РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.11.2022Справа № 910/7823/22
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА"

до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 7 223,52 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 7 223,52 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що вантаж за накладною № 0403142 був доставлений відповідачем з порушенням терміну доставки, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі 7 223,52 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.08.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Вищезазначена ухвала суду отримана відповідачем 14.09.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №013.

04.10.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд зменшити розмір неустойки до 0 грн., відмовити в задоволенні вимог в повному обсязі. Також, надійшла заява про застосування спливу строку позовної давності.

06.10.2022 до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить суд задовольнити позов про сплату неустойки за порушення строку доставки вантажу за накладною № 0403142 в повному обсязі.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

15.11.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір перевезення шляхом оформлення залізничної накладної № 0403142, відповідно до умов якої відповідач взяв на себе зобов`язання відправити зі станції Буганяй Литовська залізниця вантаж у вагонах у кількості та номери яких зазначені у відомості вагонів до станції Кременець Львівської залізниці.

Накладна складається з двох частин: паперова накладна засвідчує факт перевезення вантажу на території Литви, а електронна - на території України.

Загальна відстань по території Литви 343 км. Час перебування вантажу на території Литви - 2 доби.

Загальна відстань по території Білорусії - 319 км. Час перебування вантажу на території Білорусії - 2 доби.

Загальна відстань по території України складає 234 км.

Позивач отримав повідомлення про прибуття вантажу на станцію призначення 11.12.2021. таким чином, час перебування вантажу на території України складає 22 доби.

Відповідно до графи 30 «Відмітки перевізника» накладної, вантаж був затриманий на 2 (дві) доби на ст. Сарни Львівської залізниці, що підтверджується штампами відповідної залізниці, а саме:

- 19.11.2021р. вагони були затримані на підставі акту №15614, що підтверджується штампом ст. Сарни Львівської залізниці у графі 30 накладної,

- 20.11.2021р. вагони були випущені на підставі акту №16707, що підтверджується штампом ст. Сарни Львівської залізниці у графі 30 накладної, тобто строк доставки вантажу подовжено на 2 (дві) доби по території України.

Враховуючи вищезазначене, фактичний строк доставки вантажу становить 8 діб, а загальна відстань - 896 км.

Позивачем зазначено, що враховуючи положення ст. 24 УМВС, які продовжують строк доставки вантажу на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу та на 2 доби, що підтверджується написом у графі 30 накладної, загальний термін доставки вантажу за накладною № 0403386 не повинен перевищувати 8 діб (5 діб+1 доба на операції, пов`язані з відправленням вантажу + 2 доби продовження строку).

Отже, фактичний термін доставки вантажу перевищує нормативний термін доставки на 18 діб.

10.02.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією №289 про сплату неустойки за прострочення доставки вантажу за залізничною накладною №0403142 від 15.11.2021 на суму 7 223,52 грн.

Оскільки на момент звернення з позовом до суду відповідач відповіді на претензію не надав, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 7 223,52 грн.

Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга ст. 509 ЦК України).

Зі змісту частини першої ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини другої ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Аналогічні положення містяться у ст. 174 ГК України.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли з перевезення вантажів залізницею.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч.ч 1, 2 та 5 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць (далі - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до статті 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Частинами 1 та 2 статті 3 ГПК України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Частиною 1 статті 19 ГПК України передбачено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про залізничний транспорт» перевезення вантажів і пасажирів у прямому і непрямому міжнародному і прямому змішаному сполученнях регулюються чинним законодавством України і міжнародними договорами України.

З матеріалів справи вбачається, що перевезення залізницею здійснювалось у міжнародному сполученні, а отже, до правовідносин сторін застосовується положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), яка підлягає застосуванню на території України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в Україні» №11543-XII від 12.09.1991, постанови Верховної Ради України «Про приєднання до Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів» №2608-XII від 17.09.1992 та постанови Кабінету Міністрів України «Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення» №246 від 03.04.1993.

Відповідно до параграфу 1 статті 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

Параграфом 1 ст. 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.

Згідно з параграфом 1 ст. 24 УМВС, якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті.

Відповідно до параграфу 2 ст. 24 УМВС термін доставки вантажу визначається, виходячи з наступних норм:

- для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км;

- для інших відправок - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.

Також параграфом 3 вказаної статті передбачено, що доставка вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника (параграф 4 ст. 24 УМВС).

Згідно параграфу 5 ст. 24 УМВС, перебіг строку доставки вантажу починається з 0.00 год. дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі отримувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу вважають за повну.

Термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу у розпорядження одержувача (параграф 7 ст. 24 УМВС).

Відповідно до ст. 2 УМВС та додатку 1 до УМВС "Правила перевезення вантажів", розділу 1 пункту 2.1. "відправка" - це вантаж за однією накладною (відправлення) приймається до перевезення від одного відправника на одній станції відправлення на адресу одного одержувача на одну станцію призначення.

Як встановлено судом, 15.11.2021 відповідно до залізничної накладної №0403142, зі станції відправлення Бугяняй Литовської залізниці відправником - акціонерним товариством "ОРЛЕН Летува" відправлено вантаж до станції призначення Кременець Львівської залізниці, вантажоодержувач - підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА".

Відстань по території Литви становить 343 км. Відстань по території Білорусії становить 319 км. Відстань по території України складає 234 км. Разом 896 км.

Як вбачається з залізничної накладної №0403142 позивач отримав повідомлення про прибуття вантажу на станцію призначення 11.12.2021, що не заперечується відповідачем.

У відзиві на позов відповідачем зазначено, що нормативний строк доставки складає 10 діб, а не як зазначено позивачем 8 діб, та долучив до відзиву відображення фотокопії акта загальної форми ГУ-12 про затримку вагонів №5502 від 22.11.2021, який свідчить про затримку вагонів ще на дві доби з 20.11.2021 по 22.11.2021. А тому, строк доставки вантажу, що перевозився за накладною №0403142 від 15.11.2021 пропущено на 16 діб.

Щодо твердження відповідача про продовження строку доставки ще на 2 доби на підставі акта №5502 від 22.11.2021, суд зазначає наступне.

З наданого відповідачем акту №5502 від 22.11.2021 вбачається, що термін достаки вантажу продовжено на час формування поїзду з 20.11.2021 17:45 по 22.11.2021 13:10.

У розділі ІІ «Накладна», статті « 8. Пояснення щодо заповнення накладної» додатку 1 до УМВС містяться правила замовнення накладної, в тому числі графи 32 «Продовження строку доставки», а саме: вказуються найменування станції та скорочене найменування залізниці, на якій затримано вантаж, а також тривалість затримки та код причини затримки, що дає право на подовження терміну доставки, та проставляється відбиток штемпеля перевізника. Для визначення причин затримки застосовуються наступні коди: код значення 1- виконання митних та інших адміністративних формальностей, 2 - перевірка утримання вантажу, 3 - перевірка маси вантажу; 4 - перевірка кількості місць вантажу; 5 - зміна договору перевезення; 6 - перешкоди до перевезення; 7 - догляд за тваринами; 8 - виправлення навантаження або пакування, якщо воно було обумовлено причинами, які не залежать від перевізника; 9 - перевантаження вантажу, якщо воно було обумовлене причинами, не залежними від перевізника; 10 - інші причини. При проставленні коду 10 «Інші причини» вказується причина затримки вантажу.

Суд зазначає, що у графі 32 накладної вказано код 1 «для митного оформлення». Таким чином, код причини затримки («для формування поїзду») не зазначено у накладній взагалі, що є порушенням порядку заповнення накладної, закріпленого УМВС.

Згідно параграфу 4 ст. 24 УМВС термін доставки вантажу продовжується на весь час затримки у дорозі слідування з причин, які не залежать від перевізника.

Суд зазначає, що зазначена підстава «на час формування поїзда» є обов`язком перевізника (як частина обов`язку щодо перевезення вантажу), який повинен здійснювати формування поїзда в межах строку, визначеного УМВС.

А тому, відсутні підстави, щодо продовження строку доставки вантажу ще на 2 доби.

Таким чином, термін доставки вантажу за залізничною накладною №0403142 не повинен був перевищувати 8 діб( 5 діб+1 доба на операції, пов`язані з відправленням вантажу, з розрахунку 1 доба на кожні 200 км, що почались + 2 доби продовження строку ( для митного оформлення))

Тобто, відповідач прострочив доставку вантажу на 18 діб.

Відповідно до § 1 статті 45 УМВС якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 "Термін доставки вантажу", перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Так, § 2 статті 45 УМВС розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме:

- 6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

- 18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

- 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

Враховуючи перевищення терміну доставки вантажу на 18 діб, відношення перевищення терміну доставки (18 дб) до загального терміну доставки (8 діб) складає 18/8=2,25.

Відсоток провізної плати відповідно до параграфу 2 ст. 45 УМВС, який визначається як розмір неустойки за прострочення доставки, становить 30%, провізна плата згідно із відомостями у накладній складає 24 078,40 грн. (графа 51 залізничної накладної № 0403142)

Такими чином, неустойка за прострочення доставки вантажу становить 7 223,52 грн (24 078,40 грн. х 30%).

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку неустойки за прострочення доставки вантажу, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, а відтак розмір неустойки складає 7 223,52 грн.

При цьому, судом враховано, що відповідачем у відзиві зазначено, що неустойка за прострочення доставки вантажу становить: 7 223,52 грн. (30% провізної плати).

Водночас, посилання відповідача на невірне визначення позивачем перевищення строку доставки у десятих відносно нормативного строку доставки, суд залишає без розгляду як такі, що фактично ніяким чином не спростовують обґрунтованості застосованої заявником розміру неустойки за перевищення терміну доставки вантажу.

Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, з цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини шостої ст. 315 ГК України, щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Згідно з частиною четвертою ст. 124 Конституції України, законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Частиною першою ст. 19 ГК України встановлено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Параграфом 1 ст. 46 УМВС передбачено, що право пред`явлення претензії до перевізника належить відправникові і одержувачеві.

Відповідно до параграфу 1 ст. 47 УМВС, позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія.

Право пред`явлення претензії та позову виникає: 1) про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки - з моменту видачі вантажу отримувачу (параграф 2 ст. 46 УМВС).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач на виконання вимог УМВС з метою досудового врегулювання спору звернувся до відповідача з претензією № 289 від 10.02.2022 про сплату неустойки за перевищення строку доставки вантажу на суму 7 223,52 грн. за накладною №0403142 від 15.11.2021р., яка була отримана відповідачем 14.02.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 877.

Відповідно до параграфа 7 ст. 46 УМВС, перевізник зобов`язаний у 180-денний строк з дня отримання претензії, розглянути її, дати відповідь претендодателю та при повному чи частковому визнанні претензії сплатити перетендодателю належну суму.

Таким чином, відповідач повинен був розглянути претензію позивача протягом 180 днів з дня її отримання.

Тобто, 13.08.2022 (субота) закінчився 180-денний строк (відраховується з моменту отримання претензії відповідачем, тобто, з 14.01.2022) на надання відповіді на претензію. При цьому з огляду на положення п. 5. ст. 254 ЦК України строк продовжується до 15.08.2022 (понеділок) у зв`язку з тим, що останній день строку припадає на вихідний.

Судом враховано, що у статті 5 УМВС передбачено, що пр відсутності відповідних положень в цій угоді застосовується національне законодавтсво тієї сторони, в якій правоможна особа реалізує свої права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не дав відповідь на претензію в строк, встановлений на розгляд претензії, у зв`язку з чим у позивача виникло право на пред`явлення позову про стягнення неустойки за прострочення строку доставки вантажу.

Отже, 16.08.2022 у позивача виникло право пред`явлення позову у зв`язку із закінченням 180-ти денного строку на надання відповіді на претензію.

Згідно з параграфом 3 ст. 47 УМВС, позов може бути пред`явлено, якщо перевізник не дав відповідь на претензію в строк, встановлений на розгляд претензії.

Параграфом 1 ст. 48 УМВС передбачено, що позови до перевізника на підставі цієї Угоди пред`являються: про перевищення терміну доставки - протягом 2 місяців.

Вказані в параграфі 1 ст. 48 УМВС строки розраховуються з моменту виникнення права пред`явлення позову, встановленого в параграфі 2 ст. 47 "Вимоги за договором перевезення. Підсудність" цієї Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не включається (параграф 2 ст. 48 УМВС).

Згідно з параграфом 3 ст. 48 УМВС пред`явлення претензії, оформленої відповідно до статті 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг строків давності, передбачених у параграфі 1 цієї статті. Перебіг строку давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претендателю про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення строку, встановленого в параграфі 7 ст. 46 "Претензії" цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 16.08.2022, що підтверджується відтиском штампу відділення поштового зв`язку на конверті, в якому направлено позов до суду, а отже в межах строку, встановленого УМВС.

Відповідно до § 3 статті 41 УМВС тягар доказування того, що перевищення терміну доставки вантажу сталося не з вини перевізника, покладається на перевізника.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено відсутність його вини у перевищенні терміну доставки вантажу за залізничною накладною № 0403386.

За таких підстав, оскільки факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, позовні вимоги підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 7 223,52 грн. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафу до 0 грн., суд зазначає наступне.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України ).

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналогічні висновки викладалися Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі № 917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказала таке: справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин; закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах; господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань; якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Застосоване у частині третій ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість, вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (постанови Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі № 922/1608/19, від 15.04.2020 у справі № 922/1607/19).

Суд звертає увагу відповідача, що зменшення розміру неустойки до нуля, не є зменшенням за своєю правовою природою, а фактично є звільненням від відповідальності, що не узгоджується із повноваженнями суду.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача розміру неустойки, яка підлягає стягненню, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає таке.

24.02.2022, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 частини першої ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. строком на 30 діб.

Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022 та № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні.

Частиною третьою ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки обґрунтовано тим, що у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, обстрілів всієї території України починаючи з 24.02.2022, було пошкоджено майно та завдано руйнування та знищення великої кількість об`єктів інфраструктури АТ "Українська залізниця"; працівники АТ "Українська залізниця" здійснюють відновлення та ремонт об`єктів інфраструктури та техніки, витрачаючи матеріали та кошти.

Крім того, АТ "Українська залізниця" здійснюється перевезення гуманітарних вантажів, військової техніки та озброєння, а також евакуйовано значну кількість населення.

Також після початку військової агресії російської федерації проти України спостерігається значне падіння обсягів вантажних перевезень та значне зменшення обсягів та прибутковості від перевезення пасажирів залізничним транспортом, що свідчить про надскрутного матеріального становища АТ "Українська залізниця".

Судом враховано, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії російської федерації проти України, однак наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на час розгляду спору зменшити розмір неустойки.

Суд не виключає, що позивач також може виконувати стратегічні завдання для захисту людей та зміцнення обороноздатності країни, однак в матеріалах справи не міститься доказів, а суду не відомі загальновідомі обставини, які б свідчили про аналогічний чи більший негативний вплив військової агресії російської федерації на діяльність позивача, ніж на діяльність відповідача, про що зазначено вище.

Отже, беручи до уваги те, що відповідачем доставлено вантажі в пункт призначення, тоді як позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення строків доставки вантажів, враховуючи, що відповідач в умовах воєнного стану має для країни вкрай важливе стратегічне значення, постійно зазнає людських та інфраструктурних втрат внаслідок бойових дій на території України, усунення яких потребує значних ресурсів, власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності держави, суд, з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін, суд дійшов до висновку про наявність підстав задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з АТ "Українська залізниця" на користь ПІІ "АМІК Україна" до 722,35 грн (10% від обґрунтованого розміру неустойки у сумі 7 223,52 грн).

При цьому, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" (04071, м. Київ, вулиця Верхній Вал, будинок 68, ідентифікаційний код 30603572) штраф за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 722 (сімсот двадцять дві) грн. 35 коп. та судовий збір в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. М. Мудрий