РІШЕННЯ

Іменем України

03 листопада 2022 року м. Чернігівсправа № 927/676/22
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Федоренко Ю.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Авто Стандард Україна,

вул. Б. Хмельницького, буд. 10-а, м. Пустомити, Львівська обл., 81100

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма СВ-Мікс,

вул. Любецька, 151б/1, м. Чернігів, 14021

про стягнення 27784,85 грн

Учасники справи не викликались.

Товариством з обмеженою відповідальністю Авто Стандард Україна подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма СВ-Мікс про стягнення 22099,60 грн боргу, 3475,29 грн пені та 2209,96 грн штрафу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №836 від 15.10.2020 в частині оплати товару.

Також позивач просить стягнути витрати на правову допомогу, орієнтовний розмір яких становить 4000,00 грн.

Ухвалою суду від 06.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі №927/676/22, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін; сторонам установлено процесуальні строки для подачі до суду письмових заяв по суті спору. Як свідчить наявне у справі рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 428 ухвала суду від 06.09.2022 вручена відповідачу 08.09.2022 (а.с. 27).

Останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 23.09.2022.

15.09.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позов Вих.№51 від 15.09.2022 тобто у строк, встановлений судом. У відзиві на позов відповідач позовні вимоги визнав частково, зокрема, зазначив, що дійсно отримав від позивача за видатковою накладною № 2837 від 15.02.2022 відповідно Договору поставки № 836 від 15.10.2020 товар на суму 22099,60 грн. За отриманий товар TOB «Фірма «СВ-Мікс» розрахунок з постачальником повинно було здійснити до 25.02.2022, однак 24.02.2022 в Чернігові почались активні бойові дії, які тривали до 01.04.2022. Починаючи з 24.02.2022 товариство реально повністю вимушено припинило свою господарську діяльність і не працювало до 06.06.2022.

В результаті бойових дій була частково пошкоджена будівля магазину «Автоцентр», а також частина пошкодженого та викраденого товару на загальну суму 886 068,10 грн, що підтверджується документом нестачі автозапчастин, авто хімії, аксесуарів, авто товарів при інвентаризації, складеним за результатами її проведення. Серед нереалізованого пошкодженого та викраденого товару був, в тому числі, і товар, отриманий від постачальника «TOB «Авто Стандард Україна». З приводу пошкодження та викрадення товару товариство звернулось до правоохоронних органів з заявою від 29.06.2022 за № 32, яка отримана 12.07.2022. Повідомляючи про вище викладене, TOB «Фірма «СВ-МІКС» не відмовляється від сплати заборгованості позивачу, і при наявності грошових коштів, що залишаться після сплати термінових платежів (податки, заробітна плата, тощо), в обов`язковому порядку добровільно буде сплачувати борг, однак просить врахувати ці обставини і неможливість своєчасно виконати свої зобов`язання.

Крім того, відповідач зазначив, що за умовами Договору поставки № 836 від 15.10.2020 пунктом 9.1. передбачено «Усі розбіжності та спори, що виникають між сторонами у зв`язку з укладенням, тлумаченням, виконанням чи припиненням цього Договору, сторони вирішуватимуть шляхом проведення двосторонніх переговорів та у претензійному порядку.». Однак, ця домовленість не була врахована TOB «Авто Стандард Україна» і в досудовому порядку спір не вирішувався, претензія не направлялась.

02.09.2022 TOB «Фірма «СВ-Мікс» платіжним дорученням № 1182 перерахувало TOB «Авто Стандард Україна» грошові кошти в сумі 4000,00 грн як оплату за аксесуари згідно накладної № 2837 від 15.02.2022, зменшивши суму основного боргу. Таким чином сума заборгованості відповідача перед позивачем становить не 22099,60 грн, як стверджує позивач, а 18099,60 грн.

У позовній заяві позивач вимагає стягнути пеню в сумі 3475,29 грн, однак TOB «Фірма «СВ-Мікс» не згодне з вказаною сумою і вважає, що пеня може бути нарахована лише з 06.06.2022 по 17.08.2022 і становить 2209,96 грн. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем з врахуванням пені та штрафних санкцій становить 22519,52 грн.

Також у відзиві на позов відповідач просить відмовити позивачу у стягненні 2481,00 грн сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу в сумі 4000,00 грн, яка нічим не підтверджена, у зв`язку з невинуватістю доведення справи до суду.

До відзиву на позов додані: копія документу нестачі товару, копія платіжного доручення № 1182 від 02.09.2022, копія звернення до правоохоронних органів № 32 від 29.06.2022, докази надіслання позивачу відзиву на позовну заяву (фіскальний чек Укрпошти від 12.02.2022).

Пунктом 2 ч. 6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Згідно з ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Такий самий порядок надіслання був встановлений судом для відповідача щодо направлення іншим учасникам справи відзиву і доданих до нього документів.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Такий обов`язок особи направлений, насамперед, на забезпечення процесуальних прав інших учасників з метою надання їм можливості завчасно підготуватись та надати свої аргументи і заперечення як щодо обставин справи, на підтвердження яких і надаються певні докази, так і щодо оцінки таких доказів безпосередньо.

Однак доказів направлення відзиву на позов з доданими до нього документами позивачу відповідач суду не надав. Копія фіскального чеку від 12.09.2022 із зазначенням ТОВ АВТО СТАНДАРТ УК, яка додана до відзиву на позов датованого 15.09.2022, не підтверджує направлення позивачу відзиву з доданими до нього документами.

Недотримання відповідачем встановленого порядку щодо направлення відзиву на позов та доданих до нього документів ставить позивача у завідомо невигідне становище і порушує принцип справедливої рівноваги між сторонами.

Системний аналіз наведених правових норм у поєднанні із наведеними у ст. 13, 14 ГПК України принципах диспозитивності і змагальності сторін свідчить про настання для учасника справи таких негативних наслідків, як неврахування судом при вирішенні спору аргументів і доказів у разі недотримання останнім без поважних на те причин встановленого законом порядку їх подання, і ризик настання цих негативних наслідків нормами ГПК України покладається саме на таких учасників.

Суд долучив до матеріалів справи відзив на позов з доданими документами, але враховуючи те, що відповідач не надав доказів направлення цих документів позивачу, спір вирішується без їх врахування. 02.11.2022 до суду від відповідача надійшла заява Вих.№64 від 01.11.2022 в якій просить додатково долучити до матеріалів справи завірену копію платіжного доручення № 1382 від 31.10.2022 про сплату боргу ТОВ Авто Стандард Україна в сумі 4000,00 грн згідно накладної № 2837 від 15.02.2022. Суд задовольнив подану заяву.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд встановив:

15.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Авто Стандард Україна, (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма СВ-Мікс, (далі - покупець) укладено договір поставки № 836 (далі Договір, а.с. 6-7).

У відповідності до п. 1.1-1.2 Договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором.

Предметом Договору є поставка олив моторних, охолоджуючих рідин, акумуляторів, автозапчастин та інших автотоварів, ділі за текстом «товар», за погодженою кількістю, асортиментом та ціною, згідно видаткових накладних постачальника.

Згідно п. 4.3 Договору передача товару оформлюється видатковою накладною, в якій зазначається найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна та загальна вартість.

У відповідності до п. 6.1 Договору покупець зобов`язаний оплатити постачальнику за отриману конкретну партію товару протягом 10 календарних днів з дати оформлення видаткової накладної. За окремою домовленістю сторін умови оплати товару можуть бути змінені, що має бути оформлено письмово Додатком до даного Договору.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар по видатковій накладній № 2837 від 15.02.2022 на загальну суму з ПДВ 22099,60 грн (а.с. 8).

Дослідивши умови Договору, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплатити позивачу отриманий товар в сумі 22099,60 грн згідно видаткової накладної № 2837 від 15.02.2022 до 25.02.2022 включно.

У зв`язку з неналежним виконанням умов Договору відповідачем щодо оплати вартості отриманого товару, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 22099,60 грн боргу, 3475,29 грн пені та 2209,96 грн штрафу.

В порушення умов Договору отриманий відповідачем товар за видатковою накладною № 2837 від 15.02.2022 був частково оплачений останнім з порушенням строку оплати передбаченим п. 6.1 Договору, а саме 02.09.2022 в сумі 4000,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 1182 від 02.09.2022, яке додане до відзиву на позов (а.с. 45) та 31.10.2022 в сумі 4000,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 1382 від 31.10.2022. Враховуючи вищевикладене, сума заборгованості відповідача по видатковій накладній № 2837 від 15.02.2022 станом на день розгляду справи становить 14099,60 грн (сума яка підлягає до сплати 22099,60 грн - 8000,00 грн сплачених відповідачем).

Оцінка аргументів та нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частин 1 та 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачем заявлена до суду позовна вимога про стягнення з відповідача 22099,60 грн боргу за отриманий товар за видатковою накладною № 2837 від 15.02.2022 згідно Договору поставки № 836 від 15.10.2020.

Відповідач надав суду докази часткової оплати заборгованості за отриманий товар згідно накладної № 2837 від 15.02.2022 в розмірі 4000,00 грн, яка була ним здійснена після направлення позову до суду (згідно поштового конверта позовну заяву з додатками здано на поштове відділення Укрпошти 27.08.2022) і до відкриття провадження у справі № 927/676/22, що підтверджується копією платіжного доручення № 1182 від 02.09.2022.

Також після порушення провадження у справі, 31.10.2022 відповідачем здійснено оплату на суму 4000 грн з призначенням платежу: оплата за аксесуари згідно накладної №2837 від 15.02.2022 (платіжне доручення №1382 від 31.10.2022).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи часткову оплату відповідачем заборгованості за Договором після порушення провадження у справі, суд закриває провадження у справі в частині стягнення 4000,00 грн боргу за відсутністю предмету спору.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню 14099,60 грн заборгованості за Договором (сума яка підлягала до сплати 22099,60 грн - 8000,00 грн сплачених відповідачем).

Матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за отриманий товар за Договором, беручи до уваги відсутність належних доказів погашення відповідачем наявної заборгованості, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 14099,60 грн є правомірними та підлягають задоволенню; в частині стягнення з відповідача 4000,00 грн заборгованості судом відмовлено в зв`язку зі сплатою останнім цієї суми до відкриття провадження у справі.

Згідно з ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 7.1 Договору у випадку порушення строків оплати товару, встановлених умовами цього Договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожний день прострочення до моменту закінчення такого прострочення, а у випадку коли прострочення триває до моменту звернення постачальника до суду.

Згідно п. 7.3 Договору у випадку прострочення оплати поставленого товару понад 30 календарних днів покупець окрім пені сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від вартості неоплаченого товару.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача у відповідності до пунктів 7.1, 7.3 Договору 3475,29 грн пені за прострочення відповідачем зобов`язань з оплати отриманого товару за період з 26.02.2022 по 17.08.2022 згідно розрахунку, який міститься в позовній заяві та 2209,96 грн штрафу.

Здійснивши перевірку розрахунків пені та штрафу, заявлених позивачем, судом встановлено, що зазначені суми позивачем нараховані правомірно, у відповідності до умов Договору та вимог законодавства.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти нарахування пені з 26.02.2022, вказуючи, що невиконання обов`язку щодо оплати товару виникло через обставини непереборної сили в Чернігові 24.02.2022 почались активні бойові дії в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, товариство повністю припинило господарську діяльність і не працювало до 06.06.2022, а тому пеня може бути нарахована лише з 06.06.2022 по 17.08.2022 і становить 2209,96 грн.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Пунктами 8.1-8.3 Договору сторони погодили, що будь-яка із сторін вважається такою, що не несе відповідальність за невиконання своїх зобов`язань за цим Договором в тій мірі, в якій затримку чи перешкоду виконанню таких зобов`язань спричинено виникненням і дією обставин непереборної сили (форс-мажор).

Під обставинами форс-мажор розуміються стихійні лиха, епідемії епізоотії, війна чи військові дії будь-якого характеру, блокади, ембарго, пожежа, страйки на підприємствах сторін, акти нормативно-правового характеру органів державної влади чи місцевого самоврядування та інші обставини надзвичайного характеру, які сторони не могли передбачити під час укладення та виконання даного Договору і які знаходяться поза контролем сторін та перешкоджають виконанню ними договірних зобов`язань за цим Договором.

Належним доказом виникнення обставин форс-мажор та строку їхньої тривалості для сторін цього Договору визнаватимуться підтверджуючі документи, видані відповідним уповноваженим органом.

Виникнення форс-мажорних обставин, у момент прострочення виконання стороною своїх зобов`язань по цьому Договору, позбавляє цю сторону права посилатися на такі обставини, як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх договірних зобов`язань.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2394/21 (постанова від 14 червня 2022) вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується і Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Тому сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати кошти від своїх контрагентів. Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом у період з 24.02.2022 по 06.06.2022, що всі працівники (чи їх частина) тимчасово не виконували професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Проте, господарський суд вважає за можливе зменшити розмір штрафних санкцій, які просить стягнути позивач, на 50%, враховуючи наступне.

У відповідності до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Форс-мажорні обставини - військова агресія Російської федерації проти України виникли 24.02.2022, тобто ще до моменту прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань по Договору. Активні бойові дії, які відбувались у Чернігові та Чернігівській області в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації у період з 24.02.2022 по 02.04.2022 значно ускладнювали виконання фінансових зобов`язань відповідача перед позивачем. Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності доводи позивача та відповідача, а також обставини розрахунку і періоди прострочення, суд вважає за можливе зменшити штрафні санкції, заявлені позивачем до стягнення, на 50%. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню пеня у розмірі 1737,65 грн та 1104,98 грн штрафу за неналежне виконання умов Договору.

Відповідно до ч.1 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. А тому недотримання позивачем п. 9.1 Договору не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача відповідно до ст.129 ГПК України.

У стягненні з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн, яку просить стягнути позивач у позовній заяві, судом відмовлено, оскільки останнім не надано доказів які б її підтверджували.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, п.2 ч.1 ст. 231, 232-233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі в частині стягнення 4000,00 грн боргу. Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма СВ-Мікс, вул. Любецька, 151б/1, м. Чернігів, 14021, код 24558304 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Авто Стандард Україна, вул. Б. Хмельницького, буд. 10-а, м. Пустомити, Львівська обл., 81100, код 35775727, 14099,60 грн боргу, 1737,65 грн пені, 1104,98 грн штрафу та витрати зі сплати судового збору у сумі 2481,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 03.11.2022.

Суддя Ю.В. Федоренко