ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2022 р. Справа№ 910/17276/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання: Гибало В.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Грачов Євген Олегович (поза межами приміщення суду);

від відповідача - Тітов С.С. (в залі суду);

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2022, повний текст рішення складено 04.02.2022

у справі № 910/17276/21 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСОММ СО"

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 13 154 грн 10 коп.

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСОММ СО" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 13 154 грн 10 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором на виконання робіт з розроблення технічної документації із землеустрою №01-083624-20 від 16.04.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 910/17246/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСОММ СО" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 500 грн 00 коп.

Рішення мотивоване тим, що Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" не було надано Виконавцю всіх необхідних документів, передбачених статтею 55 Закону України "Про землеустрій", для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а саме документів, що підтверджують реєстрацію права власності на нерухоме майно на земельній ділянці на території с. Новонадеждине Близнюківського району Харківської області за Позивачем, до укладення Договору на виконання робіт з розроблення технічної документації із землеустрою №01-083624-20 від 16.04.2020 року, Суд приходить до висновку про відсутність порушення зобов`язання з боку Відповідача на підставі п.5.3 Договору та відсутність підстав для застосування до Відповідача відповідальності, передбаченої п. 5.2.2 Договору. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСОММ СО" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 13 154,10 грн є недоведеними та не підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а тому вимоги Відповідача є обґрунтованими та відповідно до п.2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України з Позивача на користь Відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 500,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі №910/17276/21. Скасувати рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі №910/17276/21. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСОММ СО" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" суму штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 13 154, 10 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСОММ СО" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 405,00 грн.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник зазначає, що судом в оскаржуваному рішенні встановлено "Етапи та строки виконання окремих БИД№ робіт визначаються погодженим сторонами календарним планом виконання робіт (додаток 2 до договору). ( п.1.4 договору)", проте відповідно до договору від 16.04.2020 року № 01-083624-20 (далі - Договір) укладеного між позивачем та відповідачем відповідний п.1.4 договору містить іншу реакцію, згідно якої відсутнє "БИД№".

На думку скаржника, в порушення норм матеріального права судом першої інстанції помилково зазначено, що органом уповноваженим здійснювати розпорядження земельною ділянкою державної власності, яка використовується позивачем на підставі рішення органу виконавчої влади XIV сесії XXIII скликання Глушківської сільської Ради народних депутатів від 23.01.2001 року, право на яку посвідчується державним актом на право постійного користування земельної ділянкою I-XP №00003 для розміщення електричної підстанції 330 кВт "Куп`янськ" (далі - земельна ділянка), є центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, оскільки зазначена земельна ділянка за своїм цільовим використанням не відноситься до земель сільськогосподарського призначення згідно ст. 22 Земельного кодексу України, а відноситься до земель енергетичної системи відповідно до ст. 76 Земельного кодексу України.

Скаржник звертає увагу, що:

- ст. 55 Закону України "Про землеустрій" у чинній редакції взагалі не містить вимог щодо наявності або відсутності документів, які посвідчують права власності на нерухоме майно яке розташовано на земельній ділянці у складі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості);

- у редакції Закону України "Про землеустрій" від 16.01.2020 згідно з п. є) ч.10 ст.55 зазначалась, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці ( за умови, якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані), а не вимоги, щодо обов`язковості їх оформлення чи надання для прийняття рішення власником земельної ділянки щодо її меж, однак, на думку скаржника, судом проігноровано вимоги зазначеної статті Закону, внаслідок чого зроблено хибний висновок.

Також на думку скаржника, суд першої інстанції не звернув увагу, що відповідач не встановив який саме документ передбачений договором необхідно було б отримати останньому.

Позивач зазначає, що за весь час дії Договору, починаючи з 16.04.2020, відповідач не звертався до Харківської обласної держаної адміністрації для отримання згоди, та не вжив відповідних заходів захисту прав позивача при розгляді органами виконавчої влади звернень останнього щодо надання відповідного документу.

Скаржник стверджує, що судом першої інстанції не досліджувались документи на підставі яких позивач використовує нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, а відсутність відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не є підставою для висновку про відсутність такого права. Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15, від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18.

Скаржник зазначає, що тендерна документація містить проект договору так і технічне завдання. З даними документами та своїми обов`язками ознайомились і учасники закупівлі, відповідач погодився виконати вимоги замовника та проект договору на умовах, зазначених у пропозиції позивача та тендерній документації, тобто відповідач погодився виконувати договір саме на підставі наданих позивачем документів.

Скаржник стверджує, що він вчинив усі необхідні дії для виконання умов договору, а відповідач в свою чергу порушив строки виконання зобов`язань.

Також скаржник зазначає про те, попередньо розрахована сума судових витрат позивач відповідає сумі сплаченого судового збору і складає 3 405,00 грн.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач у відзиві зазначає про те, що погоджується з твердженням скаржника про відсутність у редакції Договору "ВИД№" і на думку відповідача це є опискою, яка на суть прийнятого рішення не впливає.

Відповідач зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Земельного кодексу України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Отже, орган до якого необхідно було звернутись як у випадку ч. 4 ст. 122, так і у випадку ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України є Харківська обласна державна адміністрація таким чином суб`єкт звернення є тим самим. Чому Харківська обласна державна адміністрація доручила Держгеокадастру Харківської області відповідачу невідомо.

Відповідач наголошує на тому, що позивач звертався самостійно до Харківської обласної державної адміністрації з клопотанням про отримання згоди, на що отримував лист від 21.03.2019 № 32-20-102385/0/19/19; від 30.09.2019 № 32-20-107696/0/19-19; та 24.12.2019 № 31-20-10-10567/0/19-19, в якому позивачу повідомлялось, крім всіх зазначених недоліків, про відсутність документів про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на об`єкти нерухомого майна відповідно до статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", отже, позивач вважав, що суб`єктом звернення та отримання згоди є Харківська обласна державна адміністрація.

Що стосується посилань скаржника на чинну редакцію ст. 55 Закону України "Про землеустрій", відповідач зазначає, що чинна стаття діє з 28.04.2021, а договір був укладений 16.04.2020.

Відповідач зазначає, що на момент виконання договору, документи про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на об`єкти нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці, за Приватним акціонерним товариством "НАК "Укренерго", відповідно до зазначеного Закону не надані.

Також відповідач наголошує, що 04.05.2020 на адресу позивача було надіслано лист вих. № 04/05/158, щодо надання документів про державну реєстрацію за приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" речових прав на нерухоме майно яке розташоване на вказаній земельні ділянці. На що відповідач отримав відповідь вих. № 01/19317 від 28.05.2020, про те що, державну реєстрацію права на нерухоме майно на території ПС 330 кВ "Лозове", що розташована на території сел. Новонадеждине, Близнюківського району, Харківської області за ПрАТ "НЕК "Укренерго" у відповідності до вимог ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" на цей час не проведено та ПрАТ "НЕК "Укренерго" вживає всіх заходів, щодо реєстрації речових прав.

Крім того, відповідач зазначає, що тримання згоди на встановлення меж земельної ділянки фактично було підставою для розроблення технічної документації, дана обставина унеможливлювала виконання договору відповідачем. Позивач до укладення договору з відповідачем уклав договір з іншим виконавцем з аналогічною ситуацією. Рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/4045/19 від 11.02.2020 позивачу було відмовлено та постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 рішення залишено без змін.

Таким чином, на думку відповідача, позивач при отриманні відмови від Харківської обласної державної адміністрації не звернувся до суду, щодо захисту своїх прав, а поклав провину за свою бездіяльність, щодо невиконання договору від відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/17276/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2022 поновлено Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 по справі № 910/17276/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 910/17276/21. Призначено справу № 910/17276/21 до розгляду у судовому засіданні 07.07.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2022 задоволено клопотання представника Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про відкладення розгляду справи в режимі відеоконференції. Відкладено розгляд апеляційної скарги у справі № 910/17276/21 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 на 11.08.2022.

Розпорядженням керівника апарату суду від 11.08.2022, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Б.О. у відпустці відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/17276/21.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2022, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді - Сулім В.В., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2022 прийнято справу № 910/17276/21 до провадження за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді - Сулім В.В., Зубець Л.П. Призначено розгляд апеляційної скарги за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 910/17276/21 на 28.09.2022.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2022, у зв`язку з перебуванням судді Зубець Л.П., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2022, для розгляду справи № 910/17276/21 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 прийнято справу № 910/17276/21 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В. , Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 задоволено клопотання представника Приватного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (адвокат Грачов Є.О.) про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнній стан в Україні, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/17276/21 розглядалась протягом розумного строку.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 28.09.2022 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 910/17276/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСОММ СО" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" суму штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 13 154,10 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.09.2022 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 910/17276/21 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 16.04.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір на виконання робіт з розроблення технічної документації із землеустрою №01-083624-20, предметом якого є предмет закупівлі - ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Розробка технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), подачі на внесення відомостей до Державного земельного кадастру та отримання витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, згідно розробленої документації землеустрою про земельну ділянку під ПС 330 кВ "Лозова", що розташована на території с. Новонадеждине Близнюківського району Харківської області; Інв. № 71300000-1 Інженерні послуги. (а.с.4-11)

Згідно з п.1.2 договору відповідач, за договором виконавець, зобов`язується виконати роботи з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (далі - документація із землеустрою) та отримання витягу(ів) з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, згідно розробленої документації землеустрою, по об`єкту ПС 330 кВ "Лозова", що розташовані на території с. Новонадеждине Близнюківського району Харківської області, з дотриманням державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, а позивач, за договором замовник, - прийняти та оплатити належно виконані роботи.

Технічні, економічні та інші вимоги до документації із землеустрою викладені у технічному завданні на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що є невід`ємною частиною договору (додаток 1 до договору). (п.1.3 договору)

Етапи та строки виконання окремих робіт визначаються погодженим сторонами календарним планом виконання робіт (додаток 2 до договору). (п.1.4 договору)

У п.2.1 договору зазначено, що загальна вартість робіт за цим договором становить 43 499,00 грн, крім того, ПДВ (20%) 8 699,80 грн, всього 52 198,80 грн. Загальна вартість робіт визначається згідно з протоколом погодження договірної ціни на виконання робіт (додаток 3), що складається на підставі погодженого сторонами кошторису на виконання робіт (додаток 4).

Відповідно до п.2.2 договору позивач у 20 денний строк з дати підписання договору зобов`язується здійснити авансовий платіж відповідачу у розмірі 20% вартості робіт, а саме 10 439,76 грн, в тому числі ПДВ 1 739,96 грн, в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку позивача на поточний рахунок відповідача на підставі наданого відповідачем рахунку-фактури.

Згідно з п.3.1 договору приймання виконаних робіт за цим договором оформляється актом. Відповідач зобов`язаний разом з актом надати документацію із землеустрою, розроблену у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства України, витяг (и) з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Початок робіт з дати підписання договору сторонами, закінчення - 01.09.2020 (п.4.1 договору).

Згідно з п. 4.3 договору у разі виникнення на будь-якій стадії виконання робіт за договором об`єктивних обставин, що унеможливлюють подальше виконання робіт за договором, не з вини виконавця та не з вини позивача, Сторона, що виявила такі обставини, повинна в письмовому вигляді протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту виявлення таких обставин повідомити про це іншу сторону. В такому випадку сторони вправі скласти акт про прийняття фактично виконаних робіт, які виконані станом на дату відправлення такого повідомлення.

У випадку настання обставин, обумовлених п. 4.3. договору, відповідач зобов`язується протягом 10 календарних днів з дати відправлення письмового повідомлення підготувати, погодити із позивачем акт фактично виконаних робіт та передати результати фактично виконаних робіт позивачу на умовах визначених договором. Позивач оплачує фактично виконані та прийняті роботи у строк, встановлений пунктом 2.3. договору. (п.4.4 договору)

Пунктом 5.2.2 договору передбачено, що за порушення строків виконання робіт відповідач сплачує позивачу пеню згідно з частиною другою статті 231 ГК України у розмірі 0,1% вартості робіт, строк виконання яких порушений, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів відповідач повинен додатково сплатити позивачу штраф у розмірі семи відсотків від вказаної вартості.

Додатковою угодою № 1 від 23.09.2020 до договору на виконання робіт з розроблення технічної документації із землеустрою №01-083624-20 від 16.04.2020 сторони виклали п.4.1 в новій редакції: "Початок робіт з дати підписання договору сторонами, закінчення - 01.12.2020", та п.9.1: "Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2020." (а.с.12).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору на виконання робіт з розроблення технічної документації із землеустрою № 01-083624-20 від 16.04.2020 відповідач виконав роботи з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) витягу(ів) з Державного земельного та отримання кадастру про земельну ділянку, згідно розробленої документації землеустрою, по об`єкту ПС 330 кВ "Лозова", що розташовані на території с. Новонадеждине Близнюківського району Харківської області, а позивач в свою чергу прийняв вказані роботи, що підтверджується актом приймання-передачі б/н від 19.08.2021 на суму 52 198,80 грн (а.с.13).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем виконані роботи з порушенням строку, визначеного договором. Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 9 500,18 грн та штраф у розмірі 3 653,92 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що під час виконання договору 04.05.2020 на адресу позивача надіслано лист вих. № 04/05/158, щодо надання документів про державну реєстрацію за позивачем речових прав на нерухоме майно, яке розташоване на вказаній земельній ділянці. Відповідач отримав відповідь вих № 01/19317 від 28.05.2020, про те що, державну реєстрацію права на нерухоме майно на території ПС 330 кВ "Лозове", що розташована на території сел. Новонадеждине, Близнюківського району, Харківської області за позивачем у відповідності до вимог ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" на цей час не проведено та позивач вживає всіх заходів, щодо реєстрації речових прав. 12.08.2020 відповідач направив лист № 12/08/846 з повідомленням про настання об`єктивних обставин, що унеможливлюють подальше виконання договору, не з вини відповідача та повідомлено, що польові та камеральні роботи виконані в повному обсязі. Крім того, відповідач просив надати документи про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, яке розташоване на вказаній земельній ділянці. 30.11.2020 вих № 30/11/1281 позивачу вкотре було повідомлено про настання об`єктивних обставин, що унеможливлюють подальше виконання договору, не з вини відповідача. Крім того, відповідач 05.03.2021 направив позивачу лист за № 05/03/97, в якому йшлось про проблемні питання, що виникли під час виконання договору № 01-083624-20 від 16.04.2021 та прохання стосовно надання документів щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно. Згідно із ст. 55 Закону України "Про землеустрій" відпала необхідність у отримання згоди власника земельної ділянки, а тому відповідач подав всі необхідні документи та отримав витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, тобто зі свого боку виконав договір. Відповідач зазначив, що отримання згоди на встановлення меж земельної ділянки фактично було підставою для розроблення технічної документації, дана обставила унеможливлювала виконання договору відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Як передбачено ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 193 ГК України.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору на виконання робіт з розроблення технічної документації із землеустрою №01-083624-20 від 16.04.2020 відповідач виконав роботи з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) витягу(ів) з Державного земельного та отримання кадастру про земельну ділянку, згідно розробленої документації землеустрою, по об`єкту ПС 330 кВ "Лозова", що розташовані на території с. Новонадеждине Близнюківського району Харківської області, а Позивач в свою чергу прийняв вказані роботи, що підтверджується Актом приймання - передачі б/н від 19.08.2021 року на суму 52 198 грн. 80 коп., який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с.13).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду про те, що відповідачем надані, а позивачем, в свою чергу прийняті послуги з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) витягу(ів) з Державного земельного та отримання кадастру про земельну ділянку з простроченням виконання.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 ст. 612 ЦК України).

При зверненні до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 01.12.2020 по 31.05.2021 у розмірі 9 500,18 грн та 7% штрафу у розмірі 3 653,92 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 ЦК України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Згідно норми ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до приписів ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 ЦК України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 ГК)

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень ч. 1 ст. 546 ЦК України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 ЦК, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 ЦК, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

За змістом положень частини четвертої статті 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 5.2.2 Договору передбачено, що за порушення строків виконання робіт відповідач сплачує позивачу пеню згідно з частиною другою статті 231 Господарського кодексу України у розмірі 0,1% вартості робіт, строк виконання яких порушений, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів відповідач повинен додатково сплатити позивачу штраф у розмірі семи відсотків від вказаної вартості.

Так, як вбачається із матеріалів справи, невід`ємною частиною договору є Додаток 1 "Технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)".

Пунктом 4 Технічного завдання Сторонами погоджено обсяги робіт, а саме:

- Кадастрова зйомка земельної ділянки яка використовується для розміщення об`єктів електричних мереж по передачі та розподіленню електроенергії (ПС 330 кВ "Лозова"), згідно статті 198 ЗКУ.

- Виявлення перетинів з межами інших земельних ділянок. Складання оформленого належним чином звіту, в склад якого входить: зведений план меж земельної ділянки для розміщення об`єктів електричних мереж по передачі та розподіленню електроенергії (ПС 330 кВ "Лозова"), в розрізі земель с. Новонадеждине Близнюківського району Харківської області та меж земельних, ділянок які їх перетинають або накладаються на них, список землевласників (землекористувачів) з якими виникає земельний спір щодо меж або прав на земельну ділянку.

- Отримання згоди органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною, ділянкою, на відновлення меж відповідної земельної ділянки користувачем, згідно п. г) ст. 55 Закону України "Про землеустрій".

- Розробка технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для розміщення об`єктів електричних мереж по передачі та розподіленню електроенергії (ПС 330 кВ "Лозова"),

- Погодження меж земельної ділянки під ПС 330 кВ "Лозова" з суміжними землевласниками (землекористувачами)

- Реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

- Отримання витягу з Державного земельного кадастру згідно розробленої документації землеустрою.

Додатком 2 до вказаного договору сторонами у календарному плані виконання робіт погоджено строки виконання окремих робіт, зокрема, отримання згоди органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж відповідної земельної ділянки користувачем відповідно до п. г ст. 55 ЗУ "Про землеустрій" - у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про землеустрій" взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.

За пп. в), г) ч. 2 ст. 28 Закону України "Про землеустрій", розробники документації із землеустрою зобов`язані: виконувати всі умови договору; виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 Закону України "Про землеустрій" у разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Статтею 22 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що землеустрій здійснюється, зокрема, на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою. Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.

Як вбачається зі змісту статті 25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно зі ст.55 Закону України "Про землеустрій" встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо- геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:

а) завдання на складання технічної документації із землеустрою;

б) пояснювальну записку;

в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом);

г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем;

ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території);

д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані);

ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт;

з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів);

и) кадастровий план земельної ділянки;

і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;

ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Отже, необхідною складовою технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для земель державної та комунальної власності є згода органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою.

В даному випадку відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України таким органом є центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо- геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Чинним законодавством України встановлено в якості обов`язкового документа у складі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згода органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем.

Листом № 04-04/433 від 06.05.2020 Харківська обласна державна адміністрація за результатами розгляду проекту розпорядження голови обласної державної адміністрації "Про надання згоди Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" на відновлення меж земельної ділянки та дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Близнюківського району" направило на адресу ГУ Держгеокадастру у Харківській області даний проект на доопрацювання з метою уточнення правового статусу земельної ділянки. Так, земельна ділянка відноситься до земель запасу, а згідно з державним актом на право постійного користування землею від 24.01.2003 р. №01 земельна ділянка передбачена для виробництва та розподілення електроенергії, також на вказаній земельній ділянці розташоване нерухоме майно, яке не зареєстровано у Державному реєстрі прав. (а.с.63- 64).

Листом № 32-20-10-3830/0/19-20 від 20.05.2020 ГУ Держгеокадастру у Харківській області направило на адресу позивача зауваження Харківської обласної державної адміністрації. (а.с.65-68).

Листом № 04/05/158 від 04.05.2020 відповідач просив позивача надати інформацію про державну реєстрацію за позивачем речових прав на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці на території с. Новонадеждине Близнюківського району Харківської області. (а.с.75). У відповідь на який останній листом № 01/19317 від 28.05.2020 повідомив, що державну реєстрацію на цей час не проведено, вживаються заходи щодо державної реєстрації речових прав, проте процес реєстрації ускладняється у зв`язку з карантином. (а.с.76-77).

Листом № 12/08/846 від 12.08.2020 відповідач повідомив позивача про виникнення об`єктивних обставин, що унеможливлюють виконання робіт, а саме відсутні документи, що підтверджують право власності на об`єкти нерухомого майна за позивачем, який отриманий уповноваженим представником позивача 12.08.2020, що підтверджується відповідним підписом на листі. (а.с.78).

Відповідно до п.4.3 договору у разі виникнення на будь-якій стадії виконання робіт за договором об`єктивних обставин, що унеможливлюють подальше виконання робіт за договором, не з вини відповідача та не з вини позивача, сторона, що виявила такі обставини, повинна в письмовому вигляді протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту виявлення таких обставин повідомити про це іншу сторону. В такому випадку сторони вправі скласти акт про прийняття фактично виконаних робіт, які виконані станом на дату відправлення такого повідомлення.

Згідно із п.4.4 договору у випадку настання обставин, обумовлених п. 4.3. договору, відповідач зобов`язується протягом 10 календарних днів з дати відправлення письмового повідомлення підготувати, погодити із позивачем акт фактично виконаних робіт та передати результати фактично виконаних робіт позивачу на умовах визначених договором. Позивач оплачує фактично виконані та прийняті роботи у строк, встановлений пунктом 2.3. договору.

Листами № 30.11.1281 від 30.11.2020, № 05/03/97 від 05.03.2021 відповідач повідомив позивача, що станом на 15.04.2020 у позивача не було в наявності документів, що підтверджують реєстрацію права власності на нерухоме майно, відсутність права власності унеможливлює отримання в Харківській обласній державній адміністрації дозволу на складання технічної документації із землеустрою, а тому просило прийняти фактично виконану роботу за договором. (а.с.79-85).

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відповідно до умов договору на виконання робіт з розроблення технічної документації із землеустрою № 01-083624-20 від 16.04.2020 відповідач повідомив позивача про наявність об`єктивних обставин, що унеможливлюють подальше виконання робіт за договором, а саме: відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно на земельній ділянці на території с. Новонадеждине Близнюківського району Харківської області за Позивачем, що передбачено вимогами статті 55 Закону України "Про землеустрій".

Також матеріали справи свідчать про те, що до укладення договору позивач неодноразово самостійно звертався до Харківської обласної державної адміністрації із клопотаннями стосовно надання згоди на відновлення меж земельної ділянки та дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Харківська обласна державна адміністрація направила дане клопотання на розгляд до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Листами № 32-20-10-2385/0/19-19 від 21.03.2019, № 31-20-10-10567/0/19-19 від 24.12.2019, № 32-20-10-7696/0/19-19 від 30.09.2019 Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повідомило Позивача, що речове право підлягає державній реєстрації, всупереч вимог закону документи про державну реєстрацію права власності не надано. (а.с.57-62).

Натомість у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що позивачем перед укладенням договору на виконання робіт з розроблення технічної документації із землеустрою №01-083624-20 від 16.04.2020 проінформовано відповідача про відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно на земельній ділянці на території с. Новонадеждине Близнюківського району Харківської області за позивачем, про наявність якої неодноразово повідомлено позивача Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області.

Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Згідно зі ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до п.5.3 договору сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, те, що позивачем не було надано відповідачу всіх необхідних документів, передбачених статтею 55 Закону України "Про землеустрій", для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а саме документів, що підтверджують реєстрацію права власності на нерухоме майно на земельній ділянці на території с. Новонадеждине Близнюківського району Харківської області за позивачем, до укладення договору на виконання робіт з розроблення технічної документації із землеустрою № 01-083624-20 від 16.04.2020, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність порушення зобов`язання з боку відповідача на підставі п. 5.3 договору та відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої п. 5.2.2 договору, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 13 154,10 грн є недоведеними та у задоволенні яких належить відмовити.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відхилення доводів позивача, що у тендерній пропозиції відповідач повідомив про погодження виконати вимоги позивача та проекту договору на умовах, зазначених у пропозиції та тендерній документації, оскільки наявність всіх необхідних документів, передбачених ст. 55 Закону України "Про землеустрій", а також їх отримання залежить виключно від дій позивача.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Як вже зазначалось, листами № 32-20-10-2385/0/19-19 від 21.03.2019, № 31-20-10-10567/0/19-19 від 24.12.2019, № 32-20-10-7696/0/19-19 від 30.09.2019 Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повідомило Позивача, що речове право підлягає державній реєстрації, всупереч вимог закону документи про державну реєстрацію права власності не надано.

Натомість на момент виконання договору, документи про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на об`єкти нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці, за позивачем, не надано, і відсутність таких доказів також підтверджується листом-відповіддю позивача (а.с. 76-77) на лист відповідача (від 04.05.2020 № 04/05/158, а.с. 75), в якому зазначено про те, що позивачем вживаються заходи щодо державної реєстрації речових прав, проте процес реєстрації ускладнюється надзвичайною ситуацією, у зв`язку із запровадженим в країні карантином.

Крім того, у вказаному листі (а.с. 76-77) позивач вказав на те, що одразу після здійснення державної реєстрації прав позивача на нерухоме майно, розташоване на території ПС, відповідні документи буде надано відповідачу.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази надання позивачем відповідачу документів про державну реєстрацію права власності.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У заяві про подання доказів щодо розміру витрат, відповідач просив стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19 500,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2021 року між адвокатом Нориком М.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2713/10 від 25.11.2004) та відповідачем укладено договір про надання правничої допомоги №08/21, за змістом якого відповідач, за договором замовник, доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання усіма законними методами та способами надавати відповідачу правову допомогу у сіх справах, пов`язаних з захистом та відновленням прав та законних інтересів відповідача.

Додатковою угодою № 1 до договору про надання правничої допомоги № 08/21 від 01.11.2021 сторони погодили, що виконавець надає відповідачу послугу (правову допомогу адвоката) у вигляді представництва інтересів відповідача у Господарському суді міста Києва, зокрема, у справі № 910/17276/21 про стягнення 13 154,10 грн з відповідача на користь позивача.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат відповідачем надано акт № 04/21 надання консультаційних послуг за договором від 05.11.2021, платіжне доручення № 5008 від 09.11.2021 на суму 33 046,86 грн, детальний опис робіт (наданих послуг) від 24.12.2021.

Згідно із актом № 04/21 надання консультаційних послуг за договором від 05.11.2021 виконавець надав, а відповідач прийняв послугу (правову допомогу адвоката) у вигляді представництва інтересів відповідача у Господарському суді міста Києва, зокрема, у справі № 910/17276/21 про стягнення 13 154,10 грн з відповідача на користь позивача. Вартість послуги складає 2 023,43 грн, а відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) від 24.12.2021 виконавець надав наступні послуги: попереднє опрацювання матеріалів, представництво, збір матеріалів - 17 год, опрацювання законодавчої бази - 5 год., підготовка процесуальних документів - 15 год., разом 37 годин.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката, натомість колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає не співмірності розміру цих витрат.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю та об`ємом справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та визнає правомірним стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу на суму у розмірі 19 500,00 грн, як доведених, обґрунтованих та таких, що підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

З огляду на наведене вище, підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 910/17276/21, відсутні.

Враховуючи обставини справи, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, що були покладені в основу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994; п. 29-30), однак, це право не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Проніна проти України" від 18.07.2006; п. 23; рішення у справі "Hirvisaari v. Finland" ("Хірвісаарі проти Фінляндії; п. 32).

Також слід зазначити про те, що згідно із ч. 2 ст. 277 ГПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які сторони змогли представити в суд. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду відсутні.

З приводу доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 910/17276/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 910/17276/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 910/17276/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 у справі № 910/17276/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/17276/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.11.2022, враховуючи тимчасову непрацездатність судді Ткаченка Б.О. та перебуванням суддів Гаврилюка О.М. та Суліма В.В. у відпустках.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко