РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2022Справа № 910/21083/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Балістика";

до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України;

про визнання недійсним рішення у формі листа.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Рябий І.П.

Представники:

Від позивача: не з`явилися;

Від відповідача: Тацишина О. П., уповноважена особа.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Балістика" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення, яке оформлене листом № 60-02/7529 від 08.10.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/21083/21; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання; підготовче засідання призначено на 01.02.2022.

До господарського суду від Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшов відзив, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2022 підготовче засідання призначено на 07.06.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/21083/21 до судового розгляду по суті на 19.07.2022.

У судових засіданнях 19.07.2022 та 23.08.2022 судом оголошувалися перерви.

У судове засідання 06.09.2022 представник позивача не з`явився, про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

Натомість, від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, оскільки керівник позивача перебуває на військовій службі, а представник Лебедєв Д. В., котрий представляв інтереси позивача у справі, 06.09.2022 буде приймати участь у невідкладних слідчих діях у м. Харкові.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу. Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Одночасно, застосовуючи відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Суд зазначає, що наведені представником позивача причини (військова служба керівника позивача та участь представника у невідкладних слідчих діях) не перешкоджають розгляду по суті цього конкретного спору, з огляду на його стадію та тривалість.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відмовити у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

З огляду на те, що неявка представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Балістика" не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.09.2022 проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити повністю.

06.09.2022 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення, відповідач) здійснило розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Балістика" (далі - заявник, позивач, ТОВ "Балістика") від 22.06.2021 № б/н (вх. Відділення № 60-01/62-АМ) щодо можливого порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче підприємство "ТЕМП-3000" (далі - ТОВ "НВП "ТЕМП-3000"), Товариством з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" (далі - ТОВ "Захисні технології України") та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАКТИК ПРО" (далі - ТОВ "ТАКТИК ПРО") законодавства про захист від недобросовісної конкуренції (далі - заява).

Встановивши, що заява була подана без додержання вимог пункту 18 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженими розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19 квітня 1994 року № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 травня 1994 року за № 90299, відповідно до положень пункту 19 Правил розгляду справ, подану заяву було залишено без руху, про що заявника було повідомлено листом від 02.07.2021 № 60-02/5025.

Листом № 22-07/21 від 22.07.2021 (вх. Відділення від 22.07.2021 № 60-01/3890) заявник надав до Відділення додаткову інформацію.

За результатами дослідження наданих заявником документів та матеріалів, Відділення дійшло до висновку про відсутність належних підстав для початку розгляду справи у зв`язку з відсутністю в діях відповідачів складу порушення, передбаченого статтею 8 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", про що позивача було повідомлено листом Відділення від 08.10.2021 № 60-02/7529 "Про результати розгляду заяви" (далі - лист, оскаржуваний лист).

Позивач не погоджуючись з висновками Відділення, звернувся до Господарського суду міста Києва на підставі статі 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" з позовом про визнання недійним рішення, яке оформлене листом № 60-02/7529 від 08.10.2021 з підстав порушення та неправильного застосування відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Частиною 1 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що копію оскаржуваного листа було отримано позивачем 13.10.2021 засобами електронного зв`язку, що не заперечується і відповідачем.

Судом встановлено, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним рішення, яке оформлене листом № 60-02/7529 від 08.10.2021 в межах строку встановленого частиною 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на таке.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Стаття 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

У сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України, зокрема, має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом; тощо (п. 1- 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Статтею 19 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що під час розгляду заяв і справ про узгоджені дії, концентрацію, про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі під час проведення розслідування, дослідження, прийняття розпоряджень, рішень за заявами і справами, здійснення інших повноважень у сфері контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, контролю за узгодженими діями, концентрацією органи та посадові особи Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень керуються лише законодавством про захист економічної конкуренції і є незалежними від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та суб`єктів господарювання, а також політичних партій та інших об`єднань громадян чи їх органів. Втручання органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та суб`єктів господарювання, а також політичних партій та інших об`єднань громадян чи їх органів у діяльність Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень забороняється, за винятком випадків, визначених законами України. Вплив у будь-якій формі на працівника Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень з метою перешкоджання виконанню ним службових обов`язків або прийняття неправомірного рішення тягне за собою відповідальність, передбачену законодавством.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 12 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. У разі необхідності можуть утворюватись міжобласні територіальні відділення. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства. Повноваження територіального відділення Антимонопольного комітету України не можуть виходити за межі повноважень Антимонопольного комітету України, визначених законом.

У відповідності до приписів Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2001 № 32-р, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30.03.2001 за №129/5482 (далі - Положення), що визначає основні завдання, компетенцію, повноваження та організаційні засади діяльності територіального відділення Антимонопольного комітету України, а саме згідно з приписами пункту 1 Положення, Відділення у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", іншими нормативно-правовими актами України, цим Положенням, рішеннями Комітету, наказами Голови Комітету.

Відтак, Відділення як орган у системі органів Антимонопольного комітету України, утворений для реалізації покладених на Комітет завдань, здійснило розгляд заяви на предмет наявності ознак порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції у діях ТОВ "НВП "ТЕМП-3000", ТОВ "Захисні технології України" та ТОВ "ТАКТИК ПРО" у межах визначених завдань та встановленої законом компетенції.

До відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарювання у зв`язку з недобросовісною конкуренцією, у тому числі у разі вчинення ними дій за межами України, якщо ці дії мають чи можуть мати негативний вплив на конкуренцію на її території, якщо інше не встановлено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України застосовується Закон України "Про захист від недобросовісної конкуренції" (ст. 2 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції").

Відносини, пов`язані з захистом від недобросовісної конкуренції, регулюються цим Законом, Законом України "Про захист економічної конкуренції", Законом України "Про Антимонопольний комітет України", "Паризькою конвенцією про охорону промислової власності від 20 березня 1883 року", міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, іншими актами законодавства, виданими на підставі законів чи постанов Верховної Ради України. (ст. 3 Закону України "Про захист від недобросовісної економічної конкуренції").

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" процесуальні засади діяльності органів Антимонопольного комітету України щодо захисту від недобросовісної конкуренції, зокрема розгляд справ про недобросовісну конкуренцію, порядок виконання рішень та розпоряджень органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень, їх перевірка, перегляд, оскарження та гарантії учасників процесу, інші питання щодо захисту від недобросовісної конкуренції регулюються законодавством про захист економічної конкуренції з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

До відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України застосовується Закон України "Про захист економічної конкуренції" (ч. 2 ст. 2 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів (ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Окремі особливості порядку розгляду заяв, справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про захист від недобросовісної конкуренції (далі - порушення законодавства про захист економічної конкуренції, порушення) органами Антимонопольного комітету України відповідно до Закону України "Про захист економічної конкуренції", Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначають Правила розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджені розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5 (далі - Правила розгляду справ).

В п. 14. Правил розгляду справ визначено, що органи Комітету розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за підставами, визначеними статтями 36 і 37 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" органи Антимонопольного комітету України розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема за заявами суб`єктів господарювання, громадян, об`єднань, установ, організацій про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених цим Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною 2 ст. 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що у випадках, коли дії чи бездіяльність, що містить ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції не має відчутного впливу на умови конкуренції на ринку, заявнику може бути відмовлено у розгляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи Антимонопольного комітету України приймають розпорядження про початок розгляду справи.

Особами, які мають право подавати заяву відповідно до абзацу другого частини першої статті 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" або частини першої статті 28 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", є суб`єкти господарювання - конкуренти, постачальники чи покупці відповідача та інші фізичні та юридичні особи, які можуть підтвердити, що дії чи бездіяльність відповідача, визначені зазначеними законами як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть безпосередньо і негативно вплинути на їхні права. Такі заяви мають відповідати вимогам, викладеним у пункті 18 цих Правил (абз. 3 п. 17 Правил розгляду справ).

Позивач стверджує, що відповідачами по заяві є група пов`язаних між собою суб`єктів господарювання - ТОВ "НВП "ТЕМП-3000", ТОВ "Захисні технології України" та ТОВ "ТАКТИК ПРО", які є конкурентами ТОВ "Балістика", та одним з яких, а саме: ТОВ "НВП "ТЕМП-3000" поширено неправдиву інформацію, яка, на думку позивача, дискредитує ТОВ "Балістика".

Так, в обґрунтування позовних вимог, позивач вказує на наступні обставини:

- засновником/директором всіх підприємств, які входять у вищевказану групу, був ОСОБА_2.;

- здійснення ТОВ "НВП "ТЕМП-3000", ТОВ "Захисні технології України" та ТОВ "ТАКТИК ПРО" господарської діяльності за однаковими адресами виробничих потужностей;

- наявність укладених договорів комерційної концесії між ТОВ НВП "ТЕМП-3000" та трьома компаніями ТОВ "Захисні технології України", ТОВ "ТАКТИК ПРО" та "EccentriCITY INVEST s.r.o. ".

Так, Відділенням встановлено, що станом на момент публікації Статті-1 та Статті - 2 фізична особа ОСОБА_2. не перебував у складі засновників (учасників) жодного з підприємств: ТОВ "НВП "ТЕМП-3000", ТОВ "Захисні технології України" та ТОВ "ТАКТИК ПРО", що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР).

При цьому, наведені обставини не заперечувались заявником під час здійснення Відділенням розгляду заяви, зокрема у листі від 22.07.2021 № 22-07/21 (вх. Відділення від 22.07.2021 № 60-01/3890).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" контроль - вирішальний вплив однієї чи декількох пов`язаних юридичних та/або фізичних осіб на господарську діяльність суб`єкта господарювання чи його частини, який здійснюється безпосередньо або через інших осіб, зокрема завдяки: праву володіння чи користування всіма активами чи їх значною частиною; праву, яке забезпечує вирішальний вплив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління суб`єкта господарювання; укладенню договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління суб`єкта господарювання; заміщенню посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу суб`єкта господарювання особою, яка вже обіймає одну чи кілька із зазначених посад в інших суб`єктах господарювання; обійманню більше половини посад членів спостережної ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів суб`єкта господарювання особами, які вже обіймають одну чи кілька із зазначених посад в іншому суб`єкті господарювання. Пов`язаними особами є юридичні та/або фізичні особи, які спільно або узгоджено здійснюють господарську діяльність, у тому числі спільно або узгоджено чинять вплив на господарську діяльність суб`єкта господарювання. Зокрема, пов`язаними фізичними особами вважаються такі, які є подружжям, батьками та дітьми, братами та (або) сестрами.

Враховуючи зміст ст. 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" аргументи заявника стосовно пов`язаності ТОВ "НВП "ТЕМП-3000", ТОВ "Захисні технології України" та/або ТОВ "ТАКТИК ПРО", зокрема щодо здійснення вказаними суб`єктами господарської діяльності за однією адресою, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не є належними доказами того, щодо ТОВ "НВП "ТЕМП-3000", ТОВ "Захисні технології України" та ТОВ "ТАКТИК ПРО" є групою суб`єктів господарювання, між якими існують відносини контролю.

Наявність укладених договорів комерційної концесії між ТОВ "НВП "ТЕМП-3000" та трьома компаніями ТОВ "Захисні технології України", ТОВ "ТАКТИК ПРО", "EccentriCITY INVEST s.r.o." також не свідчить про наявність контролю між вказаними суб`єктами господарювання у розумінні законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки останні не надають правовласнику, ТОВ "НВП "ТЕМП-3000", вирішального впливу на діяльність користувачів ТОВ "Захисні технології України", ТОВ "ТАКТИК ПРО" та "EccentriCITY INVEST s.r.o".

З метою всебічного, повного та об`єктивного з`ясування викладених у заяві обставин, шляхом реалізації наданих Відділенню повноважень, до ТОВ "НВП "ТЕМП-3000" Відділенням було направлено вимогу про надання інформації до ТОВ "НВП "ТЕМП-3000" від 27.07.2021 № 60-02/5501.

Оскаржуваний лист містить відомості, в тому числі отримані Відділенням на вищевказану вимогу про надання інформації від ТОВ "НВП "ТЕМП-3000" листом від 09.09.2021 б/н (вх. Відділення від 13.09.2021 № 60-01/4576), згідно з якими ТОВ "НВП "ТЕМП-3000" заперечує свою відповідальність за зміст та достовірність інформації, викладеної у Статті-1 та Статті-2.

Одночасно, вказуючи інформацію, отриману від ТОВ "НВП "ТЕМП-3000", у оскаржуваному листі Відділенням не заперечуються обставини щодо поширення Статті-1 та Статті-2 на офіційній веб-сторінці ТОВ "НВП "ТЕМП-3000" у соціальній Інтернет-мережі Facebook та в офіційному блозі ТОВ "НВП "ТЕМП-3000" на веб-сайті "Цензор.НЕТ", а висновок про відсутність належних підстав для початку розгляду справи ґрунтується на доводах Відділення щодо невідповідності Інформації-1 - Інформації-9 ознакам неправдивості, неточності або неповноти, а також пов`язаності з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання.

У відповідності до приписів статті 1 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" недобросовісною конкуренцією є будь-які дії у конкуренції, що суперечать торговим та іншим чесним звичаям у господарській діяльності. Недобросовісною конкуренцією є дії у конкуренції, зокрема визначені главами 2- 4 цього Закону.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, у тому числі щодо його товарів, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

З системного аналізу змісту вищезазначеної норми закону вбачається, що для початку розгляду справи за ознаками порушення статті 8 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" органам Антимонопольного комітету України необхідно:

- встановити факт поширення суб`єктом господарювання у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей:

- з`ясувати чи відповідає поширювана інформація ознакам неправдивості, неточності, неповноти:

- з`ясувати чи є поширювана неправдива, неточна або неповна інформація такою, що пов`язана з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, у тому числі щодо його товарів;

- встановити дійсні або ймовірні наслідки у вигляді завдання шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання від поширення відповідної інформації;

- встановити причинно-наслідковий зв`язок між поширенням такої інформації і завданням шкоди діловій репутації або можливим завданням шкоди діловій репутації суб`єкту господарювання.

Відсутність доказів стосовно хоча б однієї із складових частин ознак порушення унеможливлює застосування статті 8 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" до тих правовідносин, які виникають у зв`язку із поширенням відповідної інформації.

Таким чином, згідно з вимогами статті 8 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", однією із обов`язкових ознак порушення є пов`язаність поширюваної неправдивої, неточної або неповної інформації з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, у тому числі щодо його товарів.

При цьому, відповідно до положень абз. 10 пункту 18 Правил розгляду заяв і справ, до заяви про порушення законодавства про захист економічної конкуренції додаються наявні у заявника документи та інші матеріали, що підтверджують викладені у заяві обставини.

Отже, Правилами розгляду заяв і справ передбачено надання заявником належних доказів щодо обставин, наведених у заяві.

Статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі. Збір доказів здійснюється Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями незалежно від місцезнаходження доказів. Особи, які беруть участь у справі, мають право надавати докази та доводити їх достовірність (об`єктивність).

З огляду на приписи статті 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції" органи Антимонопольного комітету самостійно визначають джерела та засоби, які є необхідними для повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення.

Відділення у повному обсязі дослідило Інформацію-1 - Інформацію-9, що міститься у Статті-1 та Статті-2, на предмет наявності складу порушення, передбаченого статтею 8 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", в тому числі відомості, які стосуються особи ОСОБА_1 .

За результатами детального аналізу характеру та змісту Інформації-5 - Інформації-9, а також враховуючи документи та матеріали, надані заявником у заяві та листі від 22.07.2021 № 22-07/21 (вх. Відділення від 22.07.2021 № 60-01/3890), в оскаржуваному листі викладено висновок про те, що Відділенням не встановлено, а заявником не доведено того, що поширена ТОВ "НВП "ТЕМП-3000" інформація, яка міститься у Статті-1 та Статті-2, є неправдивою, неточною або неповною.

При цьому суд зазначає, що Інформацію-1 - Інформацію-4 було вірно визнано Відділенням такою, що не пов`язана з ТОВ "Балістика", або з його діяльністю, у тому числі щодо товарів заявника, з огляду на те, що така інформація стосується діяльності та характеристик фізичної особи ОСОБА_1 до створення ТОВ "Балістика" та не містить фактів, які стосувалися б діяльності ОСОБА_1. саме під час перебування останнього на посаді керівника ТОВ "Балістика".

У оскаржуваному листі Відділенням обґрунтовано зазначено про те, що відомості, викладені у Статті-1, що стосуються діяльності ОСОБА_1 , як фізичної особи під час подій на Майдані (згідно із заявою у період з 21.11.2013 по 21.02.2014), а також щодо факту роботи ОСОБА_1 "у видавництві дитячих книжок" до створення ТОВ "Балістика" та початку виконання ОСОБА_1 обов`язків керівника ТОВ "Балістика", зокрема відомості, викладені в Інформації-1, Інформації-2, Інформації-3 та Інформації-4, не можуть вважатися такими, що пов`язані з ТОВ "Балістика", зареєстрованим згідно з даними ЄДР 26.06.2014, або з його діяльністю, у тому числі щодо товарів заявника.

А відтак, суд приходить до висновку, що Відділенням вірно встановлено, поширення Інформації-1 - Інформації-4 не завдали та не можуть завдати шкоди діловій репутації позивача як суб`єкту господарювання.

Крім того, суд зазначає, що встановлення наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, що в силу приписів ч. 1 ст. 37 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є підставою для прийняття розпорядження про початок розгляду справи, є виключною компетенцією органів Антимонопольного комітету України.

Згідно з п. 20 Правил розгляду справ, у разі невиявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції державний уповноважений, голова відділення відмовляють у розгляді справи, про що письмово повідомляється заявнику.

Питання максимально широкої дискреції АМК, зокрема, в питаннях надання формальних відповідей про відмову у розгляді справи за заявами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі за наявності суперечливої та нерелевантної аргументації таких відмов, були предметом судового контролю, в тому числі Великої Палати Верховного Суду (постанова від 02.07.2019 № 910/23000/17), Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (Постанова від 30.09.2019 № 910/23375/17). Зазначені судові рішення містять висновок про те, що навіть у випадку оформлення відмови у розгляді заяви листом, такий лист є рішенням АМК, а отже актом індивідуальної дії, що підлягає оскарженню в судовому порядку.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

З наведеного слідує, що дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням дієслова "може". У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суд від 07.07.2021 у справі №910/6319/19.

Відповідно до статті 10bis Паризької конвенції про охорону промислової власності від 20 березня 1883 року підлягають забороні будь-які твердження, що не відповідають дійсності, щодо існування комерційної діяльності, які здатні дискредитувати підприємство, продукти чи промислову або комерційну діяльність конкурента.

Враховуючи те, що саме до повноважень Відділення віднесено визначення та встановлення наявності в діях ТОВ "НВП "ТЕМП-3000", ТОВ "Захисні технології України" та ТОВ "ТАКТИК ПРО" ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, суд не може втручатися в такі повноваження Відділення.

Поряд з цим, статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; не відповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд зазначає, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Так, обґрунтовуючи відсутність належних підстав для початку розгляду справи у зв`язку з відсутністю в діях відповідачів складу порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, Відділення зазначило як правову підставу відмови у розгляді справи пункт 20-1 Правил розгляду заяв і справ замість належного пункту 20 Правил розгляду заяв і справ.

Згідно з ч. 2 статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Правила доказування у господарському процесі визначені у статті 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частин першої, другої та третьої якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Крім того, аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи в сукупності, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення, яке оформлено листом №60-02/7529 від 08.10.2021, Відділення діяло у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом, висновки, викладені у рішенні, відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Балістика" до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення, яке оформлено листом №60-02/7529 від 08.10.2021 задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову та інші витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, cуд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.11.2022.

Суддя О.В. Мандриченко