ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2022 р. Справа№ 927/416/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Агрикової О.В.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третіх осіб: не з`явися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.07.2021 (повний текст складено 16.07.2021)

у справі № 927/416/21 (суддя Фесюра М.В.)

за позовом Чернігівської міської ради

до Приватного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

4. ОСОБА_4

5. ОСОБА_5

про визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно та припинення права власності,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Чернігівська міська рада (далі - позивач) звернулась у Господарський суд Чернігівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд" (далі - відповідач) та просило суд:

- визнати недійсним свідоцтва про право власності на квартири №1 , 23 , 24 , 28 , АДРЕСА_5 від 01.04.2010 та від 06.04.2010 року, видані на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15.03.2010.

- припинити право власності Приватного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд" на квартири №1 , 23 , 24 , 28 , АДРЕСА_5 , реєстраційні номери об`єкта нерухомого майна 101, 101, 23848005, 23847667, 23845327.

Позовні вимоги мотивовані тим, що право власності на спірні квартири було зареєстровано за відповідачем на підставі рішень міської ради, які були в подальшому визнані незаконними і скасовані в судовому порядку. Мешканці вказаних квартир ОСОБА_1 (кв.№1), ОСОБА_2 (кв.№23), ОСОБА_3 (кв.№24), ОСОБА_4 (кв.№28), ОСОБА_5 (кв.№37) (далі - треті особи) звернулись до міськради із заявами про приватизацію, однак позивач змушений був їм відмовити у зв`язку із наявністю записів про державну реєстрацію права власності на ці квартири за відповідачем. Спірні квартири належать до державного житлового фонду, відання яким відноситься до компетенції позивача, що встановлено судовими рішеннями у справах №927/731/17 та №927/1027/19, однак він позбавлений можливості вирішити питання щодо їх приватизації у зв`язку із наявністю оскаржуваних чинних свідоцтв.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на те, що вказані у позові свідоцтва були повернуті позивачу, як недійсні, листом від 30.04.2021; Чернігівський обласний проектний ремонтно-будівельний трест був орендним, а не державним підприємством; 40-ка квартирний будинок по АДРЕСА_6 , збудований правопопередником відповідача для власних потреб і згідно акту державної приймальної комісії від 23.01.2002 підрядником був правопопередник позивача, що є підставою для виникнення права власності; підставами для державної реєстрації були правовстановлюючі документи, а саме: акт державної приймальної комісії, який недійсним не визнаний; судові рішення у справах №927/731/17 та №927/1027/19 не мають преюдиціального значення; позбавлення майна, включеного до статутного капіталу, ж порушенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Треті особи у письмових поясненнях підтримали позовні вимоги, посилаючись на те, що спірні квартири віднесені до державного житлового фонду та підлягають приватизації квартиронаймачами та членами їх сімей, однак реєстрація права власності за відповідачем перешкоджає цьому.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 07 липня 2022 року позов задоволено.

Визнано недійсними свідоцтва про право власності:

- на квартиру АДРЕСА_7 від 06.04.2010, видане на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15.03.2010;

- на квартиру АДРЕСА_8 від 06.04.2010, видане на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15.03.2010;

- на квартиру АДРЕСА_9 від 06.04.2010, видане на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15.03.2010;

- на квартиру АДРЕСА_10 від 01.04.2010, видане на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15.03.2010;

- на квартиру АДРЕСА_5 від 01.04.2010, видане на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15.03.2010.

Припинено право власності Приватного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд":

- на квартиру АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- на квартиру АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101

- на квартиру АДРЕСА_9 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23848005;

- на квартиру АДРЕСА_10 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23847667;

- на квартиру АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23845327.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Чернігівоблбуд" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми процесуального права, невірно застосовані норми матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд, посилаючись на Статут відповідача 2011 року, невірно зазначив його положення, вказавши про правонаступництво треста, а не орендного підприємства; згідно акту державної приймальної комісії будинок будувався правопопередником відповідача для власних потреб і за його власні кошти; відповідач не оскаржував рішення позивача від 04.06.2015, оскільки вважав, що органи місцевого самоврядування будуть діяти в межах закону; у матеріалах справи відсутні докази того, що спірні квартири перебували у господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ чи організацій, а з 31.03.1989 "Чернігівоблбуд" орендне, а не державне підприємство; ордери на спірні квартири третім особам видавались відповідачем; спірні квартири ніколи не відносились до державного житлового фонду і не знаходяться у віданні позивача, також відсутні докази про фінансування будівництва спірних квартир за державні кошти; незавершене будівництво житлового будинку ввійшло до статутного фонду (капіталу) товариства, що могло б бути підтверджене Фондом державного майна України; спірні свідоцтва не є правовстановлюючими документами, вичерпали свою дію після реєстрації права власності на житло та були повернуті позивачу; акт державної приймальної комісії був затверджений 25.01.2002, отже об`єкт нерухомого майна виник з цієї дати, а не у 1995 році, до цього часу це було незавершене будівництво; підставами для державної реєстрації прав власності були спірні свідоцтва, технічні паспорти і акт приймальної комісії; в якості року початку будівництва зазначений 1992 рік, коли безпосередньо почалось зведення каркасу будинку, і інші будинки по цій адресі відсутні; відповідач набув право власності на новостворене майно на законних підставах; судом не зазначено мотивів відхилення наданих доказів та кожного аргументу сторін, чим порушено право на справедливий суд.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що спірні квартири відносяться до державного житлового фонду і знаходяться у віданні позивача, що, у тому числі, встановлено судовими рішеннями у справах №927/731/17 (щодо оскарження відповідачем рішення позивача) та №927/1027/19 (аналогічний спір щодо іншої квартири у цьому ж будинку); акт державної приймальної комісії не відноситься до правовстановлювальних документів.

Представник третіх осіб у відзиві на апеляційну скаргу заперечила проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що судовими рішеннями у справах №927/731/17 та №927/1027/19 встановлені обставини щодо належності спірних квартир до державного житлового фонду, тому вони мають преюдиційне значення і не потребують повторного доказування; акт державної приймальної комісії та технічний паспорт не відносились до правовстановлюючих документів на підставі яких здійснювалась державна реєстрація права власності; відповідачем не надано належних доказів включення незавершеного будівництва цього будинку до статутного фонду відповідача; відповідач у встановлений законом спосіб спірних квартир не набував, тому відсутнє втручання у майнові права відповідача.

Відповідачем подана відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якій він заперечує проти доводів позивача і третіх осіб, посилаючись на те, що акт державної приймальної комісії є належною підставою для державної реєстрації права власності; судові рішення у справі №927/1027/19 не мають преюдиційцного значення, оскільки преюдиційне значення мають лише встановлені судом обставини, а не їх правова оцінка; за змістом акту прийняття будинку в експлуатацію можна чітко встановити власника житла, яким є відповідач.

У запереченнях на відповідь на відзив позивач вказує, що саме свідоцтва є документами, на підставі яких було проведено державну реєстрацію прав на спірні квартири і їх скасування є підставою для припинення права власності на зазначені об`єкти за відповідачем; судовими рішеннями у справі №927/1027/19 встановлено, що відповідачем не доведено факт включення незавершеного будівництва до статутного фонду товариства.

У заяві з процесуальних питань від 14.12.2021 відповідач просить врахувати рішення Конституційного Суду України від 20.10.2021 у справі №3-181/2020(440/20) за конституційною скаргою ПрАТ "Чернігівоблбуд" щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту "б" пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків".

Сторони і треті особи були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання в порядку, визначеному статтями 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), шляхом направлення ухвал суду на повідомлені ними електронні адреси.

Відповідач у клопотанні від 09.08.2022 просив розглядати справу без участі його представника, вимоги скарги підтримав у повному обсязі.

Представник третіх осіб у клопотанні від 30.08.2022 просила розглядати справу у відсутність третіх осіб та їх представника - адвоката Мошко М.М, апеляційну скаргу просила залишити без задоволення.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2022, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Агрикової О.В., Коробенка Г.П.

За клопотанням представника позивача судове засідання мало відбутись в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Представнику позивача також було роз`яснено, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Однак, у призначений час судового засідання представник позивача на відеоконферецзв`язок не вийшов.

З огляду на обізнаність сторін про розгляд справи, також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, і участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 лютого 1990 року було зареєстровано Статут Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного тресту "Чернігівоблбуд" (том 1 а.с.222-223), згідно якого він є орендним підприємством з основною підрядною діяльністю, що успадкувало права і обов`язки державного підприємства Чернігівського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства Чернігівського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту Міністерства житлово-комунального господарства УРСР.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 16.04.1990 №107 "Про державне та індивідуальне будівництво" Чернігівському обласному ремонтно-будівельному тресту надано дозвіл на проведення проектно-вишукувальних робіт на площі 0,2га по вул. Освіти для будівництва односекційного 9-10 поверхового житлового будинку. У витрати, пов`язані з будівництвом, включити вилучення земельної ділянки та знесення житлового будинку №8 по пров. Тракторному (том 1 а.с.37).

Пунктом 1.8 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 17.04.1995 № 86 "Про виділення житла підприємствам, громадянам міста, повторне заселення звільнених квартир, видачу ордерів, затвердження представлених списків, виділення житла громадянам, які проживають в аварійних будинках і в тих, які підлягають знесенню" Проектно-ремонтному будівельному орендному підприємству "Чернігівоблбуд" виділено житлову площу розміром 2643,71 кв. м, а саме, квартири з № 1 по № 32 та з АДРЕСА_11 . В зв`язку з тим, що 40-квартирний будинок збудований за кошти орендного підприємства, бюро технічної інвентаризації видати свідоцтва на право власності (том 1 а.с.38-40).

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.04.1995 №86 (пунктом 7.5) було вирішено видати ордер ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_12 (том 1 а.с.79).

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 19.06.1995 №134 (пунктом 6.14) було вирішено видати ордер ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_13 (том 1 а.с.80).

12.11.1997 ЗАТ "Чернігівоблбуд" громадянину ОСОБА_8 видано ордер №7 на житлову площу у відомчому будинку АДРЕСА_14 . З червня 1998 року ОСОБА_8 зі своєю родиною проживав у зазначеній квартирі і на даний час в ній мешкають його дружина ОСОБА_4 , їх сини та онук (том 1 а.с.166-167).

13.11.1997 ЗАТ "Чернігівоблбуд" громадянину ОСОБА_3 видано ордер №10 на житлову площу у відомчому будинку АДРЕСА_15 . З листопада 1996 року (згідно договору на опалення житлового будинку) і по теперішній час громадянин ОСОБА_3 зі своєю родиною проживають у зазначеній квартирі (том 1 а.с.162-165).

25.11.1997 ЗАТ "Чернігівоблбуд" громадянину ОСОБА_2 видано ордер №14 на житлову площу у відомчому будинку АДРЕСА_16 . З листопада 1996 року (згідно договору на опалення житлового будинку) і по теперішній час громадянин ОСОБА_9 зі своєю родиною проживають у зазначеній квартирі (том 1 а.с.159-161).

24.12.1997 ЗАТ "Чернігівоблбуд" громадянці ОСОБА_1 видано ордер №15 на житлову площу у відомчому будинку АДРЕСА_17 . З жовтня 1996 року (згідно договору на опалення житлового будинку) і по теперішній час громадянка ОСОБА_1 зі своєю родиною проживають у зазначеній квартирі (том 1 а.с.155-157).

06.01.1998 ЗАТ "Чернігівоблбуд" громадянину ОСОБА_5 видано ордер №16 на житлову площу у відомчому будинку АДРЕСА_18 . З жовтня 1996 року (згідно договору на опалення житлового будинку) і по теперішній час громадянин ОСОБА_10 , зі своєю родиною проживають у зазначеній квартирі (том 1 а.с.168-171).

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.07.1998 №200 (пунктом 9.9) було вирішено видати ордер ОСОБА_11 на квартиру АДРЕСА_19 (том 1 а.с.66-77).

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 16.11.1998 №306 (пунктом 10.1) було вирішено видати ордер ОСОБА_12 на квартиру АДРЕСА_20 (том 1 а.с.78).

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 19.10.1999 №268 "Про виділення житла підприємствам, громадянам міста, видачу ордерів, затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік" (пунктом 16.2) було скасовано пункт 1.8 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 17.04.1995 №86 про видачу свідоцтв на право власності на квартири №№ 32, 35 , 38 , АДРЕСА_23 Закритому акціонерному товариству "Чернігівоблбуд" (т.1. а.с.51-65).

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 25.01.2002 № 7 було затверджено акти державних приймальних комісій, у тому числи 40кв житлового будинку по АДРЕСА_6 , загальною площею 2475,3 кв.м., збудованого ЗАТ "Чернігівоблбуд" для власних потреб (том 1 а.с.44-45).

У Акті державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - 40-квартирного житлового будинку по вул.Освіти, 4-а. в м.Чернігів, зазначено замовником - ЗАТ "Чернігівоблбуд", будівництво здійснено на підставі рішення міськвиконкому №107 від 16.04.1990, початок робіт - листопад 1992 р., закінчення робіт - січень 2002р. (том 1 а.с.46-50).

Виконавчий комітет Чернігівської міської ради, згідно з п.1.37 рішення "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, оформлення дублікатів свідоцтв про право власності, заміну ідеальних частин між співвласниками в загальному користуванні житловими будинками" №48 від 15.03.2010 вирішив доручити Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації оформити свідоцтва про право власності на підставі проведеної технічної інвентаризації юридичним та фізичним особам: Закритому акціонерному товариству "Чернігівоблбуд" на квартири №№ 3 , АДРЕСА_25 ; на квартири №№ 1, 2 , 8 , 13 , 15 , 20 , 21 , 22 , 23 , 24 , 25 , 27 , 28 , 29 , 30 , 34 , 37 , 39 по АДРЕСА_45; на квартири №№ 1, АДРЕСА_39 ; на квартири №№ 7, 8 , 9 , АДРЕСА_41 (том 1 а.с.42).

На підставі вказаного рішення ЗАТ "Чернігівоблбуд" 01.04.2010 та 06.04.2010 отримало свідоцтва про право власності на квартири 1 , 23 , 24 , 28 , 37 в будинку АДРЕСА_44 (т.1. а.с. 113-117).

З листа Чернігівського МБТІ від 24.03.2021 вбачається, що свідоцтва про право власності на вказані квартири, згідно рішення Чернігівського МВК від 17.04.1995 року №86, не видавались (том 1 а.с.112).

07.04.2010 до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрацію за ЗАТ "Чернігівоблбуд" права приватної власності на квартиру АДРЕСА_7 (реєстраційний номер майна 23850304, підстава: свідоцтво про право власності від 06.04.2010) (том 1 а.с.119).

07.04.2010 до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрацію за ЗАТ "Чернігівоблбуд" права приватної власності на квартиру АДРЕСА_8 (реєстраційний номер майна 23848224, підстава: свідоцтво про право власності від 06.04.2010) (том 1 а.с.120-121).

07.04.2010 до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрацію за ЗАТ "Чернігівоблбуд" права приватної власності на квартиру АДРЕСА_9 (реєстраційний номер майна 23848005, підстава: свідоцтво про право власності від 06.04.2010) (том 1 а.с.122-123).

02.04.2010 до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрацію за ЗАТ "Чернігівоблбуд" права приватної власності на квартиру АДРЕСА_10 (реєстраційний номер майна 23847667, підстава: свідоцтво про право власності від 01.04.2010) (том 1 а.с.124-125).

02.04.2010 до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрацію за ЗАТ "Чернігівоблбуд" права приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 (реєстраційний номер майна 23847667, підстава: свідоцтво про право власності від 01.04.2010) (том 1 а.с.126-127).

Згідно Статуту Публічного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд" затвердженого загальними зборами акціонерів закритого акціонерного товариства Чернігівоблбуд (протокол №1 від 27.05.2011) товариство створене згідно установчих зборів засновників (протокол від 13.04.1995 №7) шляхом перетворення суб`єкта підприємницької діяльності Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства "Чернігівоблбуд". Товариство зареєстровано 27.11.1995 розпорядженням № 385-р виконкому Чернігівської міської ради і є правонаступником Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства "Чернігівоблбуд" (п.1.4, 1.5. Статуту, т.1. а.с. 98-99).

Рішенням Чернігівської міської ради від 04.06.2015 "Про скасування п.1.37 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15.03.2010 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, оформлення дублікатів свідоцтва про право власності, заміну ідеальних частин між співвласниками в загальному користуванні житловими будинками" вказаний пункт 1.37 Рішення від 15.03.2010 скасовано як протиправний.

Зазначене рішення Чернігівської міської ради у судовому порядку не оскаржувалось.

Рішенням Чернігівської міської ради від 28.02.2017 №16/VII-30 "Про скасування п. 1.8 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №86 від 17.04.1995 "Про виділення житла підприємствам, громадянам міста, повторне заселення звільнених квартир, видачу ордерів, затвердження представлених списків, виділення житла громадянам, які проживають в аварійних будинках" вказаний пункт 1.8 Рішення від 17.04.1995 № 86 скасовано з посиланням на статті 8, статті 47 Конституції України, статі 25 та 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та визнано таким, що не відповідає Конституції України та чинному законодавству України (том 1 а.с.41).

Приватне акціонерне товариство "Чернігівоблбуд" зверталось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Чернігівської міської ради від 28.02.2017 №16/VII-30 "Про скасування п. 1.8 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 86 від 17.04.1995 "Про виділення житла підприємствам, громадянам міста, повторне заселення звільнених квартир, видачу ордерів, затвердження представлених списків, виділення житла громадянам, які проживають в аварійних будинках".

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 17.10.2017 у справі №927/731/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 та постановою Верховного Суду від 27.02.2018 (том 1 а.с.81-97), в позові було відмовлено, з посиланням, зокрема, на те, що будинок АДРЕСА_6 був прийнятий в експлуатацію згідно з Актом державної приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію об`єктів житлово-комунального призначення щодо 40-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_6 , загальною площею 2475, 3 кв.м., збудованого ЗАТ "Чернігівоблбуд", затвердженого рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 25.01.2002 № 7, тобто, на сім років пізніше прийняття рішення міськвиконкому № 86 від 17.04.1995. Виділення квартир відбулося у недобудованому та не зданому в експлуатацію будинку, що було заборонено чинним на той час цивільним законодавством (Інструкцією Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Постановою Верховної Ради України "Про порядок дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР"). Сесія Чернігівської міської ради в межах наданої їй компетенції розглянула питання та надала відповідну оцінку законності прийняття рішення виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів №86 від 17.04.1995, яким тривалий час створювалися перешкоди громадянам у реалізації їх прав на приватизацію квартир.

Крім цього, Чернігівська міська рада у 2019 році зверталась до Господарського суду Чернігівської області з позовом до ПрАТ "Чернігівоблбуд" з позовом про визнання недійсними свідоцтв про право власності на квартиру АДРЕСА_42 .

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 10.03.2020 у справі №927/1027/19, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2020 та постановою Верховного Суду від 25.11.2020 (том 1 а.с.128-154), позов було задоволено, з посиланням, зокрема, на те, що спірна квартира відносилась до державного житлового фонду та знаходилась у віданні позивача, а з визнанням недійсними рішень ради, на підставі яких було видано спірні свідоцтва, спірна квартира повернулась до житлового фонду ради, тому, оскільки підставою видачі свідоцтва про право власності від 08.01.2003 є п. 1.8 рішення виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів № 86 від 17.04.1995, а підставою видачі свідоцтва про право власності від 01.04.2010 є п. 1.37 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010, тобто, видача свідоцтв є дією з оформлення права власності на підставі рішень. Таким чином, оскільки в подальшому зазначені пункти рішень виконкомів Чернігівської міської ради рішеннями Чернігівської міськради скасовані як протиправні, то свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_42 від 08.01.2003 та від 01.04.2010, якими посвідчено право власності відповідача на нерухоме майно, підлягають визнанню недійсними.

Обставини, встановлені вказаними судовими рішеннями господарського суду у справах №927/731/17 та №927/1027/19, які набрали законної сили, мають преюдиціальне значення для вирішення спору у даній справі та не потребують повторного доказування (згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України).

У 2021 році ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до Чернігівської міської ради із заявами про приватизацію квартир, у яких вони проживають та зареєстровані, однак Чернігівська міська рада листами від 09.03.2021 повідомила зазначеним особам про те, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартири №1 , 23 , 24 , 28 , АДРЕСА_5 є приватною власністю ПАТ "Чернігівоблбуд" згідно свідоцтв про право власності від 01.04.2010 та від 06.04.2010 (том 1 а.с.158, 163, 170,172, 173).

У зв`язку із викладеними обставинами, оскільки були скасовані рішення виконкому Чернігівської міської ради на підставі яких за відповідачем зареєстровано право власності, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив визнати недійсним свідоцтва про право власності на квартири №1 , 23 , 24 , 28 , АДРЕСА_5 від 01.04.2010 та від 06.04.2010 року, видані на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15.03.2010 та припинити право власності ПрАТ "Чернігівоблбуд" на квартири №1 , 23 , 24 , 28 , АДРЕСА_5 , реєстраційні номери об`єкта нерухомого майна 101, 101, 23848005, 23847667, 23845327.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що свідоцтва були повернуті позивачу, як недійсні, листом від 30.04.2021; Чернігівський обласний проектний ремонтно-будівельний трест був орендним, а не державним підприємством; 40-ка квартирний будинок по АДРЕСА_6 , збудований правопопередником відповідача для власних потреб і згідно акту державної приймальної комісії від 23.01.2002 підрядником був правопопередник позивача, що є підставою для виникнення права власності; квартири надавались працівникам у користування підставами; для державної реєстрації були правовстановлюючі документи, а саме: акт державної приймальної комісії, який недійсним не визнаний; судові рішення у справах №927/731/17 та №927/1027/19 не мають преюдиціального значення.

На підтвердження вказаних доводів відповідачем подані, зокрема:

- Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартири №24 , №28 , №37 , з яких вбачається, що у лютому 2021 року було проведено державну реєстрацію права власності за відповідачем на підставі: свідоцтв про права власності на нерухоме майно, виданих 01.04.2021 виконавчим комітетом Чернігівської ради; витягу про реєстрацію права власності; технічних паспортів на квартири; акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту від 23.01.2002 (том 1 а.с.209-211);

- копії ордерів на квартири №23 , 24 , 37 , на звороті яких міститься відмітка про ознайомлення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 з тим, що у випадку припинення роботи на підприємстві до спливу 20 років стажу в системі ЗАТ "Чернигівоблбуд" зобов`язаний в 10-ти денний строку звільнити квартиру або виплатити її вартість за недопрацьовані до цього строку роки (том 1 а.с.212-214);

- лист від 30.04.2021 про повернення позивачу оригіналів свідоцтв про право власності на квартири №№ 1, 2, 8, 13, 15, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 27, 28, 29, 30, 34, 37, АДРЕСА_43 (том 1 а.с.215);

- наказ Фонду комунального майна і приватизації Чернігівської обласної ради народних депутатів від 30.06.1994 №93 про затвердження Акту оцінки вартості майна Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства "Чернігівоблбуд" за станом на 1 квітня 1994 року, у графі 9 якого зазначена відновлювальна вартість незавершеного будівництва - 252766 тис.крб (том 1 а.с.216-218);

- відомість відновлювальної вартості незавершеного будівництва на 01.04.1994 з 38 позицій, в графі 10 якої зазначено "АДРЕСА_46", рік початку будівництва 1991 (том 1 а.с.219-221);

- витяг зі Статуту Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного тресту "Чернігівоблбуд" (том 1 а.с.222-223).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із скасуванням пункту 1.37 рішення виконавчого комітету №48 від 15.03.2010, на підставі якого відповідачу були видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно і проведена державна реєстрація права власності, спірні квартири повернулись до державного житлового фонду, тому прав позивача підлягає захисту.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.2 ст. 5 Конституції України унормовано, що народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26.03.2002 визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов`язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України (пункти 4, 5 мотивувальної частини Рішення від 26.03.2002 № 6-рп/2002 у справі про охорону трудових прав депутатів місцевих рад).

В Конституції України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59).

Закріплені у статті 144 Конституції України і статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" норми про акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій, визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування.

Вказаним Законом встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (стаття 25, частина четверта статті 59).

У Законі України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, які належать до компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою, і що раді належить право скасовувати акти виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень (частина дев`ята статті 59, пункт 15 частини першої статті 26).

Матеріалами справи підтверджується, пунктом 1.8 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 17.04.1995 № 86 Проектно-ремонтному будівельному орендному підприємству "Чернігівоблбуд" виділено житлову площу розміром 2643,71 кв. м, а саме, квартири з № 1 по № 32 та з №34 по № 40 в будинку АДРЕСА_46.

Пунктом 1.37 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15.03.2010 було доручено Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації оформити свідоцтва про право власності на підставі проведеної технічної інвентаризації юридичним та фізичним особам: Закритому акціонерному товариству "Чернігівоблбуд" на квартири №№ 3, 10 по АДРЕСА_47; на квартири №№ 1, 2, 8, 13, 15, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 27, 28, 29, 30, 34, 37, 39 по АДРЕСА_45; на квартири №№ 1, 2 по вул. Толстого, 117а; на квартири №№ 7, 8, 9, 13,15,17 по АДРЕСА_48 (том 1 а.с.42).

Однак, у подальшому рішенням Чернігівської міської ради від 04.06.2015 був скасований пункт.1.37 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15.03.2010, а рішенням Чернігівської міської ради від 28.02.2017 №16/VII-30 був скасований пункт 1.8 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №86 від 17.04.1995.

Рішення Чернігівської міської ради від 04.06.2015 у судовому порядку не оскаржувалось, а рішення від 28.02.2017 було оскаржено, однак судовими рішеннями у справі №927/731/17 у задоволенні позову було відмолено.

При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 27.02.2018 у вказаній справі відзначив, що сесія Чернігівської міської ради в межах наданої їй компетенції розглянула питання та надала відповідну оцінку законності прийняття рішення виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів №86 від 17.04.1995, яким тривалий час створювалися перешкоди громадянам у реалізації їх прав на приватизацію квартир.

У відповідності до статті 1 Житлового кодексу Української РСР (з 07.05.2022 має назву - Житловий кодекс України) (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР громадяни Української РСР мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєного житла, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Згідно зі статтею 3 Житлового кодексу (чинного на момент прийняття рішення від 19.10.1999 № 268) житлові відносини в Українській РСР регулюються Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік та видаваними відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української РСР. Відносини, зв`язані з будівництвом житла, регулюються відповідним законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Статтею 4 Житлового кодексу (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Відповідно до ст.5 Житлового кодексу державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Також статтею 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", встановлено, що державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно зі ст. 52 Житлового кодексу жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті (в тому числі): приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради (стаття 51); затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду (стаття 52); видають ордери на жилі приміщення (частина перша статті 58, частина перша статті 122, частина друга статті 141).

Управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником (ст. 18 Житлового кодексу).

З огляду на наведені вище положення законодавства, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спірні квартири відносились до державного житлового фонду та знаходилась у віданні Чернігівської міської ради.

У зв`язку із скасуванням рішень виконкому Чернігівської міської ради, на підставі яких було видано спірні свідоцтва, спірні квартири повернулась до житлового фонду ради, а відтак, Чернігівська міська рада є належним позивачем у даній справі, який звернувся до суду за захистом свого права.

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 326 Цивільного кодексу України передбачено, що у державній власності знаходиться майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідні органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Як вірно встановив суд першої інстанції, свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином.

Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

Чинність документа, в даному випадку свідоцтва є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує в його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє.

Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 № 56, були чинні на момент створення в 1995 ЗАТ "Чернігівоблбуд" не передбачали обов`язкової державної реєстрації речових прав власності, а тільки реєстрацію об`єктів нерухомого майна.

Додатком №1 до Правил затверджено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб:

1. Документи, що посвідчуються згідно з чинним законодавством державними нотаріальними конторами: а) договори купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання; б) свідоцтва про право на спадщину; в) свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя; г) свідоцтва про придбання жилих будинків з прилюдних торгів; д) дублікати правовстановлюючих документів, що зберігаються у справах нотаріальних контор.

2. Документи, що посвідчуються приватними нотаріусами: а) договори купівлі-продажу, міни, дарування; б) свідоцтва про придбання жилих будинків з прилюдних торгів.

3. Документи, що видані державними нотаріальними архівами: а) дублікати, засвідчені копії і виписки з документів, що зберігаються в справах цих архівів.

4. Документи, що оформляються консульськими установами України: а) свідоцтва про право на спадщину; б) свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя.

5. Рішення судів, арбітражних судів щодо права власності на об`єкти нерухомого майна.

6. Договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею.

7. Рішення місцевих органів державної виконавчої влади, місцевого самоврядування щодо права власності на об`єкти нерухомого майна.

8. Свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна, що видаються місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування, органами приватизації.

9. Рішення про відведення земельної ділянки або про право власності на земельну ділянку для будівництва об`єкта і акт прийняття цього об`єкта в експлуатацію, затверджений рішенням місцевого органу державної виконавчої влади, місцевого самоврядування.

Витяги з Реєстру прав власності на нерухоме майно містять зазначення, що підставою для державної реєстрації від 07.04.2010 є виключно свідоцтва про право власності на квартири, видані виконавчим комітетом Чернігівської міської ради.

Вказана обставина узгоджується з чинним на час проведення державної реєстрації законодавством, оскільки згідно з Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно (затверджено наказом Міністерства юстиції №7/5 від 07.02.2002) до Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна належали: 1. Договори, за якими відповідно до законодавства передбачається перехід права власності. 2. Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного із подружжя, що видаються нотаріусами. 3. Свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусами. 4. Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), видані нотаріусами. 5. Свідоцтва про придбання майна з приладних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусами 6. Свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування. 7. Свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді. 8. Свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оформлені консульськими установами України. 9. Договори відчуження нерухомого майна, що перебуває уподатковій заставі, укладені шляхом проведення цільових біржових чи позабіржових аукціонів з погашення податкового зобов`язання. 10. Рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. 11. Ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди. 12. Рішення засновника про створення державної (національної) акціонерної компанії, державної (національної) холдингової компанії, відкритого акціонерного товариства, створеного в процесі приватизації (корпоратизацїї), та акт приймання- передавання нерухомого майна або перелік зазначеного майна, наданий засновником чи державним органом приватизації. 13. Дублікати правовстановлювальних документів, видані нотаріусами та органами місцевого самоврядування, органами приватизації^ копії архівних документів, видані державними архівами. 14. Свідоцтва про право власності на нерухоме майно загальносоюзних творчих спілок колишнього СРСР, які видаються Фондом державного майна. 15. Свідоцтва про право власності, видані Державним управлінням справами, на житлові та нежитлові об`єкти суб`єктам, що беруть участь разом з Державним управлінням справами в будівництві нового житла.

Згідно ч. 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на -спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на, нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката, 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про поверненні об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13'1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13'2) актів приймання-передачі нерухомого майна неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, фактично вищезгаданий будинок станом на дату прийняття рішення від 17.04.1995 №86 збудовано та введено в експлуатацію у встановленому законом порядку не було, оскільки Акт державної приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію об`єктів житлово-комунального призначення щодо збудованого ЗАТ "Чернігівоблбуд" 40-квартирного житлового будинку по вул. Освіти, 4-а загальною площею 2475,3 кв. м., було затверджено лише рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 25.01.2002 № 7, тобто на сім років пізніше прийняття зазначеного рішення виконкому.

Щодо посилань відповідача на акт прийняття будинку в експлуатацію та технічний паспорт, як на документи підтверджуючі право власності, то вони обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки в силу наведених положень такі документи не є правовстановлюючими, а є лише технічними документами, які підтверджують завершення будівництва.

Разом із тим, при реєстрації відповідачем обов`язкового для надання Рішення місцевих органів державної виконавчої влади, місцевого самоврядування щодо права власності на об`єкти нерухомого майна не надавалось, матеріали справи примірника такого рішення також не містять.

Таким чином, є юридично правильним висновок суду першої інстацнії про те, що подання відповідачем для здійснення реєстрації акту державної приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію 40-квартирного житлового будинку по вул. Освіти, 4-а, та технічного паспорту на будівлю, за умови відсутності свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна, що видаються місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування не утворюють підстави для самостійної реєстрації речового права, а здійснення повторної перереєстрації з іншим переліком поданих для реєстрації документів (за умови відсутності рішення) не створюють додаткових підстав, підтверджуючих приналежність права власності на спірні квартири ЗАТ "Чернігівоблбуд".

Доводи відповідача про те, що незавершене будівництво вказаного будинку увійшло до статутного фонду товариства, також обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки надані відповідачем докази, зокрема, акт оцінки вартості майна від 30.06.1994 та Відомості відновлювальної вартості, не підтверджують входження до статутного фонду товариства саме спірних квартир у будинку по вул.Освіти, 4-а, оскільки вказані документи містять назви недобудов, а саме 40кв. будинок по вулиці Освіти, рік початку будівництва 1991, що не відповідає ні року будівництва будинку зі спірними квартирами, ні містить визначеної адреси місцезнаходження (номеру будинку).

Положеннями п.3. ч.1. ст. 346 Цивільного кодексу України визначено однією із підстав припинення права власності - припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми законодавства та правові позиції Верховного Суду, апеляційний господарський суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що підставою видачі спірних свідоцтв про право власності є пункт 1.37 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010, тобто, видача свідоцтв є дією з оформлення права власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Таким чином, оскільки в подальшому зазначений пункт рішення виконкому Чернігівської міської ради рішеннями сесії Чернігівської міської кради скасований як протиправний, то й свідоцтва про право власності на квартири №1, 23, 24, 28, 37 в будинку 4а по вул. Освіти в м. Чернігові, якими посвідчено право власності відповідача на нерухоме майно, підлягають визнанню недійсними, та, відповідно підлягає припиненню право власності відповідача на вказані квартири, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо посилань відповідача на порушення його права на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, то відповідно до сталої практики ЄСПЛ (зокрема рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". Одним із елементів дотримання принципу "пропорційності" при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Таким чином, розкриття критерію пропорційності вагоме значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна.

Так, Верховний Суд у постановах від 18 березня 2020 року у справі №199/7375/16-ц та від 20 травня 2020 року у справі № 199/8047/16-ц дійшов висновків, що "конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною.

Крім того, з`ясування заінтересованості, контролю, пов`язаності набувача майна з боржником (попередніми набувачами майна) пов`язане з визначенням критерію добросовісності/недобросовісності набувача, і це питання повинно досліджуватися за наявними у матеріалах справи доказами.

Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки обставин добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 Цивільного кодексу України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право власності набувача майна, а також за відсутності наведення належних мотивів стосовно практики ЄСПЛ з питання втручання держави у право власності, не можуть вважатися такими, що відповідають нормам справедливого судового розгляду згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України (постанова Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 14/5026/1020/2011).

Оскільки відповідач не надав доказів набуття у встановлений законом спосіб спірних квартир, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що відсутні порушення у цій справі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки втручання держави у право особи мирно володіти своїм майном, за заявленими позивачем вимогами, визначається законним заходом, який ставить за мету як особистий інтерес позивача, спрямований на захист його порушеного права власності на майно, так і суспільний інтерес, спрямований на утвердження в країні суспільного правопорядку щодо недопустимості незаконного позбавлення осіб їхніх прав власності на майно, і є пропорційним передбачуваним таким втручанням цілям.

Посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України від 20.10.2021 у справі №3-181/2020(440/20) у справі за конституційною скаргою ПрАТ "Чернігівоблбуд" щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту "б" пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", апеляційним господарським судом враховані, однак воно не поширюється на спірні правовідносини, оскільки у даній справі спір стосується житлового фонду - квартир, а не гуртожитку.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Чернігівської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 07 липня 2021 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Чернігівської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.11.2022.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді О.В. Агрикова

Г.П. Коробенко