РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.11.2022Справа № 910/6035/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вольт Постач" (м. Київ)

до Інституту технічної теплофізики Національної академії наук України (м. Київ)

про стягнення 196.148,94 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вольт Постач" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Інституту технічної теплофізики Національної академії наук України про стягнення 196.148,94 грн, з яких: 153.750,44 грн заборгованості за поставлену позивачем електричну енергію за Договором № 290621ІТТ від 01.07.21., 18.618,55 грн пені, 21.341,00 грн інфляційних втрат та 2.438,95 грн 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.22. відкрито провадження у справі №910/6035/22, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

11.08.22. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

16.08.22. від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наведено доводи на спростування тверджень відповідача.

25.08.22. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Інших заяв чи клопотань від сторін до суду не надходило.

Суд відзначає, що сторонам було надано достатньо часу (з урахуванням введеного на території України воєнного стану та затримок у доставці поштової кореспонденції) для подання всіх пояснень, заяв та клопотань.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.07.21. між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Споживач) за результатами проведеної процедури закупівлі було укладено договір № 290621ІТТ про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір), за умовами п. 2.1. якого постачальник продає електричну енергію (товар) (код ДК 021:2015 - 09310000-5 Електрична енергія) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (придбаної) електричної енергії та здійснює інші платежі.

Згідно з п. 2.3. Договору електрична енергія постачається споживачу в кількості 905.000,00 кВт/год.

Відповідно до п. 5.1. Договору, його загальна ціна становить 1.596.193,75 грн з ПДВ.

Ціна за одиницю товару за договором може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених ч. 5 та ч. 7 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Зміну ціни за одиницю товару сторони оформлюють шляхом підписання додаткової угоди до договору, яка набуває чинності з дати її підписання, якщо інше не передбачено додатковою угодою (п. 5.4. Договору).

Пунктом 5.5. Договору визначено, що розрахунковим періодом за договором є календарний місяць.

За умовами п. п. 5.9., 5.10. Договору, споживач зобов`язаний сплатити вартість поставленої електричної енергії на підстав акту приймання-передачі та виставленого постачальником рахунку до кінця місяця, наступного за звітним. Датою оплати вважається дата перерахування коштів споживачем на банківський рахунок постачальника.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.21. включно. Дія Договору може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівля на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в Договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку (п. п. 13.1., 13.2. Договору).

У подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору, а саме: Додаткова угода № 1 від 08.07.21., № 2 від 25.08.21., № 3 від 28.08.21., № 4 від 31.07.21., № 5 від 03.09.21., № 6 від 07.09.21., № 7 від 23.09.21., № 8 від 29.09.21., № 9 від 26.10.21., № 10 від 29.10.21., № 11 від 30.11.21., № 12 від 30.11.21., якими, зокрема, сторони передбачили зменшення об`ємів постачання електричної енергії у зв`язку зі збільшенням ціни за одиницю товару та погодили ціни за одиницю товару у відповідних періодах в межах загальної ціни Договору - 1.596.193,75 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору у період з липня по листопад 2021 року було поставлено відповідачу електричну енергію на загальну суму 1.749.670,15 грн, що підтверджується актами приймання-передачі електричної енергії: № 630 від 31.07.21., №684 від 31.08.21., № 750 від 30.09.21., № 895 від 31.10.21., № 1031 від 30.11.21.№1030 від 30.11.21.

Крім того, сторонами було складено та підписано помісячні акти звірки взаємних розрахунків за липень - листопад 2021 року та за 2021 рік.

За поставлену позивачем електричну енергію за Договором відповідач сплатив грошові кошти в загальному розмірі 1.595.919,71 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідачем не сплачено решту вартості спожитої електричної енергії за Договором у розмірі 153.750,44 грн. Вказана сума боргу відображена, зокрема, в укладеному між сторонами Договорі №011221 НТ від 22.12.21. про реструктуризацію заборгованості.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.17. (далі - Закон).

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 56 Закону постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до п. 3.1.1. Постанови НКРЕКП від 14.03.18. № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (далі - ПРРЕЕ) постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.

Частинами 1-6 ст. 56 Закону визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до п. 4.7. ПРРЕЕ оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі:

1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку;

2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку;

3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до п. 4.1. ПРРЕЕ розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.

Послуги з розподілу або передачі електричної енергії оплачуються відповідно до умов договору споживача з електропостачальником або споживачем, або електропостачальником на зазначений у відповідних договорах поточний рахунок оператора системи (п. 4.2. ПРРЕЕ).

Відповідно до п. 4.3. ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

За змістом п. 4.8. ПРРЕЕ форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).

Пунктом п. 4.12 ПРРЕЕ передбачено, що плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що він є державною бюджетною неприбутковою науковою установою, що заснована на державній власності та в даних правовідносинах виступає замовником у розумінні положень Закону України "Про публічні закупівлі", тож до спірних правовідносин норми матеріального права мають бути застосовані з урахуванням цього Закону України.

Як вказує відповідач, умовами Договору (зі змінами) було передбачено постачання електричної енергії в кількості 364.896,566 кВт/год на суму 1.596.193,75 грн. Дана сума відповідачем була сплачена.

За доводами відповідача, в подальшому позивач без урахування Закону України "Про публічні закупівлі", без погодження з відповідачем, додатково поставив електричну енергію на суму 153.750,44 грн, чим збільшив суму Договору та кількість електричної енергії, що суперечить нормам матеріального права.

Таким чином, відповідач вказує, що поставка електричної енергії на суму 153.750,44 грн здійснена без укладення договору відповідно до процедури визначеної Законом України "Про публічні закупівлі", а тому вказаний договір суперечить цьому Закону та є нікчемним, тож стягнення заборгованості відбувається не на підставі Договору, укладеного за результатами проведення процедур закупівлі.

Листом від 10.11.21. за вих. № 11/21-31 позивач повідомив споживача про припинення постачання електричної енергії та розірвання договору з 01.12.21. через закінчення обсягів постачання електричної енергії, у зв`язку з чим відповідач вживав заходів щодо переходу до нового постачальника з 01.12.21.

На думку відповідача, постачальник з метою уникнення збільшення суми договору та уникнення постачання електричної енергії на суму 153.750,44 грн без укладення договору відповідно до процедури, визначеної Законом України "Про публічні закупівлі", зобов`язаний був переключити споживача на "постачальника останньої надії", проте без укладення такого правочину здійснив постачання електричної енергії, що спрямоване саме на уникнення проведення відповідної публічної процедури закупівлі.

Відповідач також заперечує визнання заборгованості перед позивачем шляхом підписання Акту приймання-передачі електричної енергії від 30.11.21. № 1031 та Договору про №011221 НТ від 22.12.21. про реструктуризацію заборгованості та зазначає, що вказані акт та договір суперечать Закону України "Про публічні закупівлі", є нікчемними в силу закону та не створюють будь-яких юридичних наслідків.

Крім того, Акт приймання-передачі електричної енергії від 30.11.21. № 1031 на суму 153.750,44 грн перевищує ціну Договору про постачання електричної енергії споживачу № 290621ТТ від 01.07.21., укладеного за результатами електронного аукціону, тож стягнення заборгованості відбувається не на підставі даного Договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору у період з липня по листопад 2021 року було поставлено відповідачу електричну енергію, а відповідачем - прийнято таку електричну енергію на загальну суму 1.749.670,15 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами приймання-передачі електричної енергії: № 630 від 31.07.21., №684 від 31.08.21., № 750 від 30.09.21., № 895 від 31.10.21., № 1031 від 30.11.21.№1030 від 30.11.21.

Відповідачем при цьому не надано жодних доказів на підтвердження відсутності споживання даної електроенергії в зазначений період або постачання її будь-якою іншою особою.

Щодо переведення відповідача на постачальника "останньої надії", суд зазначає наступне.

Порядок зміни електропостачальника за ініціативою споживача врегульовано главою 6.1. розділу VI ПРРЕЕ.

