ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2022 р. м. Київ Справа № 904/9365/21

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 904/9365/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Хім Торг», м. Славутич

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кларікс Пластмас»,

м. Обухів

про стягнення 956 659,33 грн.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Хім Торг» (надалі-позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегас» (надалі-відповідач) про стягнення заборгованості за Договором поставки № 1501 від 15.01.2018 в сумі 956 659,33 грн., з яких: 748 968,17 грн. основного боргу та 207 691,16 грн. неустойки.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 1501 від 15.01.2018 в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу № 904/9365/21 призначено до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2022 у справі №904/9365/21 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Хім Торг» про надіслання матеріалів справи за підсудністю до господарського суду Київської області, ухвалено матеріали справи № 904/9365/21 передано до господарського суду Київської області за встановленою підсудністю.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та ухвали суду від 03.05.2022 справу № 904/9365/21 прийнято до провадження суддею ОСОБА_1., розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначений у підготовчому засіданні на 02.06.2022; замінено найменування відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегас» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кларікс Пластмас».

Ухвалою суду від 02.06.2022 підготовче засідання у справі № 904/9365/21 відкладено на 30.06.2022.

В підготовчому засіданні 30.06.2022 судом оголошено про відкладення підготовчого засідання на 14.07.2022.

Відповідно до розпорядження керівника апарату господарського суду Київської області від 08.07.2022 № 61-р та, у зв`язку із припиненням трудових відносин з суддею ОСОБА_1., на підставі наказу господарського суду Київської області від 04.07.2022 № 10-К, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 904/9365/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2022 справу № 904/9365/21 передано до розгляду судді Христенко О.О.

Відповідно до частини 14 статті 32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 13.07.2022 справу № 904/9365/21 прийнято до провадження суддею Христенко О.О., розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 31.08.2022.

Ухвалою суду від 31.08.2022 підготовче засідання відкладено на 21.09.2022.

Ухвалою суду від 21.09.2022 закрито підготовче провадження у справі № 904/9365/21, справу призначено до розгляду по суті на 19.10.2022.

Представник позивача в засідання суду жодного разу не з`явився, однак разом із позовною заявою ТОВ «Торговий Дім «Хім Торг» надано заяву-клопотання № 050 від 11.11.2021, в якій останній підтримав позовні вимоги та просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності його повноважного представника.

Представник відповідача в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не надіслав. Судом перевірено та встановлено, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд справи за його участі.

У зв`язку з недостатніми бюджетними призначеннями на 2022 рік та відсутністю знаків поштової оплати, копії ухвал суду від 13.07.2022, 31.08.2022, 21.09.2022 були направлені відповідачу на електронну адресу (), про що була складена відповідна довідка.

Суд відзначає, що зазначена електронна адреса є офіційною адресою відповідача та значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витяг з якого зроблено судом.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

У даному випадку, судом також береться до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитися із вищевказаними ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 904/9365/21 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

15.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Хім Торг» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегас» (покупець) (змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кларікс Пластмас»), укладений Договір поставки № 1501 за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених даним Договором, поставляти покупцю, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати та оплачувати продукцію (далі - товар).

Поставка товару здійснюється партіями. Партія товару, яку повинен поставити постачальник, визначається у погодженому між сторонами додатку до договору, що є невід`ємною частиною договору. На основі погодженого сторонами додатку до договору постачальник складає видаткову накладну, яка підписується сторонами при прийманні-передачі товару та після її підписання стає невід`ємною частиною договору (п. 1.2 договору). У додатку до договору та видатковій накладній сторони вказують ціну товару, вартість та кількість товару, його асортимент, номенклатуру за видами, групами, підгрупами, марками, типами, розмірами, які є предметом поставки конкретної партії товару (п. 1.3 договору).

Згідно з п.п. 3.1, 3.3 договору строк та умови поставки партії товару визначається сторонами у додатку до договору. Товар вважається переданим постачальником та прийнятим покупцем в момент підписання сторонами видаткової накладної на товар. Всі ризики випадкового знищення чи випадкового пошкодження товару переходять до покупця з моменту передачі йому товару. Право власності на партію товару виникає у покупця при підписанні обома сторонами видаткової накладної на кожну партію товару.

Загальна ціна цього договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається сторонами у додатку до договору. Крім вартості кожної окремої партії товару в додатку до договору, що підписується сторонами, повинні також бути зазначені: кількість товару, ціна за одиницю товару та строк і умови розрахунку за партію товару. Підставою для проведення взаємних розрахунків є видаткова накладна, підписана представниками сторін з відповідними повноваженнями (п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договору).

Згідно з п. 5.3.2 договору покупець зобов`язаний оплатити товар у порядку і строки, встановлені цим договором та додатками до нього.

Відповідно до пункту 6.2 договору, у випадку несвоєчасної оплати (не оплати) товару покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару, яка діяла в період несвоєчасної оплати (не оплати) товару за кожен день прострочення.

Пунктом 6.3 договору сторони, відповідно до статті 259 Цивільного кодексу України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором.

Пунктом 6.4 договору сторони, відповідно до пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за цим договором , здійснюється без обмеження строку.

У пунктах 9.1, 9.2 договору сторони погодили, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019. Якщо жодна із сторін протягом 30 днів до дати припинення дії договору у зв`язку із закінчення строку, на який він був укладений, не виявить бажання припинити дію договору, строк дії договору вважається продовженим на наступний календарний рік.

24.11.2020 між позивачем та відповідачем підписаний Додаток № 96 до Договору № 1501 від 15.01.2018 (далі - Додаток № 96) за яким сторони дійшли згоди щодо умов поставки товару - поліпропілен арт. 2218 у кількості 20 625 тон. за ціною 30 261,34 грн. за тону, загальною вартістю 748 968,17 грн. з ПДВ.

Також сторони погодили:

строк поставки товару - 24.11.2020;

умови поставки товару - поставка здійснюється на умовах DDP склад покупця (ІНКОТЕРМС в редакції 2010), що знаходиться за адресою: м. Кринички;

умови оплати товару - покупець оплачує товар на протязі 45 календарних днів з дати відвантаження. Датою оплати вважається дата зарахування грошей на рахунок продавця.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору № 1501 від 15.01.2018 та Додатку № 96 ним поставлено відповідачу товар - поліпропілен арт. 2218 у кількості 20 625 т. на загальну суму 748 968,17 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0001470 від 24.11.2020, яка підписана представниками обох сторін та скріплена їх печатками.

Також, позивачем долучено до матеріалів справи копію рахунка-фактури № СФ-0001311 від 24.11.2020 на суму 748 968,17 грн., виставленого відповідачу для оплати товару та копії податкової накладної, разом із квитанцією про її реєстрацію.

З огляду на умови пункту 5 Додатку № 96 від 24.11.2021 до договору, відповідач повинен був оплатити отриманий від позивача за видатковою накладною № РН-0001470 від 24.11.2020 товар у строк до 08.01.2021 включно.

Однак, відповідач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов`язань оплату поставленого товару в сумі 748 968,17 грн. не здійснив, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість в сумі 748 968,17 грн.

За твердженням позивача станом на день підготовки даної позовної заяви наявна за відповідачем заборгованість лишається не оплаченою, що і стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, розглядаючи спір по суті, судом встановлено не дотримання відповідачем договірних зобов`язань щодо оплати за фактично прийнятий товар від позивача на підставі Договору поставки № 1501 від 15.01.2018, Додатку № 96 від 24.11.20202 до договору, згідно з видатковою накладною № РН-0001470 від 24.11.2020, що зумовило перехід до відповідача права власності на спірний товар, а, відтак, прийняття ним виконання зі сторони позивача як постачальника, який розраховував на добросовісність та розумність відповідача за спірним договором поставки щодо оплати вартості прийнятого ним товару.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар в сумі 748 968,17 грн. станом на день прийняття рішення не погашена, а розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, факт поставки позивачем товару відповідачу документально підтверджено, отримання відповідачем товару не спростовано, тому, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 748 968,17 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача неустойку, яка становить 207 691,16 грн.

Дослідивши наявний в матеріалах справи розрахунок ціни позову судом встановлено, що під сумою неустойки у розмірі 207 691,16 грн. позивач розуміє: суму пені у розмірі 95 158,50 грн. (нарахованих за період з 24.11.2020 по 13.11.2021), суму 3 % річних у розмірі 21 802,50 грн. (нарахованих за період з 24.11.2020 по 11.11.2021) та суму інфляційних втрат у розмірі 90 730,20 грн. (нарахованих за період: листопад 2020-жовтень 2021).

З огляду на невірне визначення позивачем правової природи заявлених до стягнення сум, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень частини першої статті 216, частини другої статті 217 та частини першої статті 230 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов`язання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

Передбачене законом (статтею 625 Цивільного кодексу України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, формулювання статті 625 Цивільного кодексу України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер, тому 3% річних та інфляційні нарахування не є неустойкою у розумінні статті 549 Цивільного кодексу України і статті 230 Господарського кодексу України.

Що стосується розрахунків позивача, перевіривши їх, суд встановив, що позивачем не вірно визначено період нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки у розрахунках включено дні строку протягом яких відповідачем мали бути виконані його грошові зобов`язання, що в свою чергу призвело до збільшення періоду прострочення.

Так, позивачем не враховано положення пункту 5 Додатку № 96 від 24.11.2020 до Договору поставки № 1501 від 15.01.2018, який передбачає, що покупець оплачує товар на протязі 45 календарних з днів відвантаження.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи зазначене, датою, з якої мають нараховуватись пеня, інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми за видатковою накладною № РН-0001470 від 24.11.2020 є 09.01.2021.

Так, здійснивши власний розрахунок пені (за період з 09.01.2021 по 13.11.2021) та 3 % річних (за період з 09.01.2021 по 11.11.2021), судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня в розмірі 93 672,32 грн. та 18 898,62 грн. 3 % річних.

Крім того, здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні нарахування в сумі 63 596,75 грн.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позову частково, витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кларікс Пластмас» (08700, Київська область, Обухівський район, місто Обухів, вулиця Піщана, будинок 1Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Хім Торг» (07101, Київська область, місто Славутич, Центральна площа, 2, ) 748 968 (сімсот сорок вісім тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 17 коп. заборгованості, 93 672 (дев`яносто три тисячі шістсот сімдесят дві) грн. 32 коп. пені, 18 898 (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн. 62 коп. 3 % річних, 63 596 (шістдесят три тисячі п`ятсот дев`яносто шість) грн. 75 коп. інфляційних нарахувань та 13 877 (тринадцять тисяч вісімсот сімдесят сім) грн.04 коп. судового збору.

Видати наказ.

3. В інші частині в позові відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 31.10.2022.

Суддя О.О. Христенко