ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2022 р. Справа№ 910/394/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

секретар судового засідання Мельничук О.С.

за участю представників сторін:

від позивача - Пономаренко В.М.,

від відповідача - не з`явились,

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 (повний текст рішення складено 25.07.2022)

у справі № 910/394/22 (суддя Марченко О.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед"

до Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

про стягнення 255 269,93 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2022 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Діамед" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про стягнення 342 946, 79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач діяв всупереч вимогам Інструкції та вимогам чинного законодавства України, що призвело до порушення майнових прав позивача на суму 316 428, 60 грн.

24.01.2022 року позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка була прийнята судом першої інстанції відповідно до якої останній просив суд стягнути з Банку на користь Товариства: 233 566,89 грн. збитків; 13 439,56 грн. пені; 5 864,93 грн. втрат від інфляції та 2 398,55 грн. 3% річних, а всього 255 269,93 грн. (а.с. 89-94).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з матеріалів справи вбачається, що Банк, виконуючи інкасові доручення від 20.04.2021 року №342, від 30.04.2021 року №354, від 30.04.2021 року №355 і платіжну вимогу від 23.09.2021 року №52617454 діяв на виконання та з додержанням вимог чинного законодавства, що свідчить про відсутність порушення прав та інтересів Товариства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 233 566,89 грн. збитків є безпідставними та задоволенню не підлягають. Також місцевий господарський суд зазначив, що позовні вимоги про стягнення сум пені, втрат від інфляції та 3% річних, також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від первісної вимоги.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Діамед" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції в цілому є незаконним та необґрунтованим оскільки з його змісту неможливо дізнатись чому доводи позивача були відкинути та не застосовані судом, а доводи відповідача були прийняті з відсутністю зазначення правових норм для підтвердження його правової позиції. Більша частина рішення по суті є просто копією обґрунтування відповідача з відзиву на позовну заяву й судом не надана оцінка цих доводів всупереч навіть ч.ч. 1,5 ст. 236 ГПК України та ч. 4 Постанови Пленуму ВГСУ №6 від 23.03.2012 року. Також скаржник зазначає, що місцевий господарський суд не спростував доводи позивача так й не пояснив, як ним було встановлено, що

виконання відповідачем інкасових доручень та платіжної вимоги вчинено з додержанням вимог чинного законодавства (якого саме!?), що на думку суду першої інстанції свідчить про відсутність порушення в діях Банку. Скаржник зазначає, що в матеріалах справи наявні докази того, що виконання інкасових доручень банком було здійснено не з вільних коштів на рахунку товариства, а з кошів, які були заарештовані в рамках зведених виконавчих проваджень й Банк не мав права стягувати ці кошти на користь податкового органу, а у випадку списання на користь виконавчої служби на підставі платіжної вимоги, було списано замість 82 861,71 гривень (сума на яку накладено арешт в рамках зведеного виконавчого провадження) всю суму зазначеної в платіжній вимозі, що призвело до незаконного стягнення коштів, які були заарештовані в рамках зовсім іншого виконавчого провадження. Крім того, скаржник зазначає, що він звернувся до суду для захисту свого порушеного права у вигляді захисту від свавілля відповідача, який в ручному режимі в порушення існуючих норм та правил зробив списання коштів з рахунку товариства й внаслідок чого завдав збитків товариству. На думку позивача, відповідач порушив умови договору банківського обслуговування, правових норм, які регулюють порядок виконання інкасових доручень на користь податкового органу та порядок виконання платіжних вимог державного виконавця й внаслідок чого були завдані збитки товариству оскільки списання коштів Банком були виконані з арештованих коштів товариства не за тим виконавчим провадженням в рамках якого були здійсненні фактичні незаконні списання коштів з рахунку.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2022 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 року, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/394/22.

31.08.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/394/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року у справі №910/394/22, розгляд справи призначено на 19.10.2022 року.

08.09.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", відповідача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

16.09.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед", позивача у справі, надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

18.10.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", відповідача у справі, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 року розгляд справи відкладено на 02.11.2022 року.

В судовому засіданні 02.11.2022 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представник відповідача.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим господарським судом 11.04.2016 року Товариство на підставі статті 634 ЦК України стало клієнтом Банку шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, якому останнім було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 , що вбачається з довідки від 11.04.2016 року. (а.с. 25).

Як зазначає позивач, з 13.01.2020 року в Україні використовуються банківські рахунки міжнародного стандарту, а тому номером поточного рахунку Товариства є НОМЕР_2, що також вбачається з довідки від 02.06.2020 року. (а.с. 26).

Позивачем до матеріалів справи долучено меморіальні ордери на підставі яких на думку позивача відповідачем було безпідставно списано грошові кошти з рахунку, а саме 18 896,64 грн., списання яких оформлено меморіальним ордером від 18.05.2021 року №L0518S02Z4 (а.с. 27), 11 510,66 грн., списання яких оформлено меморіальним ордером від 25.05.2021 року №L0525N9MWQ (а.с. 28), 32 433,92 грн., списання яких оформлено меморіальним ордером від 26.05.2021 року №L05267LQME (а.с. 29), 253 587,38 грн., списання яких оформлено меморіальним ордером від 04.10.2021 року №L1004T0GFE. (а.с. 30).

У зв`язку з викладеним, позивач надіслав до Банку адвокатський запит від 15.11.2021 року (а.с. 31-33), в якому адвокат просив надати таку інформацію та копії таких документів:

" 1. Надайте завірені належним чином документи на підставі яких Вами було проведено транзакцію 18.05.2021 року в розмірі 18 896,64 гривні оформленою меморіальним ордером №L0518S02Z4 від 18.05.2021 року.

2. Надайте завірені належним чином документи на підставі яких Вами було проведено транзакцію 25.05.2021 року в розмірі 11 510,66 гривень оформленою меморіальним ордером №L0525N9MWQ від 25.05.2021 року.

3. Надайте завірені належним чином документи на підставі яких Вами було проведено транзакцію 26.05.2021 року в розмірі 32 433,92 гривні оформленою меморіальним ордером №L05267LQME від 26.05.2021 року.

4. Надайте завірені належним чином документи на підставі яких Вами було проведено транзакцію 04.10.2021 року в розмірі 253 587,38 гривень оформленою меморіальним ордером №L1004T0GFE від 04.10.2021 року.

5. Надайте письмові відповідь на звернення №31460192.

6. Назвіть строк протягом якого Вами буде повернуто кошти, які були списані/стягнуті вами в порушення норм глави 9 та 11 Постанови НБУ №22 від 21.01.2004 року "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" в загальній сумі 316 тисяч 428 гривень 60 копійок на рахунок товариства, відкритий у вашому банку.

7. Чи проведено Вами службове розслідування щодо порушених у цьому запиті питань та чи притягнуто винних осіб до відповідальності?".

В свою чергу, відповідач листом №20.1.0.0.0/7-211126/34742 від 01.12.2021 року надав позивачу копії розрахункових документів, що стали підставою для списання коштів 18.05.2021 року у сумі 18 896, 64 грн., 25.05.2021 року у сумі 11 510, 66 грн., 26.05.2021 року у сумі 32 433, 92 грн. і 04.10.2021 року у сумі 253 587, 38 грн. Також, у листі вказано, що на 5 питання, на жаль, Банк не мав змоги надати відповідь; Банком не виявлено у своєму документообігу звернення №31460192. Для розгляду питання по суті просив надати більш детальну інформацію про звернення (ким подано, коли подано, через який канал зв`язку було подано звернення тощо). Що стосується повернення списаних коштів вказано, що Банк у своїй діяльності керується виключно вимогами чинного законодавства України, нормативно-правовими актами НБУ, інших законодавчих актів. Банк виконує інкасові доручення, платіжні вимоги на примусове списання коштів у відповідності до вимог Інструкції. Підстави для повернення коштів у сумі 316 428,60 грн. з боку Банка на рахунок Товариства відсутні. На рахунку Товариства були наявні кошти зверх суми арешту, у зв`язку з чим Банком прийнято розрахункові документи до виконання. Відповідальність за необґрунтованість примусового списання коштів, недостовірність даних, вказаних у платіжній вимозі, інкасовому дорученні несе стягувач. Підстави для службового розслідування за викладеними у адвокатському запиті обставинами відсутні. (а.с. 34).

Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що зазначені вище списання грошових коштів Банком з рахунку позивача з порушенням умов договору банківського обслуговування, правових норм, які регулюють порядок виконання інкасових доручень на користь податкового органу та порядок виконання платіжних вимог державного виконавця, внаслідок чого були завдані збитки товариству оскільки списання коштів Банком були виконані з арештованих коштів товариства не за тим виконавчим провадженням в рамках якого були здійсненні фактичні незаконні списання коштів з рахунку.

Місцевий господарський суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог встановив, що Банк, виконуючи інкасові доручення і платіжну вимогу діяв на виконання та з додержанням вимог чинного законодавства, що свідчить про відсутність порушення прав та інтересів Товариства.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Стаття 22 ЦК України дає загальне для цивільного законодавства (як договірного так і деліктного зобов`язання) визначення збитків. Так, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Визначення поняття збитків наводиться також у ч. 2 ст. 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 ГК України конкретизує, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Частиною першою статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Статтею 56 Закону України "Про Національний Банк України" визначено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом`якшують або скасовують відповідальність.

Положеннями пунктів 1.1-1.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного Банку України 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція) встановлено, що вказана Інструкція розроблена відповідно до Законів України "Про Національний банк України", "Про банки і банківську діяльність", "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Податкового кодексу України, інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України (далі - Національний банк).

Інструкція встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

Вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними.

Відповідно до речення першого частини першої статті 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" арешт на майно банку (крім коштів, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку), арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом.

Згідно з абзацом другим пункту 9.1 Інструкції виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі - документ про арешт коштів).

Реченням першим пункту 9.3 Інструкції передбачено, що арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.

Відповідно до абзаців першого - четвертого пункту 9.6 Інструкції залежно від наявності/відсутності коштів на рахунку клієнта, на кошти якого накладено арешт, банк здійснює такі дії:

якщо на рахунку є кошти в сумі, що визначена документом про арешт коштів, то банк арештовує їх на цьому рахунку та продовжує виконання операцій за рахунком клієнта. Документ про арешт коштів банк обліковує на відповідному позабалансовому рахунку;

якщо на рахунку клієнта недостатньо визначеної документом про арешт коштів суми коштів, то банк арештовує на цьому рахунку наявну суму коштів, обліковує цей документ на відповідному позабалансовому рахунку і не пізніше ніж наступного робочого дня письмово повідомляє орган/виконавця, який надіслав документ про арешт коштів, про недостатність коштів для його виконання;

якщо на рахунку клієнта немає коштів для забезпечення виконання документа про арешт коштів, то банк обліковує його на відповідному позабалансовому рахунку і не пізніше ніж наступного робочого дня письмово повідомляє орган/виконавця, який надіслав документ про арешт коштів, про відсутність коштів для його виконання.

Згідно з пунктом 9.9 Інструкції кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Якщо до банку надійде платіжна вимога/інкасове доручення (розпорядження) за іншим виконавчим документом, ніж той, для забезпечення виконання якого накладено арешт, і на цьому рахунку немає інших (крім арештованих) коштів, то банк повертає такий розрахунковий документ без виконання згідно з пунктом 2.18 глави 2 та пунктом 11.11 глави 11 цієї Інструкції.

Абзацами першим і другим пункту 9.10 Інструкції передбачено, що у разі надходження до банку платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для забезпечення виконання якого на кошти клієнта накладено арешт, банк виконує її в повній або частковій сумі в межах наявної арештованої суми на рахунку.

Банк виконує часткову оплату платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) відповідно до пункту 5.10 глави 5 та пункту 11.9 глави 11 цієї Інструкції.

Відповідно до абзацу першого пункту 5.10 Інструкції у разі недостатності коштів на рахунку платника банк виконує платіжну вимогу в межах залишку коштів згідно з главою 2 цієї Інструкції.

Згідно з абзацом першим пункту 11.9 Інструкції Банк у разі недостатності коштів на рахунку платника виконує інкасове доручення (розпорядження) у межах залишку коштів.

Банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження згідно зі статтею 1072 ЦК України та виключно в межах залишку коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом (пункт 2.22 Інструкції).

Таким чином, у разі наявності на рухну коштів крім арештованих банк виконує списання коштів в межах залишку на рахунку клієнта.

Відповідно до положень ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 73, 76 ГПК України).

З викладеного слідує, що положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (зазначена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.08.2020 у справі №922/3582/19)

Колегія суддів зауважує, що одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18).

Таким чином, позивач, стверджуючи про існування певної обставини, подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції на іншою суд і виносить власне рішення (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 зі справи № 917/1307/18).

Отже, під час судового провадження суд оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, через призму наданих доказів суд приймає рішення (зазначеної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Так, судом першої інстанції було досліджено, що станом на кожну заявлену у позовній заяві дату списання грошових коштів з поточного рахунку позивача № НОМЕР_2 , а саме 18.05.2021 року, 25.05.2021 року, 26.05.2021 року та 04.10.2021 року, на відповідному рахунку були наявні такі арешти коштів:

- на суму 131 461,34 грн., здійснений Банком на виконання вимог постанови старшого державного виконавця Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бузніцької Т.Г. від 17.11.2020 у ВП № 61190088 про арешт коштів боржника при примусовому виконанні: судового наказу господарського суду Київської області від 27.03.2018 року №911/115/18 на суму 382,80 грн., наказу господарського суду Київської області від 03.07.2018 року зі справи №911/19317/17 на суму 38 624,28 грн., наказу господарського суду Київської області від 02.09.2019 року зі справи №911/756/19 на суму 1 921 грн., наказу господарського суду Київської області від 26.11.2019 року зі справи №911/1763/19 на суму 57 115,26 грн., наказу господарського суду Київської області від 02.09.2019 року зі справи №911/756/19 на суму 14 848,12 грн. (постанова про арешт коштів боржника №61190088 від 17.11.2020 року, а.с. 134-135);

- на суму 82 861,71 грн., здійснений Банком на виконання вимог постанови головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщука В.В. від 08.04.2021 у ВП № 51065814 про арешт коштів боржника при примусовому виконанні виконавчого напису від 11.07.2014 року №1426 виданого Шевчук З.М. ПН КМНО (постанова про арешт коштів боржника №51065814 від 08.04.2021 року, а.с. 136-137);

- на суму 43 555,70 грн., здійснений Банком на виконання вимог постанови старшого державного виконавця Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бузніцької Т.Г. від 11.07.2019 року у ВП № 59430526 про арешт коштів боржника при примусовому виконанні: наказу господарського суду Київської області від 03.07.2018 року зі справи №911/19317/17 (постанова про арешт коштів боржника №59430526 від 11.07.2019 року, а.с. 139-140);

- на суму 200 грн., здійснений Банком на виконання вимог постанови заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лагоцької В.Ф. від 17.04.2019 року у ВГІ № 56484680 про арешт коштів боржника при примусовому виконанні постанови Дніпровського РВ ДВС м. Київ від 29.03.2017 року №52746338 (постанова про арешт коштів боржника №56484680 від 17.04.2019 року, а.с. 142).

Відтак, місцевий господарський суд обґрунтовано встановив, що загальна сума арештів коштів на рахунку на кожну дату становить 258 078,75 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що 18.05.2021 року Банком отримано інкасове доручення від 20.04.2021 року №342 (а.с. 143), що підтверджується вхідним штампом на документі з номером його реєстрації - 706-вб; призначення платежу "сплата податкового зобов`язання, нарахованого податковим органом, згідно ст.95 п.п.95.3 Податкового кодексу України. Постанова Київського окружного адміністративного суду №826/9711/17 від 05.05.2020 року про стягнення заборгованості з ТОВ "Діамед" податкового боргу в сумі 22 220 935,11 грн.".

Відповідно до заключної виписки за період 18.05.2021 року - 18.05.2021 року за поточним рахунком № НОМЕР_2 (а.с. 59) вбачається, що станом на час отримання та реєстрації відповідачем інкасового доручення від 20.04.2021 року №342 08 год. 30 хв. ранку 18.05.2021 року, на поточному рахунку Товариства обліковувалися грошові кошти у сумі 276 975,39 грн. із розрахунку: 258 137,24 грн. (вхідний залишок коштів станом на початок 18.05.2021 року) + 5 001,11 грн. (вхідний платіж о 07:08 год.) + 4 387,42 грн. (вхідний платіж о 07:08 год.) + 1 234,45 грн. (вхідний платіж о 07:08 год.) + 3 985,01 грн. (вхідний платіж о 07:08 год.) + 4 230,16 грн. (вхідний платіж о 07:20 год.).

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що враховуючи те, що наявні арешти коштів на рахунку в загальній сумі 258 078,75 грн. вчинені не задля забезпечення виконання документа за постановою Київського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 року №826/9711/17, то залишок коштів на рахунку позивача для здійснення списання на виконання інкасового доручення від 20.04.2021 року №342 станом на час отримання відповідного доручення становив 18 896,64 грн. із розрахунку: 276 975,39 грн. (загальний залишок коштів на рахунку) - 258 078,75 грн. (загальна сума арештів на рахунку).

Відтак, на підставі меморіального ордеру №L0518S02Z4 від 18.05.2021 року (а.с. 27), саме така сума коштів і була списана Банком 18.05.2021 року на виконання інкасового доручення від 20.04.2021 року №342.

В подальшому, 25.05.2021 року Банком отримано інкасове доручення від 30.04.2021 року №354 (а.с. 144), що підтверджується вхідним штампом на документі з номером його реєстрації - 775-вб; призначення платежу "сплата податкового зобов`язання, нарахованого податковим органом, згідно ст.95 п.п.95.3 Податкового кодексу України. Постанова Київського окружного адміністративного суду №826/9711/17 від 05.05.2020 року про стягнення заборгованості з ТОВ "Діамед" податкового боргу в сумі 22 220 935,11 грн.".

Зі змісту заключної виписки за період 25.05.2021 року - 25.05.2021 року за поточним рахунком № НОМЕР_2 (а.с. 60) вбачається, що станом на час отримання та реєстрації відповідачем інкасового доручення від 30.04.2021 року №354 08 год. 30 хв. ранку 25.05.2021 року, на поточному рахунку Товариства обліковувалися грошові кошти у сумі 269 589,41 грн. із розрахунку: 258 436,11 грн. (вхідний залишок коштів станом на початок 25.05.2021) + 1 961,27 грн. (вхідний платіж о 07:21 год.) + 4 998,42 грн. (вхідний платіж о 07:21 год.) + 582,03 грн. (вхідний платіж о 07:21 год.) + 1 549,16 грн. (вхідний платіж о 07:21 год.) + 2 062,42 грн. (вхідний платіж о 07:22 год.).

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що враховуючи те, що наявні арешти коштів на рахунку в загальній сумі 258 078,75 грн. вчинені не задля забезпечення виконання документа за постановою Київського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 року №826/9711/17, то залишок коштів на рахунку позивача для здійснення списання на виконання інкасового доручення від 30.04.2021 року №354 станом на час отримання відповідного доручення становив 11 510,66 грн. із розрахунку: 269 589,41 грн (загальний залишок коштів на рахунку) - 258 078,75 грн. (загальна сума арештів на рахунку).

Відтак, на підставі меморіального ордеру №L0525N9MWQ від 25.05.2021 року (а.с. 28) саме така сума коштів і була списана Банком 25.05.2021 року на виконання інкасового доручення від 30.04.2021 року №354.

Також, в подальшому, 26.05.2021 року Банком отримано інкасове доручення від 30.04.2021 року №355 (а.с. 145), що підтверджується вхідним штампом на документі з номером його реєстрації - 777-вб; призначення платежу "сплата податкового зобов`язання, нарахованого податковим органом, згідно ст.95 п.п.95.3 Податкового кодексу України. Постанова Київського окружного адміністративного суду №826/9711/17 від 05.05.2020 року про стягнення заборгованості з ТОВ "Діамед" податкового боргу в сумі 22220935,11 грн.".

Відповідно до заключної виписки за період 26.05.2021 року - 26.05.2021 року (а.с. 61) станом на час отримання та реєстрації відповідачем інкасового доручення від 30.04.2021 року №355 08 год. 30 хв. ранку 26.05.2021 року, на поточному рахунку Товариства обліковувалися грошові кошти у сумі 290 512,67 грн. із розрахунку: 258 145,20 грн. (вхідний залишок коштів станом на початок 26.05.2021 року) + 619,58 грн. (вхідний платіж о 08:02 год.) + 21 150,80 грн. (вхідний платіж о 08:04 год.) + 7 721,81 грн. (вхідний платіж о 08:04 год.) + 1 779,68 грн. (вхідний платіж о 08:04 год.) + 1 095,60 грн. (вхідний платіж о 08:04 год.).

Отже місцевий господарський суд вірно зазначив, що враховуючи те, що наявні арешти коштів на рахунку в загальній сумі 258 078,75 грн. вчинені не задля забезпечення виконання документа за постановою Київського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 року №826/9711/17, то залишок коштів на рахунку позивача для здійснення списання на виконання інкасового доручення від 30.04.2021 року №355 станом на час отримання відповідного доручення становив 32 433,92 грн. із розрахунку: 290 512,67 грн. (загальний залишок коштів на рахунку) - 258 078,75 грн. (загальна сума арештів на рахунку).

Відповідно до меморіального ордеру №L05267LQME від 26.05.2021 року (а.с. 29) саме така сума коштів і була списана Банком 26.05.2021 на виконання інкасового доручення від 30.04.2021 року №355; призначення платежу "Примусове списання коштів на підставі ст.1071 ЦК України та у відповідності до ст. 5, 11, 21, 52, 53, 55, 65 Закону України "Про виконавче провадження", статті 124 Конституції України при примусовому виконанні виконавчого напису ПН КМНО № 1426 від 11.07.2014, наказу господарського суду № 910/29633 від 23.02.2016; наказу господарського суду м. Києва від 25.04.2017 по справі № 910/24363/16; виконавчого напису ПН КМНО № 1427 від 11.07.2017; наказу господарського суду м. Києва від 27.05.2015 по справі № 910/1133/15-г; наказу господарського суду м. Києва від 27.04.2016 по справі № 910/26710/15; наказу господарського суду м. Києва від 19.05.2015 по справ № 910/1132/15-г; наказу господарського суду м. Києва від 27.12.2017 по справ № 910/10770/17".

Окрім цього, 01.10.2021 року Банком вечірньою поштою отримана платіжна вимога від 23.09.2021 року №52617454, що підтверджується штампами на документі. (а.с. 146).

Суд першої інстанції встановив, що першим робочим та операційним днем за 01.10.2021 року (п`ятниця) є 04.10.2021 року (понеділок), тому у зв`язку із цим вказана платіжна вимога виконана Банком саме 04.10.2021 року, адже отримана поза межами робочого (операційного) дня 01.10.2021 року.

Відтак, відповідно до меморіального ордеру №L1004T0GFE від 04.10.2021 року, зважаючи на наявний арешт коштів, здійснений на забезпечення виконання документа, за яким надійшла платіжна вимога, 04.10.2021 року Банк на виконання платіжної вимоги від 23.09.2021 №52617454 списав суму 253 587,38 грн., що також вбачається із заключної виписки за період з 04.10.2021 року по 04.10.2021 року. (а.с. 62).

Враховуючи вище викладене, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджено правомірність дій Банку при виконанні інкасованих доручень, а оскільки Банк не є особою, яка ініціювала спірні операції або яка отримала кошти списуючи їх з рахунків позивача, Банк діяв у виконання вимог державних органів, керуючись п. 5.10 глави 5, п. 9.9, п. 9.10, п. 11.9 глави 11 Інструкції.

Отже, колегія суддів зазначає, що матеріали не містять належних доказів на підтвердження помилковості, безпідставності чи неналежного здійснення спірних операцій, відсутність підтвердження помилки, у зв`язку з чим, позивачу діями Банку не було нанесено збитків, а у відповідача в свою чергу відсутній обов`язок повернення вказаних коштів на рахунок позивача.

Колегія суддів зазначає, що для застосування до даних правовідносин правової норми, як понесення позивачем прямих збитків має бути доведеним факт безпідставності списання коштів з рахунку.

При цьому, як встановлено вище, списання відповідачем грошових коштів з рахунку позивача було здійснено на відповідно визначеній Законом підставі, що унеможливлює твердження про безпідставність списання.

Грошові кошти було перераховано відповідачем за визначеними інкасованими дорученнями та платіжної вимогою, що унеможливлює твердження про порушення банківською установою Інструкції та Закону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з матеріалів справи вбачається, що Банк, виконуючи інкасові доручення від 20.04.2021 року №342, від 30.04.2021 року №354, від 30.04.2021 року №355 і платіжну вимогу від 23.09.2021 року №52617454 діяв на виконання та з додержанням вимог чинного законодавства, що свідчить про відсутність порушення прав та інтересів Товариства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 233 566,89 грн. збитків є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Також місцевий господарський суд обґрунтовано відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення сум пені, втрат від інфляції та 3% річних, оскільки вони є похідними від первісної вимоги.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року у справі №910/394/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року у справі № 910/394/22 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/394/22.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.11.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз