РІШЕННЯ

Іменем України

02 листопада 2022 року м. Чернігівсправа № 927/672/22

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АДЕ-ТРАНС"

вул. Івана Мазепи, 112, м. Чернігів, 14001;

e-mail:

e-mail:

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Нестеренко Ірини Володимирівни

АДРЕСА_1

e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1

Предмет спору: про стягнення 102 222,43 грн

без повідомлення (виклику) сторін

Товариством з обмеженою відповідальністю "АДЕ-ТРАНС" подано позов до Фізичної особи-підприємця Нестеренко Ірини Володимирівни про стягнення 102 222,43 грн, з яких 66 000,00 грн основного боргу, 12 500,40 грн інфляційних втрат, 13 822,03 грн пені, 9900,00 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу №61-2021-ІІІ від 19.08.2021.

Ухвалою суду від 06.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала суду від 06.09.2022 направлена на електронні адреси сторін.

26.09.2022 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи №927/672/22, про що свідчить його підпис на заяві про ознайомлення від 26.09.2022.

Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі та здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Ухвалою суду від 06.09.2022 відповідачу встановлено строк для подання до суду та позивачу у порядку, визначеному ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву разом з усіма доказами на підтвердження своєї позиції, та попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідач ознайомився з матеріалами справи 26.09.2022, граничним строком на подання відзиву на позов у даній справі є 11.10.2022. Проте відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзиву у встановлений судом строк не надав.

Згідно частини 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Відтак, розгляд даної справи здійснюється судом без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, що передбачено ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Предметом позову в даній справі є стягнення з відповідача основного боргу, інфляційних втрат, пені та штрафу за неналежне виконання зобов`язання за купівлі-продажу №61-2021-ІІІ від 19.08.2021 у частині своєчасного розрахунку за отриманий товар.

До обставин, які є предметом доказування у даній справі, відноситься встановлення факту наявності між сторонами договірних відносин, виконання позивачем умов договору щодо поставки товару та відповідно неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати товару, наявність достатніх правових підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій (неустойки).

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «АДЕ-ТРАНС» (Продавець) та Фізичною особою-підприємцем Нестеренко Іриною Володимирівною (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу № 61-2021-Ш від 19.08.2021 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупця автомобільні шини (далі - Товар), а Покупець - прийняти й оплатити його.

Згідно з п. 2.2. Договору факт передачі товару у власність Покупцеві оформляється сторонами шляхом підписання видаткової накладної, які підписуються обома сторонами у момент передачі-приймання Товару.

Відповідно до п. 3.2. Договору оплата за товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку Замовника на підставі рахунку-фактури та видаткової накладної протягом 5 банківських днів з дати фактичної поставки товару належної якості.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що Покупець зобов`язується прийняти та оплатити обумовлений даним Договором Товар.

За невиконання або неналежне виконання умов цього Договору винна сторона несе відповідальність в порядку, визначеному чинним законодавством України та цим Договором (п.5.1. Договору).

Згідно з п. 5.3.-п.5.5. Договору за порушення строків (термінів) оплати товару, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на неоплачену суму за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф в розмірі 15% неоплаченої суми.

За домовленістю сторін строк (термін) нарахування пені та штрафних санкцій може здійснюватися протягом 3 (трьох) років, які обчислюються з дня порушення зобов`язання.

За домовленістю сторін, строк позовної давності в частині вимог щодо стягнення пені та штрафів встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.

За умовами п. 7.2. даний Договір набирає чинності з дати його укладення сторонами та діє до 18.08.2022.

16.12.2021, на виконання умов Договору, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 88 500,00 грн, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № 3347 від 16.12.2021.

Заперечень щодо факту поставки позивачем товару від відповідача не надходило.

Позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру на оплату № 3347 від 16.12.2021.

Відповідач платіжним дорученням №381 від 22.12.2021 здійснив часткову оплату за отриманий товар на суму 22 500,00 грн.

Заборгованість відповідача за Договором становить 66 000,00 грн.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару стала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Зі змісту укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу № 61-2021-Ш від 19.08.2021 вбачається, що цей договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (ч.1,2 ст.538 Цивільного кодексу України).

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару на загальну суму 88 500,00 грн за вищевказаним Договором, а тому відповідно до ст. 538 Цивільного кодексу України, у відповідача виникло зустрічне зобов`язання розрахуватись за отриманий товар.

Відповідач свої зобов`язання за Договором щодо оплати отриманого товару не виконав, своєчасно та в повному обсязі за отриманий від позивача товар не розрахувався. Заборгованість відповідача становить 66 000,00 грн.

З огляду на наведені обставини та представлені докази, суд доходить висновку про правомірність та обґрунтованість позовної вимоги в частині стягнення з відповідача 66 000,00 грн суми основного боргу.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 12 500,40 грн інфляційних втрат за період з 24.12.2021 по 31.08.2022.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Виходячи зі змісту частини 1 статті 612 вказаного Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом.

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості. При цьому сума боргу, строк оплати якої настав або яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо строк оплати настав або сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Такий спосіб розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд доходить висновку, що позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховано вищевикладених висновків Верховного Суду та неправомірно включено до розрахунку грудень 2021 року.

За перерахунком суду, розмір інфляційних втрат за період січень - липень 2022 року становить 12 033,42 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, відтак позовні вимоги у частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у зазначеному судом розмірі. У частині стягнення 466,98 грн інфляційних втрат слід відмовити.

За порушення умов Договору позивач також просить суд стягнути з відповідача 13 822,03 грн пені за період з 24.12.2021 по 31.08.2022 та 9900,00 грн штрафу.

Відповідно до ст.546, 549 Цивільного кодексу України, зокрема, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

У інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі 910/12876/19, у постановах Верховного Суду від 9 лютого 2018 року у справі № 911/2813/17, від 22 березня 2018 року у справі № 911/1351/17, від 17 травня 2018 року у справі № 910/6046/16, від 25 травня 2018 року у справі № 922/1720/17, від 9 липня 2018 року у справі № 903/647/17 та від 8 серпня 2018 року у справі № 908/1843/17.

Як вже зазначалось вище, сторони у п. 5.3.-п.5.5. Договору встановили, що за порушення строків (термінів) оплати товару, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на неоплачену суму за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф в розмірі 15% неоплаченої суми. За домовленістю сторін строк (термін) нарахування пені та штрафних санкцій може здійснюватися протягом 3 (трьох) років, які обчислюються з дня порушення зобов`язання. За домовленістю сторін, строк позовної давності в частині вимог щодо стягнення пені та штрафів встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку пені та штрафу, суд дійшов висновку про правильне їх нарахування, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному розмірі.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Всупереч наведеним нормам, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної оплати отриманого за Договору товару, а тому дії відповідача щодо несвоєчасної та повної оплати товару, є порушенням положень договору та норм чинного законодавства.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару не виконав, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача 66 000,00 грн основного боргу, 12 033,42 грн інфляційних втрат, 13 822,03 грн пені та 9900,00 грн штрафу.

У частині стягнення 466,98 грн інфляційних втрат слід відмовити.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи зокрема відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги.

Згідно зі статтею 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (1); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (2).

За статтею 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), що подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За приписами частини 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частинами 3 - 6 статті 126 ГПК України визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).

Виходячи з аналізу вказаних статей для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати критерії складності справи, обсяг наданих адвокатом послуг, кваліфікації і досвіду адвоката, ціну позову, керуватися принципами розумності та справедливості.

У позовній заяві позивач повідомив, що розмір витрат на правову допомогу в межах даної справи становить 10 000,00 грн.

На підтвердження заявленого розміру витрат на правову допомогу позивач додав до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги б/н від 31.08.2022, укладений між ТОВ «АДЕ-ТРАНС» (Клієнт) та адвокатом Тарабаньком Дмитром Миколайовичем (Адвокат), який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №000664 від 22.03.2019, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Чернігівської області; ордер на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «АДЕ-ТРАНС» адвокатом Тарабанько Д.М. серії СВ №1035115 від 01.09.2022; акт б/н від 01.09.2022 приймання-передачі наданих послуг (по договору про надання правової (правничої) допомоги від 31.08.2022), а також платіжне доручення №5433 від 01.09.2022 на суму 10 000,00 грн.

Згідно із п.1.1, 1.2. договору про надання правової допомоги б/н від 31.08.2022 Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу та захищати інтереси Клієнта з приводу підготовки документів по суті та представництва його інтересів в Господарському суді Чернігівської області (в разі необхідності) у справі щодо стягнення грошових коштів і Фізичної особи-підприємця Нестеренко Ірини Володимирівни (код ЄДРПОУ З НОМЕР_1 ) на користь Клієнта за договором купівлі-продажу № 61-2021-Ш від 19.08.2021. Адвокат діє без обмеження повноважень.

В межах цього Договору Клієнт наділяє Адвоката всіма правами, передбаченими відповідним процесуальним законодавством. В тому числі, але не виключно, самостійно формувати правову позицію, складати, підписувати та подавати процесуальні документи (позовну заяву, відзив, відповідь на відзив, заперечення, пояснення, клопотання, скарги, заяви, апеляційні та касаційні скарги, тощо).

У п. 4.1.,4.2. договору про надання правової допомоги б/н від 31.08.2022 сторони погодили, що Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар. При розрахунку гонорару за надані послуги Адвоката при наданні правової допомоги сторони беруть до уваги Рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 16.04.2021 № 99.

Розмір гонорару є договірною ціною сторін. За домовленістю сторін розмір гонорару становить:

10 000 грн. без ПДВ - за складання позовної заяви. Зазначені грошові кошти Клієнт сплачує Адвокату в безготівковій формі у національній валюті України на розрахунковий рахунок Адвоката не пізніше трьох робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем підписання даного Договору. В обсяг послуг по даній сумі входять: ознайомлення Адвоката з матеріалами, наданими Клієнтом; надання Клієнту правових консультацій та роз`яснень щодо позовної заяви, порядку, способів і засобів правового захисту законних прав та інтересів клієнта: складання позовної заяви.

Відповідно до п.7.1 договору про надання правової допомоги б/н від 31.08.2022 даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023, при умові, якщо він не буде достроково розірваний сторонами.

01.09.2022 Адвокат та позивач підписали акт приймання-передачі наданих послуг (по договору про надання правової (правничої) допомоги від 31.08.2022), в якому зазначено про надання Адвокатом наступних послуг: склав позовну заяву до фізичної особи-підприємця Нестеренко Ірини Володимирівни про стягнення боргу в розмірі 102 222,43 грн. Загальна вартість наданих послуг становить 10 000,00 грн. Послуги надані в повному обсязі та належним чином. Клієнт не має будь-яких претензій та/або зауважень до наданих послуг.

Платіжним дорученням №5433 від 01.09.2022 позивач сплатив Адвокату 10 000,00 грн адвокатських послуг згідно договору про надання правової допомоги б/н від 31.08.2022.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належним чином надання адвокатом Тарабанько Д.М. правничої (правової) допомоги позивачу в розмірі 10 000,00 грн при розгляді справи № 927/672/22.

Відповідно до ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява N 19336/04, п. 269) вказав, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Господарський суд, беручи до уваги ступінь складності справи, характер та обсяг наданих адвокатом послуг, та керуючись частиною 4 статті 129 ГПК України за відсутності мотивованих заперечень відповідача, вирішив покласти на останнього відшкодування документально підтверджених витрат позивача на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 9954,32 грн.

Оскільки спір виник у зв`язку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2481,00 грн.

Керуючись ст.73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 233, 238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Нестеренко Ірини Володимирівни ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АДЕ-ТРАНС" (вул. Івана Мазепи, 112, м. Чернігів, 14001; код 39675192) 66 000,00 грн основного боргу, 12 033,42 грн інфляційних втрат, 13 822,03 грн пені та 9900,00 грн штрафу, 9954,32 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2481,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В частині стягнення з відповідача 466,98 грн інфляційних втрат, відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор