ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" листопада 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/818/22

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши позовну заяву Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів

до Ужгородської міської ради, м. Ужгород

про зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

Прокурор звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів до Ужгородської міської ради, м. Ужгород з вимогою:

- зобов`язати Ужгородську міську раду вчинити дії щодо прийняття у комунальну власність об`єкту нерухомого майна захисної споруди цивільного захисту (сховища) № 24065, загальною площею 1473,8 кв. м, за адресою м. Ужгород, вул. Сергія Мартина, 4.

Позов прокурором обґрунтований з посиланням на положення Закону України «Про управління об`єктами державної власності», наказу Фонду державного майна України та Міністерства економіки України № 908/68 від 19.05.1999 р., Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», ст. ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру».

Розглянувши позовну заяву з доданими до неї документами на предмет наявності правових підстав для відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Вимоги щодо змісту та форми позовних заяв визначені статтями 162, 164, 172 Господарського процесуального України.

При цьому, якщо подана позовна заява не відповідає таким вимогам, приписами частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

У даному випадку, подана позовна заява не відповідає вимогам статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим підлягає залишенню без руху з посиланням на положення статті 174 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Позивачем не дотримано вимог п. 4 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Згідно з приписами ч. 3, 4 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Спосіб захисту суб`єктивних цивільних прав - це закріплені законом матеріально-правові засоби примусового характеру, за допомогою яких провадиться відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України) суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України).

Наведене з урахуванням положень ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства, у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, і дає змогу забезпечити реальне поновлення у порушених правах.

Предмет позову, тобто певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, повинен бути чітко визначений позивачем у прохальній частині позовної заяви, оскільки резолютивна частина рішення суду, по суті, відображає позовні вимоги, викладені у прохальній частині позовної заяви, яка повинна викладатися чітко й безумовно, з метою його належного виконання.

Разом з цим, у прохальній частині позовної заяви заявлено вимогу - зобов`язати Ужгородську міську раду вчинити дії щодо прийняття у комунальну власність об`єкту нерухомого майна захисної споруди цивільного захисту (сховища) № 24065, загальною площею 1473,8 кв. м, за адресою м. Ужгород, вул. Сергія Мартина, 4.

Суд звертає увагу, що позовна заява не містить обґрунтування ефективності обраного способу захисту в контексті положень ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Згідно ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Втім, всупереч наведеним положенням прокурором не доведено наявність підстав для звернення до суду в інтересах Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, а саме не наведено достатніх підстав стверджувати, якими функціями нехтував цей орган у спірних правовідносинах, що мало наслідком порушення інтересів держави.

Так, прокурор послався на те, що з метою виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» 09.09.2022 уповноваженому органу скеровано лист в поряду ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», в якому вказано на наявні порушення інтересів держави. Водночас, будучи обізнаним про наявність порушень інтересів держави, навіть за результатами розгляду вказаного листа уповноваженим органом достатніх заходів щодо їх захисту, в тому числі звернення до суду, не вжито.

У відповідь на вказаний лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях повідомило, що Ужгородська міська рада на засіданні сесії, що відбулось 31 05.2022 розглянула звернення про надання згоди на безоплатне прийняття в комунальну власність територіальної громади м. Ужгорода захисної споруди (сховища № 24065), за адресою: м. Ужгород, вул. Сергія Мартина, 4, балансоутримувач: ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса». Рішення по зазначеному питанню не було прийнято, у зв`язку з недостатністю необхідної кількості голосів.

Водночас, у вказаній відповіді звернено увагу на те, що відповідно до повноважень державних органів приватизації, визначених чинним законодавством, реалізація державної політики у сфері забезпечення цивільного захисту громадян, є функцією, невластивою для державних органів приватизації. Дорученням Прем`єр-міністра України від 14 січня 2021 року №408/1/1-21 встановлено завдання щодо забезпечення реалізації заходів, запропонованих Фондом державного майна України, стосовно забезпечення передачі житлового фонду, захисних споруд цивільної оборони, інженерних споруд, які у процесі приватизації не увійшли до статутних капіталів господарських товариств, від державних органів приватизації до сфери управління обласних державних адміністрацій. З цією метою розпорядженням голови Закарпатської ОДА від 22.04.2021 №304 утворено робочу групу при Закарпатській ОДА з питань ефективності використання державного майна в області, однак жодного рішення по суті даного питання не прийнято.

Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 в справі № 905/72/20 зауважив, що обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки: «Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (пункт 37). Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (пункт 38).

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).»

Вищенаведеного прокуратурою не враховано.

З наведених підстав позовна заява підлягає залишенню її без руху.

При цьому, суд звертає увагу заявника, що після усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Керуючись статтями 164, 174, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1.Залишити позовну заяву Ужгородської окружної прокуратури без руху.

2. Встановити Закарпатській обласній прокуратурі десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів з зазначенням вказаних обставин.

Ухвала набирає законної сили 10.11.2022 та оскарженню не підлягає.

Суддя Ремецькі О.Ф.