ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2022 р. Справа№ 910/2094/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання Яценко І.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 29.09.2022

Від позивача - Щербак Є.М.;

Від відповідача - не з"явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокиївське" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021

у справі №910/2094/21 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокиївське"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Панамедікус"

про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного

володіння,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Новокиївське" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "Панамедікус" визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги мотивовані тим, що нерухоме майно (квартира, розташована за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 23, квартира 2-3, що складається з 3 жилих кімнат загальною площею 161,9 кв. м.) вибуло з володіння ТОВ "Новокиївське", як правонаступника публічного акціонерного товариства "Старокиївський Банк" (договір від 15.05.2019 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, відмінних від права власності, укладений між товариством обмеженою відповідальністю "Новокиївське" та публічним акціонерним товариством "Старокиївський Банк") без встановленої законом правової підстави та поза його волею та передано безоплатно ТОВ "Панамедікус". Обґрунтовуючи свої доводи позивач посилається на те, що договір іпотеки щодо спірного майна, який укладено 23.04.2014 між ПАТ "Старокиївський Банк", як іпотекодавцем, та ОСОБА_1 , як іпотекодержателем, визнано рішенням суду недійсним, а тому ОСОБА_1 не набув права власності на майно в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Відсутність права власності на майно у ОСОБА_1 свідчить про неправомірність внесення майна до статутного капіталу ТОВ "Панамедікус".

Короткий зміст заперечень відповідача проти позову

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки право власності на спірну квартиру було зареєстроване на іпотекодержателя ( ОСОБА_1 ) 02.09.2014, а 19.02.2014 право власності на квартиру, як внесок до статутного фонду було зареєстроване за відповідачем. Отже, днем втрати позивачем володіння необхідно вважати 02.09.2014, а не 19.08.2020 - від дати набрання законної сили рішення суду про недійсність іпотечного договору, укладеного 23.04.2014 між публічним акціонерним банком "Старокиївський банк" та ОСОБА_1 .

Відповідач зазначав, що строк позовної даності сплив після пред`явлення публічним акціонерним товариством "Старокиївський Банк" позову № 4232/08-02 від 28.08.2015 до товариства з обмеженою відповідальністю "Панамедікус" про витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння, який Господарський суд міста Києва залишив без розгляду (ухвала від 02.09.2015 у справі 910/22724/15).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 (суддя Ковтун С.А.), позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки іпотечний договір, предметом якого була квартира, визнаний у судовому порядку недійсним, тому власник не набув право власності в порядку звернення стягнення на неї та не вправі був передавати її до статутного капіталу відповідача. Також зазначено, що відповідач здійснивши реєстрацію права власності на квартиру є її титульним володільцем і це володіння пов`язане з припиненням титульного володіння позивача, як власника, поза його волею. Крім того, суд вказав на те, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, що виключає правові підстави для застосування наслідків його спливу, на застосуванні якого наполягав відповідач.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Панамедікус" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі №910/2094/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Господарський суд міста Києва своїм рішенням прирівнює позивача у справі до титульного власника спірного майна, що не відповідає обставинам справи. Крім того, скаржник вказує на те, що судом першої інстанції рішення прийняте без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №910/11702/18.

20.12.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява з процесуальних питань, в якій скаржник наголошував на тому, що суд першої інстанції не виконав свого процесуального обов"язку з оцінки доказів правонаступництва позивача у порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, а тому відповідні обставини мають бути оцінені судом апеляційної інстанції у загальному порядку без застосування до них частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Рух справи

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021, рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний суд виходив з того, що договір купівлі-продажу майнових прав, на який позивач посилається, як на підставу виникнення у нього права на квартиру, не є тим доказом, який підтверджує наявність у нього права на неї, що свідчить про відсутність у позивача порушеного права, за захистом якого він звернувся до суду.

Постановою Верховного Суду від 13.07.2022 постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021 у справі №910/2094/21 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції містить наступні висновки:

- Приймаючи постанову, яка переглядається у даній справі у касаційному порядку, суд апеляційної інстанції вказав, що договір на який позивач посилається як на підставу виникнення в нього прав на спірне нерухоме майно у порядку правонаступництва, в ухвалі Київського апеляційного суду від 16.10.2019 по справі №757/23249/17-ц не оцінювався на предмет законності. При цьому, колегія суддів у даній справі, що переглядається у касаційному порядку, відхилила доводи позивача щодо неможливості оцінки судом питання законності такого договору у межах цієї справи в силу презумпції правомірності правочину з огляду на процесуальний обов`язок суду належним чином дослідити подані стороною докази та надати їм правову оцінку, і оцінивши вказаний договір дійшла висновку про те, що цей договір купівлі-продажу майнових прав, на який позивач посилається, як на підставу виникнення у нього права на квартиру, не є тим доказом, який підтверджує наявність у нього права на неї, що свідчить про відсутність у позивача порушеного права, за захистом якого він звернувся до суду;

- У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18), на яку у касаційній скарзі посилається заявник, зроблено правовий висновок про те, що стаття 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню;

- Отже, судом апеляційної інстанції вказані висновки Великої Палати Верховного Суду враховані не були. Суд апеляційної інстанції дійшов незаконного висновку про те, що укладений 15.05.2019 між Банком (продавець) та позивачем (покупець) договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, яке є відмінним від права власності, не належить до таких доказів, які можуть підтверджувати таке право позивача, тому висновків суду першої інстанції не спростував;

- при цьому у постанові Касаційного цивільного суду від 17.06.2020 зі справи № 757/23249/17-ц зазначено, що договір від 15.05.2019, на підставі якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Новокиївське" просило залучити його у справу як правонаступника позивача, оплатний, нотаріально посвідчений та внесений у відповідний реєстр, є чинним та не визнаний недійсним у передбаченому законом порядку. Згідно відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ "Старокиївський банк" є припиненим. Повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо можливості вирішення питання щодо процесуального правонаступництва в даній справі, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Новокиївське" має право змінити ПАТ "Старокиївський банк", як правонаступник у судових справах, що стосується нерухомого майна - квартири, Касаційний цивільний суд вказав, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість замінити позивача у даній справі на Товариство з обмеженою відповідальністю "Новокиївське";

- отже, на підставі одного і того ж договору купівлі-продажу майнових прав від 15.05.2019 в даному випадку суд апеляційної інстанції дійшов висновків про те, що вказаний договір не належить до таких доказів, які можуть підтверджувати права позивача, в іншому випадку у провадженні зі справи № 757/23249/17-ц Київський апеляційний суд, із висновками якого погодився Верховний Суд, дійшов висновку про те, що у позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокиївське", виникли права, які є відмінними від права власності;

- суд апеляційної інстанції приймаючи оскаржену постанову не перевірив доводів відповідача щодо пропуску позовної давності, не перевірив чи є обґрунтованими доводи позивача щодо того, що причини пропуску позовної давності є поважними.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/2094/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді - Пашкіна С.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2022 прийнято до провадження справу № 910/2094/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокиївське» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2022 у складі колегії суддів : головуючий суддя Ткаченко Б.О. - судді: Пашкіна С.А., Євсіков О.О., розгляд справи призначено на 15.09.2022.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2022, у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.О. у відпустці 15.09.2022, справу № 910/2094/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді- Євсіков О.О., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 прийнято справу № 910/2094/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокиївське" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2022 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Євсіков О.О., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2022 розгляд справи відкладено на 29.09.2022.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про необхідність розгляду даної справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 29.09.2022 з`явився представник позивача, який надав пояснення по суті спору та по суті апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу - відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Представники відповідача у судове засідання 29.09.2022 не з`явились про розгляд справи повідомлялись засобами електронного зв`язку, які наявні в матеріалах справи, оскільки у Північному апеляційному господарському суді тимчасово припинено фінансування поштової кореспонденції.

Крім того, в судовому засіданні 15.09.2022 був присутній уповноважений представник відповідача, який був повідомлений про розгляд справи 29.09.2022 під розписку, яка наявна в матеріалах справи.

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка представників відповідача не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги. Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких апеляційну скаргу не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників відповідача у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги - відсутні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 19.12.2013 ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) уклали попередній договір купівлі-продажу нежитлових приміщень (далі - Попередній договір), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. за реєстровим №4246.

Відповідно до п. 1.1 Попереднього договору сторони зобов`язуються в майбутньому в строк, обумовлений у п. 6.1 цього договору, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, на умовах і в порядку визначеному цим договором. Нерухомим майном, що буде предметом основного договору є квартира АДРЕСА_1 , складається з 3 жилих кімнат, загальна площею 161,9 кв. м. (далі - об`єкт нерухомості).

23.04.2014, для забезпечення повного виконання особистого зобов`язання ОСОБА_4 за Попереднім договором, між публічним акціонерним банком (далі - ПАТ) "Старокиївський Банк" (іпотекодавцем) та гр. ОСОБА_5 (іпотекодержателем) укладено іпотечний договір (без видачі заставної), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. за реєстровим № 916 (далі - Іпотечний договір), згідно з п. 2.1 якого предметом іпотеки за цим договором, є таке нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю: квартира 2-3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, розташована за адресом: АДРЕСА_2 , що складається з 3 жилих кімнат, загальна площа 161,9 кв. м., житлова площа 107,30 кв. м., належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. 23.12.2013 за реєстровим № 913. Право власності іпотекодавця зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (далі - ПН КМНО) Івановим П.Ю. за номером запису 4006374 (дата, час реєстрації заяви та державної реєстрації права власності 23.12.2013, 16:44:26), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований державним реєстратором ПН КМНО Івановим П. Ю. 23.12.2013 за індексним номером витягу 15218872.

02.09.2014 ОСОБА_1 на підставі іпотечного застереження, передбаченого п. 6.7 Іпотечного договору, звернув стягнення на предмет іпотеки за цим договором та зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

19.09.2014 ОСОБА_1 , як новий власник нерухомого майна передав його до статутного капіталу товариству з обмеженою відповідальністю "Панамедікус".

17.06.2014 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) на підставі постанови Правління Національного банку України №365 від 17.06.2014 прийняла рішення № 50 "Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Старокиївський Банк" та призначення уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський Банк", відповідно до якого в ПАТ "Старокиївський Банк" (далі - Банк) було запроваджено тимчасову адміністрацію строком з 18.06.2014 по 18.09.2014 включно.

У 2017 році ПАТ "Старокиївський Банк" звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного 23.04.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ "Старокиївський Банк", предметом якого була 3-х кімнатна квартира під номером 2-3, загальною площею 161,90 кв. м., розташована за адресом: м. Київ, вул. Червоноармійська, 23.

02.11.2018 Печерський районний суд м. Києва ухвалив заочне рішення по справі №757/23249/17-ц про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного 23.04.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ "Старокиївський Банк". Зокрема, суд встановив, що наявні ознаки нікчемності Іпотечного договору, передбачені пунктами 1 та 5 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Також Іпотечний договір не відповідає статтям 59, 71 Закону України "Про акціонерні товариства", ст. 47 Закону У країни "Про банки і банківську діяльність", статтям 1, 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Ухвалою Печерського районного суду від 07.06.2019 відмовлено у перегляді заочного рішення Печерського районного суду від 02.11.2018.

19.08.2020 Київський апеляційний суд залишив без змін заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2018, про що виніс відповідну постанову, яка мотивована наступним: спірний договір іпотеки було укладено за відсутності рішення як Спостережної ради та Правління ПАТ «Старокиївький банк» стосовно укладення спірного Іпотечного договору, суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог, оскільки на момент укладення спірного іпотечного договору, волевиявлення ПАТ «Старокиївський банк» було відсутнє.

15.05.2019 за результатами проведення ФГВФО відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом UA-EA-2019-03-27-000100-b від 17.04.2019, публічне акціонерне товариство "Старокиївський Банк" (продавець) та товариство з обмеженою відповідальністю "Новокиївське" (покупець) уклали договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, яке є відмінним від права власності, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І. за реєстровим №238 (далі - Договір купівлі-продажу від 15.05.2019).

Відповідно до п. 1.1 Договору купівлі-продажу від 15.05.2019, за цим договором, в порядку та на умовах, визначених цим договором продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права щодо квартири 2-3 за адресом: АДРЕСА_1, загальна площа 161,9 кв. м., житлова площа 107,3 кв. м.. За Договором купівлі-продажу від 15.05.2019 ПАТ "Старокиївський Банк" передало у власність ТОВ "Новокиївське" майнові права на нерухоме майно, які є відмінними від права власності та які виникли та / або можуть виникнути в майбутньому, а саме: визнання права власності на нерухоме майно: визнання правочину щодо припинення права власності продавця недійсним; припинення дій третіх осіб, яка порушує право власності, відновлення становища, яке існувало до порушення прав продавця; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; та інші майнові права, які пов`язані із виникненням та припиненням права власності продавця на нерухоме майно, зокрема, але не виключно:

витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння; оскарження у судовому порядку недійсності правочину за яким продавцем було набуто право власності на нерухоме майно, або припинено право власності на нерухоме майно; звернення до державних органів, установ та організацій всіх форм власності, в межах прав та повноважень, на підставі майнових прав, які передбачені законодавством та Укладеними договорами, включаючи, але не обмежуючись органів нотаріату, Міністерства юстиції та його територіальних органів, суб`єктів державної реєстрації прав, державних реєстраторів; набуття у власність нерухомого майна, а також інші права, що випливають з майнових прав щодо нерухомого майна, в тому числі ті, які виникнуть в майбутньому, у зв`язку із встановленням обставин неправомірності припинення права власності продавця на нерухоме майно, або скасування рішень судів про недійсність правочинів на підставі яких продавець набув право власності; отримання грошових коштів / відшкодування вартості нерухомого майна за наслідками недійсності /нікчемності правочинів, на підставі яких право власності на нерухоме майно було набуте продавцем; інші права, що пов`язані або випливають із правочинів, на підставі яких виникло / існувало право власності продавця на нерухоме майно; пред`явлення позову про визнання права власності покупця, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, з подальшою реєстрацією права власності за покупцем ( надалі - майнові права).

Пунктами 1.3, 1.4 Договору купівлі-продажу від 15.05.2019 визначено, що майнові права вважаються переданими з моменту підписання цього договору. На підставі цього договору покупець має право замінити продавця як правонаступник у судових справах, що стосується нерухомого майна, або вступити у справу третьою особою із самостійними вимогами на предмет спору, або без самостійних вимог.

Також, матеріали справи свідчать про те, що Київський апеляційний суд ухвалою № 757/23249/17-ц від 16.10.2019 замінив публічне акціонерне товариство "Старокиївський Банк" його правонаступником товариством з обмеженою відповідальністю "Новокиївське".

Верховний Суд (постанова у справі №757/23249/17-ц від 17.06.2020) за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16.10.2019, залишив без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 , а також залишив без змін ухвалу суду апеляційної інстанції з тих підстав, що :

- тлумачення частини першої статті 55 ЦПК України свідчить, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу;

- усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частина друга статті 55 ЦПК України);

- 15 травня 2019 року між ПАТ «Старокиївський банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» - Грошової С . В. , та ТОВ «Новокиївське» був укладений договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності;

- відповідно до пункту 1.1 вказаного договору ПАТ «Старокиївський банк» передає у власність ТОВ «Новокиївське», а ТОВ «Новокиївське» приймає у власність майнові права щодо нерухомого майна: квартири; АДРЕСА_1, 2-3, загальна площа 161,9 кв. м., житлова площа 107,3 кв. м.;

- відповідно до пункту 1.4 вказаного договору ТОВ «Новокиївське» має право змінити ПАТ «Старокиївський банк», як правонаступник, у судових справах, що стосуються нерухомого майна, вказаного у пункті 1.1 договору;

- згідно досліджених судами попередніх інстанцій матеріалів справи заяву про заміну позивача його правонаступником подано також і ПАТ «Старокиївський банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» - Грошової С. В., яким банк також посилався на необхідність вирішення питання правонаступництва у даній справі;

- договір, на підставі якого ТОВ «Новокиївське» просило залучити його у справу як правонаступника позивача, оплатний, нотаріально посвідчений та внесений у відповідний реєстр, є чинним та не визнаний недійсним у передбаченому законом порядку;

- згідно відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Старокиївський банк» є припиненим;

- заперечуючи проти клопотання ТОВ «Новокиївське», представник відповідача належним чином не пояснив як порушується його право внаслідок залучення до участі у справі ТОВ «Новокиївське» як правонаступника позивача;

- повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо можливості вирішення питання щодо процесуального правонаступництва в даній справі, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що ТОВ «Новокиївське» має право змінити ПАТ «Старокиївський банк», як правонаступник, у судових справах, що стосується нерухомого майна - квартири 2-3, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальна площа 161,9 кв. м., житлова площа 107,3 кв. м.;, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість залучити позивача у даній справі на ТОВ «Новокиївське».

В силу частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Здійснивши всебічний, повний і об`єктивний розгляд в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що виходячи зі з`ясованих судом обставин справи, підстав позову та позовних вимог, до спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми та приписи чинного законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас, 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей" та з урахуванням в сукупності обставин справи та перевірки їх доказами, як кожного окремо, так і у їх сукупності.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, 02.11.2018 Печерський районний суд м. Києва ухвалив заочне рішення по справі №757/23249/17-ц, яке залишено без змін в апеляційному порядку відповідним рішенням від 19.08.2020, про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного 23.04.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ "Старокиївський Банк". Зокрема, суд встановив, що наявні ознаки нікчемності Іпотечного договору, передбачені пунктами 1 та 5 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Також Іпотечний договір не відповідає статтям 59, 71 Закону України "Про акціонерні товариства", ст. 47 Закону У країни "Про банки і банківську діяльність", статтям 1, 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що дійсно, іпотечний договір, укладений 23.04.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ "Старокиївський Банк", предметом якого була 3-х кімнатна квартира під номером 2-3, загальною площею 161,90 кв. м., розташована за адресом: м. Київ, вул. Червоноармійська, 23, є оспорюваним правочином, і ПАТ "Старокиївський Банк" скористався відповідним правом спорювання вказаного правочину, і рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2018 вказаний договір було визнано недійсним. При цьому, вказане рішення суду залишено в силі судом апеляційної інстанції з тих мотивів, що спірний договір іпотеки було укладено за відсутності рішення як Спостережної ради та Правління ПАТ «Старокиївський банк» стосовно укладення спірного Іпотечного договору, суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог, оскільки на момент укладення спірного іпотечного договору, волевиявлення ПАТ «Старокиївський банк» було відсутнє.

В силу частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Недійсний відповідно до статей 203, 215 Цивільного кодексу України Іпотечний договір від 23.04.2014, на підставі якого нерухоме майно вибуло із володіння власника, не створив жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те що недійсність Іпотечного договору свідчить про його неспроможність створювати будь-які юридичні наслідки, у тому числі щодо набуття Майбергом Едуардом права власності на майно, що є предметом іпотеки, у зв"язку з чим Майберг Едуард не набув права власності на майно, а отже, і не набув жодних прав власника у розумінні ст.ст. 316, 317 Цивільного кодексу України.

Правомочність щодо розпорядження майном - є складовою права власності, що обумовлено ст. 319 Цивільного кодексу України. Відсутність такого права унеможливлює реалізацію здійснення правомочності розпорядження. В свою чергу, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що наявні у справі докази як окремо, так і в сукупності спростовують правомочність Майберга Едуарда здійснювати розпорядження спірним нерухомим майном шляхом внесення його до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Панамедікус", і, відповідно, такі дії не є законною підставою для набуття останнім права власності на це майно.

Виходячи з вагомості права власності поряд з іншими цивільним правами, законом встановлена його непорушність (ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до цієї ж норми закону ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Таким чином, позитивний аспект права власності означає можливість реалізації прав на річ (майно) без участі всіх інших осіб, а негативний - усунення всіх інших осіб від речі і захист її від всіх цих осіб.

Одним із способів захисту права власності є визнання його в судовому порядку.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вказаний спосіб захисту права власності пов`язаний з тим, що право власності має спиратись на певний титул, щоб бути доведеним перед іншими особами. Саме суд в разі виникнення спору здійснює це доведення.

Отже, рішення суду про визнання права власності, яке прийнято за результатами розгляду позову, поданого в порядку ст. 392 Цивільного кодексу України, є правозахисним актом, і спрямоване на захист наявного у позивача права власності.

У зв`язку з цим, момент виникнення права не залежить від набрання рішенням законної сили, оскільки підставою для прийняття останнього є наявність у позивача до звернення до суду тих матеріально-правових фактів, з якими закон пов`язує виникнення права власності.

Тобто, підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України, - є оспорення існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

Відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно набуто безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Тобто, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Враховуючи реєстрацію права власності на майно за товариством з обмеженою відповідальністю "Панамедікус", останній є титульним володільцем майна і це володіння пов`язане з припиненням титульного володіння позивача, як власника, поза його волею.

Володіння майном полягає у юридично закріпленій можливості панувати над річчю, можливість впливати на неї у будь-який момент, здійснювати свою волю.

В свою чергу, постановою Верховного Суду від 13.07.2022 постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021 у справі №910/2094/21 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, і у вказаній постанові суду касаційної інстанції висловлені вказівки, які є обов`язковими для суду апеляційної інстанції в силу приписів ст. 316 ГПК України.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у даній справі зазначено, що приймаючи постанову, яка переглядається у даній справі у касаційному порядку, суд апеляційної інстанції вказав, що договір на який позивач посилається як на підставу виникнення в нього прав на спірне нерухоме майно у порядку правонаступництва, в ухвалі Київського апеляційного суду від 16.10.2019 по справі №757/23249/17-ц не оцінювався на предмет законності, а суд апеляційної інстанції дійшов незаконного висновку про те, що укладений 15.05.2019 між Банком (продавець) та позивачем (покупець) договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, яке є відмінним від права власності, не належить до таких доказів, які можуть підтверджувати таке право позивача, тому висновків суду першої інстанції не спростував.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18), на яку у касаційній скарзі посилається заявник, зроблено правовий висновок про те, що стаття 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню

Таким чином, суд апеляційної інстанції, враховуючи вказівки суду касаційної інстанції, так і правові висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18), за наслідками дослідження наявних матеріалів справи в сукупності дійшов висновку, що укладений 15.05.2019 між Банком (продавець) та позивачем (покупець) договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, яке є відмінним від права власності, належить до таких доказів, які підтверджують таке право позивача, що також узгоджується з приписами ст. 204 Цивільного кодексу України, і підтверджує те, що всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

При цьому, у постанові Касаційного цивільного суду від 17.06.2020 зі справи № 757/23249/17-ц зазначено, що договір від 15.05.2019, на підставі якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Новокиївське" просило залучити його у справу як правонаступника позивача, оплатний, нотаріально посвідчений та внесений у відповідний реєстр, є чинним та не визнаний недійсним у передбаченому законом порядку. Згідно відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ "Старокиївський банк" є припиненим. Повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо можливості вирішення питання щодо процесуального правонаступництва в даній справі, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Новокиївське" має право змінити ПАТ "Старокиївський банк", як правонаступник у судових справах, що стосується нерухомого майна - квартири, Касаційний цивільний суд вказав, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість замінити позивача у даній справі на Товариство з обмеженою відповідальністю "Новокиївське".

В силу частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не виконав свого процесуального обов"язку з оцінки доказів правонаступництва позивача у порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, а тому відповідні обставини мають бути оцінені судом апеляційної інстанції у загальному порядку без застосування до них частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України - судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані, з огляду на те, що повідні обставини підтверджені в сукупності як судовими актами у справі № 757/23249/17-ц, які враховані судом апеляційної інстанції в силу ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, так і перевірені судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи в силу приписів ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, і наявність яких підтверджена відповідним належним доказом - договором купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, яке є відмінним від права власності, укладений 15.05.2019 між Банком (продавець) та позивачем (покупець).

Таким чином, оскільки (1) 19.08.2020 Київський апеляційний суд залишив без змін заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2018, про що виніс відповідну постанову, яка мотивована тим, що спірний у справі договір іпотеки було укладено за відсутності рішення як Спостережної ради та Правління ПАТ «Старокиївький банк» стосовно укладення спірного Іпотечного договору, суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог, оскільки на момент укладення спірного іпотечного договору, волевиявлення ПАТ «Старокиївський банк» було відсутнє, (2) договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, яке є відмінним від права власності, укладений 15.05.2019 між Банком (продавець) та позивачем (покупець), належить до належних та допустимих доказів, які підтверджують таке право позивача на спірне нерухоме майно, що також узгоджується з приписами ст. 204 Цивільного кодексу України, і підтверджує те, що всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню, (3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Новокиївське" має право змінити ПАТ "Старокиївський банк", як правонаступник у судових справах, що стосується нерухомого майна - квартири, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач набув майнових прав щодо спірного об`єкту нерухомості (визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння), який протиправно перебуває у відповідача за відсутності належних правових підстав набуття такого права на спірний об`єкт, у зв`язку з чим вимоги позивача про визнання за ним права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, розташоване за адресом: м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 23, квартира № 2-3, загальною площею 161,9 кв. м., житловою площею 107,3 кв. м., та витребування вказаного майна із чужого незаконного володіння відповідача на користь позивача - є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно заявленої відповідачем до застосування позовної давності, щодо якої у постанові суду касаційної інстанції висловлені вказівки, які є обов`язковими для суду апеляційної інстанції в силу приписів ст. 316 ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

За загальним правилом правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушені право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом яких той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції встановлено, що 15.05.2019 за результатами проведення ФГВФО відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом UA-EA-2019-03-27-000100-b від 17.04.2019, публічне акціонерне товариство "Старокиївський Банк" (продавець) та товариство з обмеженою відповідальністю "Новокиївське" (покупець) уклали договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, яке є відмінним від права власності, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І. за реєстровим №238, і саме на підставі прав, набутих внаслідок укладеного договору, позивач набув майнові права на спірне майно, а отже,набув і права захищати свої права у встановленому законом порядку щодо набутих майнових прав.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме 15.09.2019 почав перебіг трирічний строк позовної давності щодо вимог позивача, оскільки саме з вказаної дати позивач набув, зокрема, майнові права на нерухоме майно, які є відмінними від права власності та які виникли та / або можуть виникнути в майбутньому, а саме: визнання права власності на нерухоме майно, а також витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, і відповідно враховуючи звернення позивача з відповідним позовом до суду 10.03.2021 (згідно накладної поштової установи на конверті, в якому відповідний позов направлено до суду першої інстанції), трирічний строк позовної давності щодо заявлених вимог - не сплив, у зв`язку з чим обумовлені матеріальним законом підстави для його застосування відсутні, а доводи позивача про поважність причин пропуску такого строку не впливають на висновки суду апеляційної інстанції щодо обставин перебігу позовної давності.

Довод скаржника про те, що судом першої інстанції рішення прийняте без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №910/11702/18 - судом апеляційної інстанції відхиляється як необгрунтований з огляду на те, що предметом розгляду у даній справі було оскарження ухвали Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2019, якою задоволено клопотання ПАТ "Старокиївський Банк" про залучення ТОВ "Михайлівський центр" як правонаступника ПАТ "Старокиївський Банк" і заяви ТОВ "Михайлівський центр" про процесуальне правонаступництво. Тобто, у вказаній справі спірним виступало застосування саме процесуальної норми.

В свою чергу, в межах розглядуваної справи, застосування процесуальної норми стосовно правонаступництва - не є спірним, а також в межах даної справи суд касаційної інстанції висловив чіткі вказівки щодо дослідження саме обсягу наявних у справі доказів, з урахуванням встановлення обставин наявності у позивача обумовлених прав щодо спірного майна, а також з урахуванням постанови Касаційного цивільного суду від 17.06.2020 зі справи № 757/23249/17-ц, яка стосувалась правовідносин учасників правочинів, які покладені в обгрунтуванні позову і у даній справі.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позовні вимоги у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокиївське" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі № 910/2094/21- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі № 910/2094/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/2094/21 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

О.О. Євсіков

Повний текст постанови підписано 01.11.2022.