РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2022Справа № 910/1574/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Заїки О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ"

до Акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕЛІТОПОЛЬСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання недійсним договору та стягнення 1 873 966,14 грн

Представники учасників справи:

Від позивача: Петровський Ю.І.;

Від відповідача: Пясецький Д.В.;

Від третьої особи-1: не з`явились;

Від третьої особи-2: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ" (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - відповідач) про визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ №234/1/1730-РЗ, укладений 29.11.2019 року між Акціонерним товариством "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ", а також просить стягнути з Акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на користь позивача заборгованість у розмірі 1 873 966,14 грн з яких: сума боргу у розмірі 1845603,64 грн, 3% річних у розмірі - 12337,74 грн, індекс інфляції у розмірі - 16024,76 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 відкрито провадження у справі № 910/1574/22, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, на підставі статті 50 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справу третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕЛІТОПОЛЬСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ", підготовче засідання призначено на 09.03.2022.

23.02.2022 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

Відповідно до положень статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 № 9 запроваджено невідкладні заходи для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах воєнного стану.

Зокрема, пунктом 2 вказаного рішення зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів рекомендовано оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

За наведених обставин підготовче засідання 09.03.2022 не відбулось.

06.04.2022 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про продовження строків для подачі відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2022 підготовче засідання призначено на 06.06.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2022 клопотання відповідача про продовження строку на надання відзиву на позовну заяву задоволено, продовжено відповідачу, встановлений ухвалою від 10.02.2022 Господарського суду міста Києва, строк на подання до суду відзиву на позов до 25.05.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2022 заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

19.05.2022 через електронну пошту Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

20.05.2022 через електронну пошту Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк".

20.05.2022 через електронну пошту Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останні проти позову заперечує з підстав того, що позивач обрав невірний спосіб захисту. Також відповідач вважає, що підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат відсутні. Крім того, відповідач вважає, що недійсність договору про переведення боргу не впливає на дійсність договору реструктуризації в силу презумпції правомірності правочину, а також, що недійсність вказаних договорів не впливає на зобов`язання гаранта перед кредитором.

26.05.2022 засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" до Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про відкликання доручення № 674.

Представник третьої особи у підготовче засідання 06.06.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Судом відкладено вирішення питання щодо клопотання про залучення третьої особи до встановлення фактичних обставин справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2022, яку занесено до протоколу судового засідання відкладено підготовче засідання по справі № 910/1574/22 на 06.07.2022.

07.06.2022 через електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

06.07.2022 через електронну пошту Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову.

Представник третьої особи у підготовче засідання 06.07.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час був повідомлений належним чином, що підтверджується витягом з сайту Господарського суду міста Києва.

Представник позивача у підготовчому засіданні 06.07.2022 заперечував проти залучення третьої особи.

Представник відповідача у підготовчому засіданні 06.07.2022 підтримував клопотання про залучення третьої особи.

Судом у підготовчому засіданні 06.07.2022 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про задоволення клопотання представника відповідача та в порядку статті 50 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк".

Судом відкладено вирішення питання щодо заяви про зміну предмету позову до встановлення фактичних обставин справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2022, яку занесено до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання по справі № 910/1574/22 на 03.08.2022.

Представник третьої особи у підготовче засідання 03.08.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час був повідомлений належним чином, що підтверджується витягом з сайту Господарського суду міста Києва.

Представник третьої особи - 2 у підготовче засідання 03.08.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №150.

Представник позивача у підготовчому засіданні 03.08.2022 підтримував заяву про зміну предмету позову.

Представник відповідача у підготовчому засіданні 03.08.2022 поклався на розсуд суду щодо розгляду заяви про зміну предмету позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2022, яку занесено до протоколу, судового засідання, заяву про зміну предмету позову прийнято до розгляду відповідно до положень статті 46 ГПК України, спір вирішується з її урахуванням.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.08.2022.

В судовому засіданні 17.08.2022 оголошено відкладення на 26.09.2022.

Присутній у судовому засіданні 26.09.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представники відповідача заперечив проти задоволення позову.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 26.09.2022, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" (Покупець) були укладені Договори № 2437/14-КП-13 від 28.01.2014, № 4151/16-БО-13 від 15.12.2015, № 6047/1718-ТЕ-13 від 12.09.2017, № 6048/1718-БО-13 від 12.09.2017, № 6049/1718-КП-13 від 12.09.2017, № 6482/18-ТЕ-13 від 05.10.2018, № 6483/18-БО-13 від 05.10.2018, № 6484/18-КП-13 від 05.10.2018 купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії.

Отже, виконавцем послуг з централізованого теплопостачання в місті Мелітополі було Товариство з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі", з яким Мелітопольською міською радою Запорізької області були укладені відповідні договори оренди комунального майна, що використовується у сфері надання послуг з теплопостачання (житлово-комунальних послуг).

У подальшому, 02.04.2019 Мелітопольська міська рада на засіданні постійної депутатської комісії з питань земельних відносин та комунальної власності територіальної громади вирішила припинити строк дії договорів оренди майна комунальної власності з Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі", які використовувалися означеним підприємством для здійснення основного виду діяльності - постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Таким чином, комунальне майно, що знаходилось у Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" в оренді, було повернуто орендодавцю - Мелітопольській міській раді Запорізькій області, а договори оренди припинені.

18 квітня 2019 року Виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області згідно із Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", Про житлово-комунальні послуги", відповідно до рішень комісії з укладання та переукладання договорів оренди майна комунальної власності територіальної громади м. Мелітополя, з метою недопущення зривів заходів із сталої підготовки житлово-комунального господарства м. Мелітополя до роботи в осінньо-зимовий період 2019-2020 років, було прийнято рішення № 82, яким визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" виконавцем послуг з централізованого теплопостачання у місті Мелітополі з 18.04.2019 року; доручено Товариству з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" укласти договори про надання послуг з централізованого теплопостачання у м. Мелітополі з фізичними особами та юридичними особами згідно з чинним законодавством; Товариству з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" розробити та надати до управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області заходи з підготовки міського теплового господарства до опалювального періоду 2019-2020 років.

Листом № 177/01-07 від 23.04.2019 Мелітопольська міська рада Запорізької області повідомила Товариство з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" про припинення строку дії договорів оренди майна комунальної власності № 79 від 24.01.2012, № 78 від 21.12.2011, № 56 від 28.02.1994, № 8 від 17.01.2017, № 9 від 17.01.2017.

На підставі рішення комісії з укладання та переукладання договорів оренди майна комунальної власності територіальної громади міста Мелітополя, з метою використання в технологічному процесі для виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам міста, комунальне майно було передано у користування позивача на підставі договорів оренди № 29 від 01.03.2019, № 68 від 26.04.2019, № 70 від 26.04.2019, № 71 від 26.04.2019, № 72 від 26.04.2019, № 73 від 26.04.2019, № 74 від 26.04.2019, № 19 від 02.05.2019, № 93 від 19.06.2019, № 135 від 31.10.2019, про що свідчать відповідні акти приймання-передачі.

Отже, вищевказаними обставинами підтверджено факт закріплення за Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" на праві оренди майна, яке обліковувалось за Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі", та яким останній володів та користувався.

Таким чином, за умовами вищевказаних договорів оренди позивачу було передано у володіння та користування майно територіальної громади міста Мелітополя, зокрема майно, що забезпечує виробництво, постачання та транспортування теплової енергії.

На підставі наведених договорів позивач, використовуючи майно територіальної громади міста Мелітополя, володіючи необхідними дозвільними документами (ліцензіями) здійснює постачання та транспортування теплової енергії з використанням природного газу в якості сировини.

Надалі, позивач з метою надання послуг з постачання теплової енергії усім категоріям споживачів у місті Мелітополі, для забезпечення опалювального сезону у 2019-2020 роках, виробництва, постачання та транспортування теплової енергії, з використанням природного газу в якості сировини, листом № 26 від 20.03.2019 звернувся до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" для узгодження проектів договорів на постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, та для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями, на період з 01.03.2019 року по 30.04.2019 року.

Розглянувши вищевказане звернення позивача, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" листом № 26-466-19 від 11.04.2019 повідомило позивача про те, що відповідно до приписів статті 22 Закону України "Про теплопостачання" якщо попереднім користувачем об`єкту з вироблення теплової енергії було ТОВ "Мелітопольські теплові мережі", позивачу необхідно надати довідку щодо відсутності простроченої заборгованості. В іншому випадку, необхідно оформити переведення відповідної суми заборгованості з ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" на ТОВ "Тепло-Мелітополь" згідно чинного законодавства України. Таким чином, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не має підстав підписати зі свого боку договори на постачання природного газу для виробництва теплової енергії для зазначених категорій та повертає їх без підпису. При цьому, відповідач повідомив, що Компанія зможе розглянути питання щодо укладення з ТОВ "Тепло-Мелітополь" договорів постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, та для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями, після надання позивачем зазначених документів.

Листом № 147 від 07.06.2019 позивач звернувся до відповідача з проханням надати умови заключення відповідних угод на постачання природного газу.

У відповідь на вищевказаний лист відповідач листом № 26-2445-19 від 26.06.2019 з посиланням на приписи статті 22 Закону України "Про теплопостачання" вказав, що для укладення договорів постачання природного газу позивач повинен повідомити відповідача-1 про те, який саме суб`єкт використовував раніше отримане в оренду майно і, у разі наявності боргів за природний газ, оформити правонаступництво за цими боргами (підписати договори переведення боргу). При цьому, відповідач зазначив, що без вирішення зазначеного питання він не зможе укласти договори на постачання природного газу з позивачем.

Листом № 283 від 05.07.2019 позивач повідомив відповідача про те, що він не є правонаступником теплопостачальної або теплогенеруючої організації, і знову звернувся до відповідача з проханням укласти договори на постачання природного газу з метою сталого функціонування теплопостачального комплексу м. Мелітополя та забезпечення своєчасного початку опалювального сезону 2019-2020 років.

Однак відповідач знову відмовився укладати договори на постачання природного газу з позивачем та посилаючись на приписи статті 22 Закону України "Про теплопостачання" зазначив, що юридичним фактом, який викликає зміну правовідносин, є передача Товариству з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" в оренду майна з вироблення теплової енергії, яке раніше використовувалось Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі". Таким чином, відповідач готовий укласти з позивачем договори на постачання природного газу за умови узгодження позивачем, як правонаступником, порядку погашення заборгованості ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" (лист № 26-2505-19 від 26.07.2017).

Листом № 451 від 02.08.2019 позивач повідомив відповідача про те, що він підтверджує свою готовність як правонаступника відповідно до статті 22 Закону України "Про теплопостачання" на погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" перед Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". При цьому, позивач зазначив, що він є новоствореним підприємством та на початку своєї діяльності має багато цілей та завдань, які потребують фінансових витрат. З урахуванням викладеного позивач звернувся з проханням до відповідача з проханням розглянути питання про можливість реструктуризації заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі", погашення якої буде здійснюватися позивачем.

У зв`язку з цим, між позивачем (Новий боржник), відповідачем (Кредитор) та відповідачем-2 (Первісний боржник) 28 жовтня 2019 року були укладені договори про переведення боргу № 14/4254/19 за договором про постачання природного газу від 28.01.2014 № 2437/14-КП-13; № 16/4255/19 за договором про постачання природного газу від 15.12.2015 № 4151/16-БО-13; № 1718/4256/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6047/1718-ТЕ-13; № 1718/4257/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6048/1718-БО-13; № 1718/4258/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13; № 18/4259/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6482/18-ТЕ-13; № 18/4260/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6483/18-БО-13; № 18/4261/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6484/18-КП-13.

Так, за умовами пункту 1.1 Договору про переведення боргу № 14/4254/19 від 28.10.2019 за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014 № 2437/14-КП-13, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1 Договору про переведення боргу № 14/4254/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 2 760 087, 72 грн, у тому числі 911 010, 62 грн пені, 120 240, 10 грн 3% річних, 1 728 837, 00 грн інфляційних втрат згідно з рішенням суду у справі № 908/93/16.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. Договору про переведення боргу № 14/4254/19 від 28.10.2019 за цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014 № 2437/14-КП-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014 № 2437/14-КП-13.

Згідно з пунктом 1.1 Договору про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019 за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу від 15.12.2015 № 4151/16-БО-13, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1. Договору про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 2 357 532, 47 грн.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019 за цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 15.12.2015 № 4151/16-БО-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 15.12.2015 № 4151/16-БО-13.

За умовами пункту 1.1 Договору про переведення боргу № 1718/4256/19 від 28.10.2019 за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6047/1718-ТЕ-13, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1 Договору про переведення боргу № 1718/4256/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 63 476 915, 13 грн.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору про переведення боргу № 1718/4256/19 від 28.10.2019 за цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6047/1718-ТЕ-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6047/1718-ТЕ-13.

Згідно з пунктом 1.1 Договору про переведення боргу № 1718/4257/19 від 28.10.2019 за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6048/1718-БО-13, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1 Договору про переведення боргу № 1718/4257/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 3 231 054, 41 грн.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору про переведення боргу № 1718/4257/19 від 28.10.2019 за цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6048/1718-БО-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6048/1718-БО-13.

Згідно з пунктом 1.1 Договору про переведення боргу № 1718/4258/19 від 28.10.2019 за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1 Договору про переведення боргу № 1718/4258/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 3 907 739, 17 грн.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору про переведення боргу № 1718/4258/19 від 28.10.2019 за цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13.

Згідно з пунктом 1.1 Договору про переведення боргу № 18/4259/19 від 28.10.2019 за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6482/18-ТЕ-13, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1 Договору про переведення боргу № 18/4259/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 86 027 484, 58 грн.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору про переведення боргу № 18/4259/19 від 28.10.2019 за цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6482/18-ТЕ-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6482/18-ТЕ-13.

Згідно з пунктом 1.1 Договору про переведення боргу № 18/4260/19 від 28.10.2019 за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6483/18-БО-13, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1 Договору про переведення боргу № 18/4260/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 1 791 681, 52 грн.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору про переведення боргу № 18/4260/19 від 28.10.2019 за цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6483/18-БО-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6483/18-БО-13.

Згідно з пунктом 1.1 Договору про переведення боргу № 18/4261/19 від 28.10.2019 за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6484/18-КП-13, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Пунктом 2.1 Договору про переведення боргу № 18/4261/19 від 28.10.2019 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного Договору дорівнює 1 277 351, 11 грн.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору про переведення боргу № 18/4261/19 від 28.10.2019 за цим Договором до Нового боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6484/18-КП-13. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 05.10.2018 № 6484/18-КП-13.

Враховуючи те, що позивач виконав вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та уклав Договори про переведення боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" на позивача, між ним та Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" були укладені Договори на постачання природного газу № 4262/1920-ТЕ-13 від 29.10.2019, № 4263/1920-БО-13 від 29.10.2019, № 4264/1920-КП-13 від 29.10.2019.

Вказані обставини встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №910/4288/20, яке набрало законної сили.

За змістом частини четвертої статті 75 ГПК України, преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Таким чином, факти та обставини, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №910/4288/20, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи та мають обов`язкову силу для вирішення цієї справи.

В подальшому до Договору про переведення боргу № 16/4255/19 за договором про постачання природного газу від 15.12.2015 № 4151/16-БО-13 вносились зміни щодо суми договору, шляхом укладання наступних додаткових угод.

31.10.2019 укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої пункт 2.1 статті 2 «Сума Договору» викладено в наступній редакції: 2.1 Сторони встановили, що сума боргу яка переводиться на Нового боржника, дорівнює 2 163 884,67 грн (два мільйони сто шістдесят три тисячі вісімсот вісімдесят чотири гривні 67 коп.);

15.11.2019 укладено додаткову угоду № 2, відповідно до якої пункт 2.1 статті 2 «Сума Договору» викладено в наступній редакції: 2.1 Сторони встановили, що сума боргу яка переводиться на Нового боржника, дорівнює 1 917 373,82 грн (один мільйон дев`ятсот сімнадцять тисяч триста сімдесят три гривні 82 коп.);

26.11.2019 укладено додаткову угоду № 3, відповідно до якої пункт 2.1 пункт 2.1 статті 2 «Сума Договору» викладено в наступній редакції: 2.1 Сторони встановили, що сума боргу яка переводиться на Нового боржника, дорівнює 1 845 603,64 грн (один мільйон вісімсот сорок п`ять тисяч шістсот три гривні 64 коп.)

29.11.2019 між Акціонерним товариством «Національна компанія» Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» укладено Договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ № 234/1/1730-Р3.

Відповідно до Договору про реструктуризацію № 234/1/1730-РЗ сторони домовились про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором купівлі продажу (постачання) природного газу від 15 грудня 2015 року № 4151/16-БО-13 (з урахуванням договору переведення боргу від 28 жовтня 2019 № 16/4255) (далі заборгованість), шляхом розстрочення на 60 календарних місяців без відстрочення її погашення.

Відповідно до графіку погашення заборгованості, який є додатком № 1 до Договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 29.11.2019 № 234/1/1730-РЗ, сума заборгованості сплачується з листопада 2019 року по вересень 2024 року (включно) у розмірі 30 760,06 грн щомісячно, а у жовтні 2024 року у розмірі 30 760,10 грн Тобто 59 місяців по 30 760,06 грн та 1 місяць 30 760,10 грн.

Пунктом 9 Договору №234/1/1730-P3 від 29.11.2019 було передбачено наявність банківської гарантії для забезпечення боржником зобов`язань у розмірі 1 845 603,64 грн.

Пунктом 11 вказаного Договору була передбачена відповідальність банка-гаранта перед кредитором.

На виконання умов договору № 234/1/1730-РЗ від 29.11.2019 ТОВ «ТЕПЛОМЕЛІТОПОЛЬ» було укладено з АТ КБ «Приватбанк» Договір про надання банківської гарантії від 05.12.2019 № G1219/0143.

Банком позивачу було надано банківську гарантію, за умови розміщення суми 1 845 603,64 грн на депозитному рахунку та передачу майнових прав про отримання грошових коштів у заставу.

Примірник цього договору та затверджувану форму вказаної банківської гарантії ТОВ ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» було долучено до примірника Договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ № 234/1/1730-РЗ від 29.11.2019 та передано на адресу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

В період з грудень 2019 року по січень 2021 року ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» на рахунок відповідача здійснило 20 платежів по 30 760,06 грн, а саме: платіжним дорученням від 02.12.2019 № 1055 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 08.01.2020 № 1234 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 08.01.2020 № 1238 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 05.02.2020 № 1239 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 19.02.2020 № 1238 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 20.02.2020 № 1365 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 24.02.2020 № 1355 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 19.05.2020 № 1473 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 19.05.2020 № 1474 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 25.06.2020 № 1932 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 25.06.2020 № 1933 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 25.06.2020 № 1934 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 16.10.2020 № 2911 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 16.10.2020 № 2912 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 16.10.2020 № 2913 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 16.10.2020 № 2914 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 20.01.2021 № 3827 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 20.01.2021 року № 3828 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 20.01.2021 року № 3829 на суму 30 760,06 грн, платіжним дорученням від 20.01.2021 № 3830 на суму 30 760,06 грн.

Загальна сума, що була сплачена, складає 615 201,20 грн.

Призначення платежу в кожному платіжному дорученні зазначено: «по договору про реструктуризацію кредиторської заборгованості № 234/1/1730-РЗ від 29.11.2019 за спож.прир.газ (договір № 4151/16-БО-13)».

Позивач зазначає, що договори про переведення боргу були укладені на вкрай невигідних для ТОВ «ТЕПЛОМЕЛІТОПОЛЬ» умовах, за наявності тяжкої обставини, так як причиною укладення оспорюваних договорів були суспільно-політичний мотив і соціальна мета захисту прав споживачів та своєчасного початку опалювального сезону, запобігання зриву опалювального сезону та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Мелітополь. Крім того, умови договорів про переведення боргу не містили положень щодо джерел погашення боргових зобов`язань за рахунок дебіторської заборгованості.

Позивач вимушений був укласти оспорювані договори, оскільки опинився в залежності від монопольного становища АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яке ухилилось від укладання договорів на постачання природного газу.

У березні 2020 року ТОВ "ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" про визнання недійсними: Договору про переведення боргу № 14/4254/19 за договором про постачання природного газу від 28.01.2014 № 2437/14-КП-13; Договору про переведення боргу № 16/4255/19 за договором про постачання природного газу від 15.12.2015 № 4151/16БО-13; Договору про переведення боргу № 1718/4256/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6047/1718-ТЕ-13; Договору про переведення боргу № 1718/4257/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6048/1718-БО13; Договору про переведення боргу № 1718/4258/19 за договором про постачання природного газу від 12.09.2017 № 6049/1718-КП-13; Договору про переведення боргу № 18/4259/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6482/18-ТЕ-13; Договору про переведення боргу № 18/4260/19 за договором про постачання природного газу вiд 05.10.2018 № 6483/18-БО-13; Договору про переведення боргу № 18/4261/19 за договором про постачання природного газу від 05.10.2018 № 6484/18-КП-13.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 року по справі № 910/4288/20, позовні вимоги Товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю "ТеплоМелітополь" до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі» про визнання договорів недійсними задоволено у повному обсязі та визнано недійсними договори про переведення, зокрема, визнано недійсним Договір про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" та Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі".

25.08.2021 за вих. №2865 ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» направило відповідачу листа про анулювання умов договору банківської гарантії. Прохання позивача обґрунтоване відсутністю зобов`язань, через визнанням недійсним у судовому порядку Договору про переведення боргу, відповідно до якого укладався договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ.

Листом від 29.09.2021 № 40/5-894-21 відповідач повідомив, що судом не вирішувалось питання недійсності Договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ тому підстави для звільнення банку-гаранта від зобов`язань за гарантією у НАК «Нафтогаз України» як бенефіціара за Гарантією відсутні.

17.09.2021 ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» за вих.№ 3232 направило АТ КБ «Приват Банк» заяву про дострокове припинення гарантії, аргументуючи таку заяву відсутністю у позивача зобов`язань перед AT НАК «Нафтогаз України» по виконанню договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ № 234/1730-P3 від 29.11.2019 через визнання судом недійсним договору про переведення боргу № 16/4255/19 за договором про постачання природного газу від 15.12.2015 № 4151/16-БО-13.

Відповідно до рекомендованого листа про вручення поштового відправлення, лист № 3232 був отриманий банком 20.09.2021, але відповіді на заяву позивача банком надано не було.

08.10.2021 ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» за вих. № 3549 направило на адресу АТ «Національна компанія «Нафтогаз України» вимогу, в якій позивач вимагав повернути грошові кошти у сумі 615 201,20 грн; подати до АТ Комерційний банк «Приватбанк» заяву про дострокове припинення гарантії та повернути оригінал банківської гарантії.

Вимога була аргументована тим, що рішенням суду було визнано недійсним, зокрема, і договір про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019 року, а відповідно до ст. 216 ЦК України та ст. 208 ГК України у разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення вимога отримана відповідачем 18.10.2021

Крім того 08.10.2021 позивач листом за вих. № 3550 повернув відповідачу акт звіряння між АТ НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» на дату 31.08.2021. В акті ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» відображено розбіжності на суму 164 306 671,18 грн.

23.10.2021 на електрону пошту ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» надійшов лист АТ КБ «ПриватБанк» від 22.10.2021 № Е.42.0.0.0/4-211022/19320, яким банк інформує позивача про надходження вимоги від АТ «Національна компанія «Нафтогаз України» на суму 1 230 402,44 грн про сплату за гарантією виконання зобов`язань за договором № G1219/0143 від 05 грудня 2019 року. Крім того відповідно до листа банку, незалежно від результатів розгляду вимоги, позивач зобов`язаний сплатити комісію банка бенефіціара (АБ «УКРГАЗБАНК») за виконання операції з обробки вимоги платежу 1 845,60 грн; за надіслання повідомлення за гарантією 75,00 грн. До листа в якості додатків було долучено вимогу АТ «Національна компанія «Нафтогаз України» та лист АБ «УКРГАЗБАНК».

27.10.2021 року на електрону пошту ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» надійшов лист АТ КБ «Приватбанк» № Е.42.0.0.0/4-211027/9955 вiд 27.10.2021. В листі банк повідомляє, Вимога АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про сплату грошових коштів в розмірі 1 230 402,44 грн може бути задоволена, оскільки отримана вимога повністю вiдповiдає умовам гарантії. Вказана сума має бути перерахована до 17:00 28 жовтня 2021 року. Якщо до вказаного терміну сума 1 230 402,44 грн не буде перерахована, АТ КБ «Приват Банк» повинен бути виконати платіж за рахунок кредитних коштів.

Вiдповiдно до меморіального ордеру № 143404588 вiд 28.10.2021

АТ КБ «Приватбанк» за банківською гарантією було списано з рахунків позивача 1 230 402,44 грн.

04.11.2021 на електрону пошту ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» надійшов лист AT КБ «ПриватБанк» від 04.11.2021 № E.42.0.0.0/4-211104/16007 щодо повернення залишку депозиту після погашення заборгованості по сплаченій вимозі по гарантії № G1219/0143 від 05.12.2021, яким банк інформує, що 03.11.2021 згідно умов гарантії АТ КБ «Приватбанк» отримав від АТ НАК «Нафтогаз України» лист щодо звільнення банку від зобов`язань.

У листі від 04.11.2021 банк також повідомляє, що банком було здійснено погашення заборгованості по сплаченій вимозі за рахунок депозиту, який було надано Товариством у заставу. Так як відбулось дострокове розірвання депозитного договору, банком було зроблено перерахунок нарахованих відсотків по ставці 1% - 36 525,48 грн.

04.11.2021 до ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» від відповідача надійшло Повідомлення від 13.10.2021 № 23/5-1 191-21 про розірвання договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, відповідно до якого останній повідомляє про розірвання Договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 29.11.2019 № 234/1/1730-РЗ через те, що у позивача станом на 11.10.2021 наявна сума прострочених платежів.

11.11.2021 ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» направило до Акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України» вимогу за вих.№3977 про повернення ТОВ «Тепло-Мелітополь» грошових коштів у сумі 1 845 603,64 грн. Позивач мотивує вимогу тим, що АТ «НАК Нафтогаз України» без достатньої правової підстави списало за банківською гарантією грошові кошти ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» у розмірі 1 230 402,44 грн, зокрема, і через розірвання договору про реструктуризацію заборгованості з боку відповідача.

Відповідно до зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення вимога отримана вiдповiдачем 15.11.2021.

22.11.2021 до ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» вiд вiдповiдача надійшов лист № 39/9-7078-21 вiд 12.11.2021 на претензію від 08.10.2021. В своєму листі відповідач зазначає, що договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ в силу презумпції правомірності правочину є дійсним. Товариство сплатило на рахунки Компанії грошові кошти у розмірі 615 201,20 грн на виконання зобов`язань за Договором реструктуризації, а не за договором переведення боргу.

Крім того, відповідач у листі від 12.11.2021 зазначає, що відповідно до ст. 562 ЦК України, зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання. У зв`язку з невиконанням Товариством зобов`язань за Договором реструктуризації, Компанією направлено вимогу до гаранта про сплату грошової суми вiдповiдно до гарантії у розмiрi 1 230 402,44 грн, а банком гарантом 28.10.2021 вказану суму перераховано на рахунок відповідача. Отже, зобов`язання за договором про реструктуризацію в силу презумпції правомірності правочину є дійсним.

24.11.2021 до ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» від відповідача надійшов лист № 39/9-7146 від 17.11.2021 відповідь на вимогу Позивача від 11.11.2021 № 3977. В листі Відповідач зазначає, що Компанія вже повідомляла свою позицію. Додатково відповідач інформує, що відповідно до умов Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» повне або часткове нездійснення платежів за договором заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону, у розмірі, що дорівнює сумі про реструктуризацiю тримісячних платежів за цим договором, є підставою для розірвання договору про реструктуризацію заборгованості постачальником природного газу в односторонньому порядку; дострокового стягнення всієї реструктуризованої та непогашеної заборгованості згідно з договором про реструктуризацію заборгованості.

З огляду на визнання в судовому порядку Договору про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019 недійсним, позивач вважає неправомірними дії відповідача щодо стягнення з нього Договору № 234/1/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 29.11.2019 грошових коштів в сумі 1 8456 03,64 грн шляхом звернення стягнення на банківську гарантію.

З огляду на наведені обставини, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд (з урахуванням заяви про зміну предмету позову):

- визнати недійсним договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 29.11.2019 №234/1/1730-РЗ, укладений між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тепло-Мелітополь»;

- застосувати наслідки недійсності правочину - договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 29.11.2019 р. №234/1/1730-РЗ, укладеного між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТеплоМелітополь», шляхом стягнення із Акціонерного товариства «Національна акціонерна Компанія «Нафтогаз України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепло-Мелітополь» грошових коштів у розмірі 1 845 603,64 грн;

- стягнути із Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепло-Мелітополь» 3% річних у розмірі - 12337,74 грн та індекс інфляції у розмірі - 16024,76 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 № 18-рп/2004, поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (частина 2 статті 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містяться у статті 20 Господарського кодексу України.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та приписів Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Таким чином, наявність порушення або оспорювання прав та законних інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим в силу приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, а позивач, звертаючись до суду з даним позовом, згідно з вимогами статті 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести (підтвердити) в установленому законом порядку наявність факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Як наголошено в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання практики розгляду справ, пов`язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Положеннями статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

При цьому, висновок (рішення) про невідповідність правочину актам законодавства як підстава для його недійсності (пункт 1 статті 203 ЦК України) має ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи щодо порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/109/19 зазначив, що позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору (договорів) недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також наявність у позивача порушеного права чи інтересу в результаті укладення спірного правочину (правочинів).

Відповідно до частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Неотримання цієї вимоги в момент вчинення правочину за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою його недійсності.

Як уже зазначалось, вказана вимога до правочину містить дві складові: по-перше, відповідність волевиявлення внутрішній волі учасника правочину, по-друге, відсутність дефекту волі такого учасника, коли його воля зазнала протиправного впливу внаслідок обману, насильства, погрози, важких обставин або була спотворена внаслідок зловмисної домовленості представника суб`єкта з іншою стороною.

Частина 3 ст. 203 ЦК може застосовуватись прямо, поряд із спеціальними правилами про правочини, що вчинені під впливом помилки, обману, насильства тощо (ст. 229- 233 ЦК України).

В даному випадку, позовні вимоги про визнання недійсними договорів про переведення боргу заявлені позивачем, зокрема, на підставі спеціальної норми, а саме статті 233 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що Договором № 234/1/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 29.11.2019 визначено:

Пункт 1 Розділу «Предмет договору» визначає, у порядку та на умовах визначеним договором, кредитор та боржник домовились про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, використаний боржником для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з опалення та постачання гарячої води, що Виникла у боржника перед кредитором станом на 1 липня 2016 року та не погашена до 31 грудня 2016 року згідно з договором купівлі-продажу (постачання) природного газу від 15 грудня 2015 року № 4151/16-БО-13 (з урахуванням договору про переведення боргу від 28 жовтня 2019 року № 16/4255) (далі заборгованість) шляхом розстрочення на 60 календарних місяців без відстрочення її погашення.

Пунктом 3 Розділу «Умови та порядок реструктуризації заборгованості» визначено, сума заборгованості, що підлягає реструктуризації відповідно до пунктів 1 і 2 договору, становить 1 845 603 (один мільйон вісімсот сорок п`ять тисяч шістсот три) гривні 64 копійки, що підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків, який в обов`язковому порядку додається до договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до Акту звіряння рахунків, який є Додатком № 3 до Договору про реструктуризацію від 29.11.2019, у ТОВ «ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ» існує кредиторська заборгованість за договором № 16/4255/19 (№ 4151/16-БО-13) у сумі 1 845 603,64 грн.

Пунктом 8 Розділу «Умови та порядок реструктуризації заборгованості» визначено, що сторони погодили, укладений договір про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ не припиняє зобов`язання боржника (не є новацією) за Договором від 15 грудня 2015 року № 4151/16-БО-13 (з урахуванням договору від 28 жовтня 2019 року № 16/4255).

В рішення Господарського суду від 29.09.2020 у справі №910/4288/20 суд дійшов висновків про те, що своєчасність опалювального сезону 2019/2020 років та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Мелітополь опинилося в залежності від монопольного становища відповідача - Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", який ухилився від укладання договорів на постачання природного газу та спірні договори переведення боргу були підписані позивачем з

Суд погодився з доводами позивача, що оспорювані у справі №910/4288/20 договори були укладені зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" на вкрай невигідних умовах.

А тому, суд у справі №910/4288/20 вважає, що укладені між позивачем та відповідачами Договори про переведення боргу, серед яких № 16/4255/19 від 28.10.2019, є такими, що укладені позивачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, що зумовлює їх недійсність відповідно до статті 233 Цивільного кодексу України. При цьому, означені Договори про переведення боргу суперечать положенням чинного законодавства, а саме вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", що є окремою підставою для визнання їх недійсними в силу приписів частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, суд у справі №910/4288/20 своїм рішенням визнав Договір про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019 недійсним.

З огляду на визнання трьохстороннього договору про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019 недійсним, суд зазначає, що у позивача відсутні перед відповідачем будь-які боргові зобов`язання в сумі 1 845 603,64 грн за Договором про постачання природного газу від 15.12.2015 №4151/16-БО-13, які були переведені за Договором про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019 та в подальшому реструктуризовані згідно з Договором № 234/1/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 29.11.2019.

Суд зазначає, що Договір № 234/1/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 29.11.2019 є похідним від Договір про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019.

Договір № 234/1/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 29.11.2019 не створював для ТОВ «Тепло-Мелітополь» нового грошового зобов`язання, а лише змінював порядок виконання вже існуючого, яке виникло у нього за Договором про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що визнання недійсним в судовому порядку Договору про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019 має наслідком недійсність і похідного від нього Договору № 234/1/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 29.11.2019.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про визнання недісйним Договору № 234/1/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 29.11.2019 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стаття 216 Цивільного кодексу України встановлює правові наслідки недійсності правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Статтею 208 Господарського процесуального кодексу України встановлено такі наслідки визнання господарського зобов`язання недійсним: якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у виконання зобов`язання обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в дохід держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в дохід держави. У разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Враховуючи недійсність як Договору про переведення боргу № 16/4255/19 від 28.10.2019, так і Договору № 234/1/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 29.11.2019, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Мелітополь" 1 845 603,64 грн.

При цьому суд відхиляє заперечення відповідача обґрунтовані тим, що вказані кошти належали АТ КБ Приватбанк, а тому позивач не має права на їх отримання, оскільки, як встановлено судом, вказані кошти були списані з рахунків позивача, а банківська гарантія була надана шляхом розміщення позивачем суми 1 845 603,64 грн на депозитному рахунку та передачу майнових прав на отримання грошових коштів у заставу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 12 337,74 грн та інфляційних втрат в сумі 16 024,76 грн, оскільки обов`язок зі сплати 1 845 603,64 грн як наслідок недійсності правочину виникає у відповідача з моменту набранням даним рішенням законної сили, а тому у останнього відсутнє прострочене грошове зобов`язання.

У рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 Конституційний Суд України зазначив: "Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.".

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.".

Встановивши наявність порушеного права позивача, суд повинен при прийнятті рішення враховувати мету звернення позивача до суду та забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати недійсним Договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 29.11.2016 №234/1/1730-РЗ, укладений між Акціонерним товариством "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ".

3. Застосувати наслідки недійсності Договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 29.11.2016 №234/1/1730-РЗ, укладеного між Акціонерним товариством "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ", шляхом стягнення з Акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-МЕЛІТОПОЛЬ" (73210, Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Покровська, 61; ідентифікаційний код 42461094) грошові кошти в сумі 1 845 603 (один мільйон вісімсот сорок п`ять тисяч шістсот три) грн 64 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 27 684 (двадцять сім тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн 05 коп.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 10.11.2022.

СуддяМ.Є. Літвінова