Так, відповідно до п. 6.1.1. ПРРЕЕ споживач має право в установленому цими Правилами порядку на зміну електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії споживачу (постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг) з новим електропостачальником.

Зміна електропостачальника за ініціативою споживача має бути завершена протягом періоду, що починається з дня повідомлення споживачем нового електропостачальника про наміри змінити попереднього електропостачальника, але у строк, що не перевищує 21 календарний день з дня вказаного повідомлення (п. 6.1.3 ПРРЕЕ).

Згідно з п. 6.1.6. ПРРЕЕ датою початку процедури зміни електропостачальника вважається дата отримання всіх необхідних даних, передбачених пунктом 6.1.5 цієї глави.

Відповідно до п. 6.1.17 ПРРЕЕ попередній електропостачальник не пізніше ніж за 5 календарних днів до закінчення строку дії договору про постачання електричної енергії споживачу має виставити споживачу рахунок за електричну енергію, сформований на підставі прогнозних даних комерційного обліку, наданих адміністратором комерційного обліку. Така вимога не застосовується до випадків, коли зміна електропостачальника здійснюється у строк, що є меншим ніж 5 робочих днів.

Згідно з п. 6.1.21. ПРРЕЕ постачальник послуг комерційного обліку має передати адміністратору комерційного обліку фактичні дані комерційного обліку на момент зміни електропостачальника. Упродовж одного робочого дня після зміни електропостачальника адміністратор комерційного обліку надсилає отримані фактичні дані попередньому та новому електропостачальникам.

Зазначені дані є підставою для коригуючих взаєморозрахунків між споживачем та попереднім електропостачальником та початковими даними для розрахунків споживача з новим електропостачальником.

Пунктом 6.1.22. ПРРЕЕ встановлено, що якщо фактичні дані комерційного обліку перевищують прогнозні, споживач повинен протягом 5 робочих днів з дати отримання остаточного рахунку здійснити платежі на користь попереднього електропостачальника.

Якщо споживачем здійснена переплата за прогнозними даними споживання, попередній електропостачальник повинен протягом 5 робочих днів повернути споживачу надлишок коштів.

Зазначені платежі мають бути здійснені сторонами протягом 10 робочих днів після зміни електропостачальника.

Тобто, ПРРЕЕ імперативно та безальтернативно вказують алгоритм дій сторін під час зміни електропостачальника та розрахунків сторонами договору постачання електричної енергії у випадку зміни електропостачальника. Граничний строк корегування розрахунків між споживачем та попереднім електропостачальником становить 5 робочих днів після зміни електропостачальника, а граничний строк проведення таких розрахунків - 10 робочих днів після зміни електропостачальника.

Одночасно, пунктом 6.2.2. ПРРЕЕ передбачено, що у разі закінчення строку дії договору про постачання електричної енергії або дострокового його розірвання (припинення його дії) електропостачальник за 20 днів до передбачуваного дня припинення дії договору та постачання електричної енергії споживачу повинен повідомити про це споживача, відповідного (відповідних) оператора (операторів) системи та постачальника "останньої надії", на території діяльності якого розташовані електроустановки такого споживача, із зазначенням дати, з якої такий електропостачальник припинить здійснювати постачання електричної енергії споживачу.

Згідно із п. 6.2.1. ПРРЕЕ постачання електричної енергії споживачу здійснюється постачальником "останньої надії" у випадках, визначених у розділі III цих Правил.

У відповідності до п. 3.4.2. ПРРЕЕ постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі, зокрема, необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання (припинення) договору з попереднім електропостачальником.

Суд зазначає, що п. 10.1 Договору встановлено, що споживач має право в будь-який момент часу змінити Постачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником, принаймні за 21 день до такої зміни вказавши дату або строки, в які буде відбуватись така зміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії).

Пунктом 3.2.15. ПРРЕЕ передбачено, що у разі закінчення строку дії договору про постачання електричної енергії або дострокового його розірвання (за ініціативою електропостачальника) електропостачальник не пізніше ніж за 20 календарних днів до передбачуваного дня припинення дії договору та постачання електричної енергії повинен повідомити про це споживача, відповідного (відповідних) оператора (операторів) системи та постачальника "останньої надії", на території діяльності якого розташовані електроустановки такого споживача, із зазначенням дати припинення постачання електричної енергії споживачу.

Так, строк дії договору, погоджений між сторонами договору встановлений до 31.12.21. Даний Договір було розірвано з 01.12.21.

При цьому, відповідно до вищезазначеного пункту ПРРЕЕ відповідач мав звернутись до позивача не пізніше ніж за 20 календарних днів до передбачуваного дня припинення дії договору та постачання електричної енергії, разом з тим доказів звернення відповідача з відповідними вимогами в матеріалах справи відсутні.

Суд зазначає, що відповідно до вищезазначених норм та ПРРЕЕ, зміна електропостачальника є правом відповідача, яке реалізується шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії споживачу (постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг) з новим електропостачальником та повідомленням у встановлений законом строк про це попереднього постачальника, чого відповідачем не здійснено.

За таких обставин, позивачем у період з липня по листопад 2021 року було поставлено відповідачу електричну енергію, а відповідачем - прийнято таку електричну енергію, на загальну суму 1.749.670,15 грн. У свою чергу, у відповідача виник обов`язок з оплати спожитої ним електричної енергії.

Частиною 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з п. п. 2, 4 ч. 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

Дія договору про закупівлю може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку (ч. 6 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Судом встановлено, що вартість поставленої після вичерпання встановлених Договором об`ємів поставки електричної енергії, згідно з Актом приймання-передачі електричної енергії від 30.11.21. № 1031, складає 153.750,44 грн, що відповідає ч. 6 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

За таких обставин, суд відхиляє доводи відповідача щодо поставки спірної електричної енергії поза межами укладеного між сторонами Договору та нікчемність укладених правочинів, зокрема, договору про реструктуризацію заборгованості.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу в розмірі 153.750,44 грн або відсутності обов`язку зі сплати цих коштів.

За наведених вище обставин судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання за Договором, не здійснив оплату поставленої електричної енергії в повному обсязі, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 153.750,44 грн.

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.9. Договору, споживач зобов`язаний сплатити вартість поставленої електричної енергії на підстав акту приймання-передачі та виставленого постачальником рахунку до кінця місяця, наступного за звітним.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Крім суми основного боргу, позивач також просить суд стягнути з відповідача 18.618,55 грн пені, 21.341,00 грн інфляційних втрат та 2.438,95 грн 3 % річних, нарахованих у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором.

Умовами Договору та укладених Додаткових угод до нього сторони погодили, що за прострочення строків оплати споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день затримки платежу.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що таке нарахування здійснено без урахування ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

За розрахунком суду, сума нарахованої відповідачу пені на суму заборгованості за період з 01.01.22. по 03.06.22. складає 12.931,89 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум інфляційних втрат, суд встановив їх правильність та арифметичну вірність, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 21.341,00 грн інфляційних втрат та 2.438,95 грн 3 % річних підлягають задоволенню.

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 153.750,44 грн заборгованості, 12.931,89 грн пені, 21.341,00 грн інфляційних втрат та 2.438,95 грн 3 % річних є доведеними, обґрунтованими та не спростовані відповідачем в установленому законом порядку, а відтак підлягають задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення суми пені належить відмовити з наведених вище підстав.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Інституту технічної теплофізики Національної академії наук України (03057, місто Київ, вулиця Марії Капніст, будинок 2-А; ідентифікаційний код 05417118) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вольт Постач" (01014, місто Київ, вулиця Болсуновська, будинок 13-15; ідентифікаційний код 42056129) 153.750 (сто п`ятдесят три тисячі сімсот п`ятдесят) грн 44 коп. заборгованості, 12.931 (дванадцять тисяч дев`ятсот тридцять одну) грн 89 коп. пені, 21.341 (двадцять одну тисячу триста сорок одну) грн 00 коп. інфляційних втрат, 2.438 (дві тисячі чотириста тридцять вісім) грн 95 коп. 3 % річних та 2.856 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн 93 коп. судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко