ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2022 р. Справа№ 910/1840/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 (повний текст рішення складено 25.07.2022)

у справі № 910/1840/22 (суддя Гумега О.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА"

до Публічного акціонерного товариства "ДОНБАСЕНЕРГО"

про стягнення 43 548,53 грн., -

В С Т А Н О В И В :

У 2022 році Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДОНБАСЕНЕРГО" про стягнення 43 548,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано своє зобов`язання з оплати товару згідно видаткової накладної №145 від 18.02.2020, за договором поставки продукції №553 на від 31.07.2019 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "ДОНБАСЕНЕРГО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА" 2 577, 31 грн. інфляційних втрат, 1 101, 56 грн. 3% річних та 209, 64 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідач скористався своїм правом, передбаченим п. 9.8 Договору, на утримання суми штрафних санкцій (частково у розмірі 39 869,66 грн) за рахунок коштів, що підлягали оплаті позивачу за поставлену продукцію. При цьому, місцевий господарський суд вказав, що утримуючи кошти відповідно до п. 9.8 Договору, відповідач фактично визнав наявність у нього заборгованості у сумі 39 869,66 грн за продукцію, поставлену йому позивачем 18.02.2020. Та зазначив, що оскільки матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо оплати продукції у сумі 39 869,66 грн, то позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за період з 26.02.2020 по 27.01.2022.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що утримання пені та штрафу у зв`язку з порушенням позивачем строку поставки за договором є безпідставною, адже строки вивезення товару прямо залежать від відповідача, оскільки позивач здійснює поставку на склад постачальника, а відповідач, як покупець, несе всі ризики у зв`язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення. Разом з цим, апелянт зазначає, що утримання відповідачем коштів є неправомірним, адже утримання грошових коштів є видом оперативно-господарських санкцій, що можуть бути застосовані лише за порушення господарських зобов`язань.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1840/22.

29.08.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/1840/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

14.09.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Публічного акціонерного товариства "ДОНБАСЕНЕРГО", відповідача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА" (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "ДОНБАСЕНЕРГО" (покупець, відповідач) був укладений Договір № 553 на поставку продукції від 31.07.2019 (далі - Договір або Договір №553 від 31.07.2019), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію, найменування (номенклатура, асортимент), кількість, строки поставки та інші характеристики якої зазначені в Додатку №1 до договору.

Згідно з п.1.2 Договору постачальник гарантує, що продукція належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перебудь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним в Україні законодавством.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що ціна договору складає: без ПДВ - 83 061,80 грн, ПДВ 20% - 16 612,36 грн. Разом з ПДВ - 99 674,16 грн.

Ціни на продукцію визначаються у Додатку №1 до Договору (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору узгоджено, що місце, строк та умови поставки продукції визначаються у Додатку №1 до Договору. Поставка продукції здійснюється в упаковці, придатній для його транспортування і такій, що відповідає встановленим в Україні стандартам або технічним умовам, і забезпечує, за умови належного поводження з вантажем, схоронність продукції під час транспортування і збереження (п. 4.1 Договору).

Постачальник зобов`язаний у письмовій формі (лист, факс, електронна пошта) у розумний строк до дати поставки, сповістити покупця про дату та час надходження продукції в погоджений пункт призначення, а також надати інформацію про вантажоперевізника та іншу інформацію, що необхідна покупцю для прийняття продукції (п. 5.2 Договору).

Датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання-передачі продукції, якщо інше не зазначено у Додатку №1 до цього Договору (п. 5.3 Договору).

Відповідно до п. 5.4 Договору постачальник несе всі ризики втрати або ушкодження продукції, а також усі витрати по відношенню до продукції, до моменту її поставки (п. 5.3 договору).

Право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця в момент передбачений пунктом 5.3 Договору. Ризик випадкового знищення та/або пошкодження (псування) продукції переходить від постачальника до покупця в момент, передбачений пунктом 5.3 Договору (пункти 5.5, 5.6 Договору).

Відповідно до п. 7.3.1 Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку продукції у порядку й строки, встановлені цим Договором.

Цей Договір набирає чинності з моменту його укладення обома сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2019, а в частині гарантійних зобов`язань постачальника - до повного належного виконання (п. 12.1 Договору).

Додатковою угодою № 2 від 27.12.2019 до Договору сторони виклали п. 12.1 в такій редакції: "Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.03.2020 року, а в частині гарантійних зобов`язань постачальника - до повного належного виконання".

У пункті 1 Додатку №1 до Договору сторони узгодили найменування, асортимент, кількість, ціну продукції, а саме:

- портативний витяжний вентилятор з вільною продувкою 2400м3/год. Включаючи вимикач захисту кабелю і двигуна 6м. у кількості 1 шт. вартістю 37 990,59 грн. без ПДВ;

- гнучкий витяжний шланг з насадкою 5 м у кількості 1 шт. вартістю 13 875,62 грн. без ПДВ;

- витяжний/подовжуваний шланг 5 м у кількості 3 шт вартістю 10 398,53 грн за одиницю без ПДВ.

Пунктом 4 Додатку №1 до Договору визначено умови розрахунків: попередня оплата у розмірі 60% загальної вартості продукції здійснюється на підставі виставленого рахунку, остаточний розрахунок (40%) здійснюється за фактом постачання протягом 7 (сім) календарних днів.

Постачальник здійснює поставку на умовах: EXW, Донецька область м. Київ, склад постачальника (пункт 5 Додатку №1 до Договору).

Відповідно до пункту 6 Додатку №1 до Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 01.08.2019 до Договору) строк поставки: протягом 56 (п`ятдесят шість) календарних днів з моменту попередньої оплати у розмірі 60% відсотків загальної вартості продукції.

Разом з цим місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.11.2019, згідно виставленого позивачем рахунку на оплату №1552 від 10.10.2019 відповідачем була оплачена продукція в загальній сумі 59 804,50 грн, що становить 60% загальної вартості продукції, що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою по рахунку ТОВ "Торговий дім "Ніса" № НОМЕР_1 (НОМЕР_1) з 08.11.2019 по 08.11.2019.

Таким чином, строк поставки у відповідності з п. 6 Додатку №1 становить до 03.01.2020 р.

18.02.2020 на виконання умов Договору №553 від 31.07.2019 позивачем було поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 99 674,16 грн, що підтверджується видатковою накладною № 145 від 18.02.2020 та товарно-транспортними накладними № 150 від 08.11.2019, № 18 від 18.02.2020. Наведене не заперечується відповідачем.

Виходячи з умов договору, відповідач був зобов`язаний провести кінцевий розрахунок за поставлену продукцію у строк до 25.02.2020 включно (п. 4 Додатку №1).

Відповідачем у строк, передбачений Договором, не було виконано в повному обсязі обов`язку по оплаті за отриману згідно видаткової накладної №145 від 18.02.2020 продукцію, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 39 869,66 грн.

Враховуючи зазначене, позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу №11/06/20 від 11.06.2020, відповідно до якої позивач просив відповідача доплатити за поставлену продукцію згідно рахунку №1552 від 10.10.2019 суму у розмірі 39 869,66 грн (в тому числі ПДВ) на поточний рахунок позивача.

Вказана вимога була отримана відповідачем 16.06.2020, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, однак відповідач відповіді на вимогу позивачу не надав.

Посилаючись на те, що залишок заборгованості відповідача становить 39 869,66 грн (99 674,16 грн - 59 804,50 грн = 39 869, 66 грн), позивач звернувся з даним позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача 39 869,66 грн основного боргу, 2 577,31 грн інфляційних втрат, 1 101,56 грн 3% річних.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази про погашення заборгованості відповідачем.

Як слідує з тексту апеляційної скарги у цій справі, рішення суду першої інстанції позивачем оскаржується лише в частині відмови у стягненні суми основного боргу в розмірі 39 869 грн. 66 коп., а відтак, враховуючи, що рішення в іншій частині не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому, під час апеляційного перегляду оспорюваного рішення колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині задоволенні вимог про стягнення штрафних санкцій.

Вирішуючи спір, місцевий господарський суд правильно визначив правову природу правовідносин, які склалися між сторонами, вказавши, що такі відносини мають ознаки договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Як зазначалось вище, поставка продукції позивачем, відповідно до умов договору повинна бути здійснено у строк до 03.01.2020 включно.

При цьому, як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується позивачем, фактично поставка продукції позивачем відбулась 18.02.2020, тобто з прострочення строку.

Разом з тим, апелянт наголошує, що строки вивезення товару прямо залежать від відповідача, оскільки позивач здійснює поставку на склад постачальника, а відповідач, як покупець, несе всі ризики у зв`язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення, однак вказані твердження колегією суддів відхиляються, оскільки виходячи з умов договору, а саме відповідно до п. 5.2 Договору №553 від 31.07.2019, постачальник зобов`язаний у письмовій формі (лист, факс, електронна пошта) у розумний строк до дати поставки, сповістити покупця про дату та час надходження продукції в погоджений пункт призначення, а також надати інформацію про вантажоперевізника та іншу інформацію, що необхідна покупцю для прийняття продукції, проте вказаного вище повідомлення, як передбачено умовами договору матеріали справи не містять.

При цьому, як слідує з наданих позивачем до матеріалів справи копій електронної переписки, позивач звернувся до відповідача з проханням надати адресу відгрузки 04.02.2022 року, тобто вже після граничного строку поставки товару. Враховуючи вищезазначені умови договору саме на продавця (позивача) покладається обов`язок повідомити покупця (відповідача) про дату і час поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто в даному випадку наявне прострочення самого позивача щодо своєчасної поставки продукції. При цьому,позивачем не доведено, що прострочення сталось не з його вини, оскільки умовами договору саме на позивача покладено повідомити про дату, час надходження продукції в погоджений пункт призначення згідно з п. 5.2 договору.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про несвоєчасне виконання позивачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки продукції відповідачу.

З приводу доводів апелянта, що утримання відповідачем коштів є неправомірним, адже утримання грошових коштів є видом оперативно-господарських санкцій, що можуть бути застосовані лише за порушення господарських зобов`язань колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що згідно з статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В даному випадку сторонами у справі на власний розсуд визначено та погоджено умови Договору, які в силу приписів ст. 629 ЦК України є обов`язковими до виконання сторонами.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 9.2 договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань щодо поставки продукції з постачальника стягується пеня у розмірі 2% від ціни Договору за кожний день прострочення, а за прострочення понад 20 днів - додатково стягується штраф у розмірі 7% від ціни Договору.

Пунктом 9.8 Договору зазначено, що сума штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) може утримуватись покупцем за рахунок коштів, що підлягають оплаті постачальникові, при здійсненні платежу постачальникові за цим Договором.

Відповідно до розрахунку відповідача сума штрафних санкцій становить 98 677, 41 грн., у тому числі пені на суму 91 700, 22 грн. та штрафу 7% на суму 6 977, 19 грн.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, відповідач (покупець) відповідно до пункту 9.8 Договору мав право на утримання штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за рахунок коштів, що підлягають оплаті позивачу (постачальникові). Разом з тим, ані пунктом 9.8 Договору, ані іншими умовами Договору не встановлено порядку утримання коштів. Умовидоговору не містять і вимоги щодо обов`язкового повідомлення продавця (позивача) про утримання покупцем (відповідачем) коштів на підставі п. 9.2., 9.8.

Так, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідач скористався своїм правом, з яким погодився відповідач при підписанні договору, передбаченим п. 9.8 Договору, на утримання суми штрафних санкцій (частково у розмірі 39 869,66 грн. що становили 40% остаточної вартості продукції) за рахунок коштів, що підлягали оплаті позивачу за поставлену продукцію, та тим самим реалізувавши своє право на забезпечення виконання зобов`язання.

З огляду на вищевстановлені обставини справи, оскільки позивачем не доведено порушення відповідачем зобов`язань, в той же час матеріалами справи підтверджується факт прострочення позивачем поставки товару, колегія суддів прийшла до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 39 869,66 грн. основного боргу задоволенню не підлягає, а отже відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги позивача.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що апелянтом зроблено не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року у справі №910/1840/22 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 у справі №910/1840/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року у справі №910/1840/22 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1840/22.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз