачується ТОВ «КТЛ Україна» у випадку позитивного вирішенні для Клієнта справи судом (згідно судового рішення, ке набрало законної сили).

Заявник вказує, що зважаючи на ціну позову, 4138622,96 грн. та значення результатів його розгляду для Клієнта, кваліфікацію залученого адвоката, визначено розмір гонорару успіху у розмірі 200000 грн., як об`єктивний показник якості наданих послуг. Співрозмірність вартості послуг, заявлених до компенсації витрат на правову допомогу, вказує те, що позивачем заявлено про судові витрати тільки в частині перекладу сюрвеєрських звітів в розмірі 319355,60 грн.

Крім того, відповідач вказує, що витрати на правову допомогу визнані і згідно оскаржуваного рішення суду першої інстанції , згідно з яким з позивача стягнуто суму судових витрат пропорційно частці суми позову, у задоволенні якого було відмовлено.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господасрького суду від 13.10.2022 призначено судове засідання для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення у справі №916/1618/20 на 01.11.2022 року о 12-30 год., запропоновано Товариству з додатковою відповідальністю „Страхове товариство „МегаПоліс у строк до 24.10.2022 року надіслати до Південно-західного апеляційного господарського суду відзив (заперечення) на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №916/1618/20.

21.10.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з додатковою відповідальністю „Страхове товариство „МегаПоліс надійшов відзив (заперечення) на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №916/1618/20.

На думку позивача, заява відповідача про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 200000,00 грн. не підлягає задоволенню, оскільки її подання не відповідає нормам процесуального права.

В судове засідання, яке проводилось в режимі відеоконференції, з`явився представник відповідача, який підтримав вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення, представник позивача в судове засідання не з`явився, в мережі «Інтернет» для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції був відсутній.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі Смірнов проти України, відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Разом з тим, право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за свою природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України").

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Враховуючи вищевикладене, а також з огляду на те, що явка сторін до суду не була визнана обов`язковою, судова колегія вважає за необхідне розглянути заяву відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу за відсутності представника позивача.

Розглянувши доводи заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ «КТЛ Україна» про ухвалення додаткового рішення у справі №916/1618/20, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Статтею 30 вказаного Закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно зі ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом;

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду;

Частиною першою статті 124 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами;

За змістом частин 5 та 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись;

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду;

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналіз наведених норм частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, а також статті 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість витрат та їх пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем було подано заяву про відшкодування судових витрат від 11.10.2021 №1110/1 та надано Додаткову Угоду №2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №б/н від 20.01.2021.

Згідно Додаткової угоди №2 Адвокатське об`єднання «Слободянник та Слободяник», з однієї сторони, та Товариство з обмежено відповідальністю «КТЛ Україна», в особі Генерального директора Хохлова Ігора Олександровича (в подальшому Клінт), з іншої сторони, при спільному згадуванні в тексті «Сторони», уклали додаткову угоду до договору про надання правничої (правової) допомоги.

Згідно з п.3 Договору вартість послуг складає: у випадку позитивного для Клієнта вирішення справи судом згідно судового рішення, яке набрало законної сили) Адвакатському об`єднанню сплачується винагорода у розмірі 200000,00 грн.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем в заяві наведено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, згідно якого в цілому адвокатом було витрачено 94 години часу на виконання умов Договору про надання правової допомоги.

Судова колегія вказує, що відповідачем згідно з вимогами статей 74, 126 Господарського процесуального кодексу України доведено обставини надання йому професійної правничої допомоги під час розгляду справи №916/1618/20 у заявленому розмірі.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги позивачем надано суду не було, а заперечення, надані ТДВ «СТ «Мегаполіс», судова колегія не приймає до уваги, оскільки посилання у вказаних запереченнях на той факт, що судом апеляційної інстанції вирішено уже вирішено питання щодо витрат на правничу допомогу не відповідають дійсноті та не спростовують розмір таких витрат.

Стосовно визначення відповідачем твердої суми коштів, як гонорару, у випадку позитивного рішення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 було здійснено висновок про те, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат.

Відповідно, обґрунтованість її стягнення підлягає оцінці з урахуванням співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.

Судова колегія вважає заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу спвімірними та розумними, з огляду на ціну позову, а також обсяг матеріалів справи та кількість судових засідань по даній справі.

Відповідно до послідовної та сталої судової практики розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Зазначений висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, згідно з якою (постановою) об`єднана палата відступила від висновку щодо застосування положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, викладеного у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 906/194/18, про необхідність надання доказів, які підтверджують фактичне здійснення учасником справи витрат на професійну правничу допомогу, для вирішення питання про розподіл судових витрат. У подальшому наведений висновок об`єднаної палати викладений також у низці постанов Верховного Суду, зокрема: від 01.12.2020 зі справи № 904/5818/19, від 22.01.2021 зі справи № 925/1137/19, від 25.03.2021 зі справи № 903/330/20, від 08.06.2021 зі справи № 910/9243/20, від 02.09.2021 зі справи № 910/21300/17, від 13.09.2021 зі справи № 910/11739/19, від 11.11.2021 зі справи № 922/449/21.

Враховуючи викладене та результати розгляду справи судом апеляційної інстанції, за якими апеляційну скаргу ТОВ «КТЛ Україна» задоволено, а рішення суду першої інстанції частково скасовано, з уваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на фактичний обсяг послуг, наданих адвокатом відповідачу відповідно до умов договору, співмірність суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката із складністю справи, відповідність цієї суми критеріям реальності і розумності, а також доведеність розміру таких судових витрат, суд дійшов висновку, що подана ТОВ «КТЛ Україна» заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, підлягає задоволенню, у зв`язку з чим судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача.

Керуючись статтями 126, 129, 244, 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „КТЛ Україна про ухвалення додаткового рішення по справі №916/1618/20 - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю „Страхове товариство „МегаПоліс (01042, м.Київ, вул.Філатова, 22/8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „КТЛ Україна (65026, м.Одеса, вул.Приморська, 6В, ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 200000,00 грн.

Доручити Господарському суду Одеської області видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст додаткової постанови складено та підписано 03.11.2022 року.

Головуючий суддя Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош