ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

31 жовтня 2022 року м. ЧернівціСправа № 926/3620/22

Суддя Гурин М.О., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» (вх.3621 від 29.09.2022 року) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, забороною вчинення державними реєстраторами реєстраційних дій щодо її поділу до набрання законної сили рішення суду в справі, забороною державним кадастровим реєстраторам вносити до Державного земельного кадастру будь-які зміни до відомостей про земельну ділянку

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» (29000, м. Хмельницький, вул. Пилипчука, 6, офіс 414, код 37825109)

до Чернівецької міської ради (58000, м. Чернівці, вул. Центральна, 1, код 36068147)

про заборону вчиняти дії, які можуть порушити речове право на чуже майно

Представники сторін:

від позивача Стороженко Ю.В.;

від відповідача Юзьків М.І.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовом до Чернівецької міської ради про заборону вчиняти дії, які можуть порушити речове право на чуже майно.

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що відповідачем прийнято рішення №839 від 30.08.2022 року про надання дозволу на поділ земельної ділянки комунальної власності, яка перебуває в користуванні позивача, за адресою: проспект Незалежності, 131, площею 1,3000 га на 3 земельні ділянки.

Разом з позовною заявою позивач подав до канцелярії Господарського суду Чернівецької області заяву вх.№3621 про забезпечення позову.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2022 року позовну заяву передано судді Гурину М.О.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 04.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду заяву про забезпечення позову у судовому засіданні 31.10.2022 року.

27.10.2022 року позивачем подано через канцелярію суду письмові пояснення щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

На день розгляду справи представник позивача заяву про забезпечення позову підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених у заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення заяви вказуючи на її необґрунтованість.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що предметом позову є заборона відповідачу вчиняти дії щодо поділу земельної ділянки за адресою: м. Чернівці, пр. Незалежності, 131, площею 1,3000 га, кадастровий номер :11:001:0022. Підставами позову є те, що вказана земельна ділянка перебуває в користуванні позивача; згідно умов інвестиційного конкурсу на вказаній земельній ділянці позивачем збудовано будівлю - першу чергу будівництва, яка не здана в експлуатацію, та виготовлено проектну документацію на будівництво наступних черг будівництва.

На переконання позивача, існує необхідність у забезпеченні позову, оскільки (враховуючи строки розгляду господарських справ) навіть у разі задоволення позову виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача будуть неможливі в зв`язку з тим, що земельна ділянка за адресою: м. Чернівці, пр. Незалежності, 131, площею 1,3000 га, кадастровий номер :11:001:0022 перестане існувати як об`єкт цивільних прав (ст. ст. 177, 179, 181 Цивільного кодексу України). Отже існує висока ймовірність непоновлення порушених прав позивача у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, позивач в своїх письмових поясненнях вказує на те, що рішенням Чернівецької міської ради від 30.08.2022 р. №839 Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради надано дозвіл на поділ земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача; за результатами поділу вказано передбачити три окремі земельні ділянки.

Оскільки дане рішення передбачає вчинення дій щодо поділу земельної ділянки іншою особою, відмінною від позивача, позивач не може володіти доказами існування її реальних намірів початку реалізації рішення.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Таким чином, на думку позивача, сам факт прийняття відповідачем рішення №839 від 30.08.2022 р. свідчить про реальність намірів поділу земельної ділянки, оскільки департамент, для виконання якому спрямоване рішення, не може ухилитись від виконання даного рішення.

Окрім того, позивач зазначає, що 20 жовтня 2022 р. на офіційному веб-сайті відповідача оприлюднено прийняте рішення № 893 від 13.10.2022 р. «Про доповнення до переліку скверів у місті Чернівцях, затвердженого рішенням міської ради VI скликання від 29.05.2014р. №1233 «Про затвердження переліку парків та скверів у місті Чернівцях» та формування земельних ділянок». Даним рішенням доповнено перелік скверів у м. Чернівці за рахунок земельної ділянки за адресою: проспект Незалежності, 131.

Таким чином, прийняте відповідачем рішення свідчить про реальність намірів відповідача початку реалізації його рішення № 839 від 30.08.2022 р. - поділу земельної ділянки.

Позивач вважає, що позов має бути забезпечений шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони вчинення державними реєстраторами реєстраційних дій щодо її поділу, що забезпечить ефективний захист прав позивача у разі задоволення позову та унеможливить реєстрацію поділу земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до моменту набрання рішенням у справі законної сили.

Окрім арешту та заборони вчинення реєстраційних дій, які застосовуються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на думку позивача є необхідність заборони аналогічних реєстраційних дій в Державному земельному кадастрі, який відповідно до ст. ст. 1,2, 13, 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» ведеться окремо та містить інформацію про кадастрові номери, описи меж, площі, координати земельних ділянок.

За твердженням позивача, у випадку незабезпечення позову відповідач зможе внести Державного земельного кадастру відомості щодо зміни конфігурації земельної ділянки позивача, тому позивач буде позбавлений можливості реалізовувати свої обов`язки щодо спорудження об`єктів будівництва на вказаній земельній ділянці.

Внесення в Державний земельний кадастр будь-яких змін щодо земельної ділянки, в тому числі (але не виключно) зміна конфігурації земельної ділянки, поділ земельної ділянки на частини тощо до завершення будівництва та здачі об`єкту в експлуатацію, призведе до невідповідності в цілому проектної документації по будівництву багатоквартирного будинку, технічних умов приєднання до комунальних мереж та відповідно до необхідності її зміни або ж взагалі неможливості завершення будівництва.

Частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 4 статті 140 Господарського процесуального кодексу України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом вищенаведеної норми, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку підлягає дослідженню така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, за приписами статті 136 ГПК України необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є підтверджене доказами достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В поданій заяві про забезпечення позову позивачем не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову, зазначених у заяві, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду. Заявником не обґрунтовано необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на уникнення виконання рішення у даній справі, та не надано на підтвердження своєї позиції належних та допустимих доказів щодо наявності фактичних обставин, з якими процесуальний закон пов`язує необхідність застосування заходів забезпечення позову. Забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому.

Посилання заявника на можливе утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду мотивовані наведеними вище обставинами безумовно та переконливо не свідчить про наявність достатньо обґрунтованого припущення стосовно можливості невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття такого заходу забезпечення позову.

Посилання позивача на те, що факт прийняття рішення Чернівецької міської ради від 30.08.2022 р. №839 яким Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради надано дозвіл на поділ земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача свідчить про реальність намірів поділу земельної ділянки, оскільки Департамент, для виконання якому спрямоване рішення, не може ухилитись від виконання даного рішення, сприймаються судом критично, оскільки зазначене рішення відповідача оскаржене позивачем в окремому позовному провадженні із поданням заяви про забезпечення позову в тому числі шляхом накладення арешту на земельну ділянку. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження реалізації відповідачем чи третіми особами зазначеного рішення.

Щодо посилання позивача на рішення Чернівецької міської ради №893 від 13.10.2022 р. «Про доповнення до переліку скверів у місті Чернівцях, затвердженого рішенням міської ради VI скликання від 29.05.2014р. №1233 «Про затвердження переліку парків та скверів у місті Чернівцях» та формування земельних ділянок», суд зазначає що даним рішенням виключно доповнено перелік скверів і воно ніяким чином не може підтверджувати факт вчинення дій відповідачем спрямованих на поділ земельної ділянки. Дане рішення відповідача також оскаржене позивачем у судовому порядку.

Дослідивши доводи, наведені в обґрунтування необхідності забезпечення позову у даній справі, суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявності встановлених законом підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та забороною вчинення державними реєстраторами реєстраційних дій.

За таких обставин, зважаючи на безпідставність та необґрунтованість, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 74, 136-140, статтею 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» про забезпечення позову.

Відповідно до приписів статті 235 Господарського процесуального кодексу України, ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги порядку та в строк, передбачені статтями 254-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 31.10.2022 року.

Суддя М.О. Гурин

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.