РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.11.2022Справа №910/9109/22

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн"

про стягнення 1 059 220,83 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" про стягнення 1 059 220,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" не виконано свого грошового зобов`язання з оплати поставленого позивачем згідно договору №129-20 від 01.07.2020 товару, у зв`язку з чим у відповідача виник борг у розмірі 842 197,65 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" своїх зобов`язань за Договором №129-20 від 01.07.2020 позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 113 224,70 грн., 3% річних у розмірі 9 395,06 грн. та інфляційних втрат у розмірі 94 403,42 грн., нарахованих за період з 09.03.2022 по 07.09.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2022 відкрито провадження у справі №910/9109/22; визнано її малозначною та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Вказана ухвала суду від 16.09.2022 була надіслана відповідачу 19.09.2022 на адресу, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (04080, м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15), рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, та у відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №298 була вручена Товариству з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" 27.09.2022.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 16.09.2022 у справі №910/9109/22 встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" строк на подання відзиву з долученими до нього доказами та з доказами його направлення позивачу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Згідно з пунктом першим статті 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" вправі було подати відзив на позов у строк до 03.10.2022 включно (згідно ч. 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, оскільки останній день 15-денного строку на подання відзиву припадав на вихідний день - 01.10.2022 - суботу).

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

01.11.2022 засобами поштового зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (здана до установи поштового зв`язку 27.10.2022), в якій позивач вказує, що після відкриття провадження у справі №910/9109/22 відповідачем було частково погашено суму основного боргу в частині 100 000,00 грн., у зв`язку з чим позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" суму боргу у розмірі 742 197,65 грн., пеню у розмірі 113 224,70 грн., 3% річних у розмірі 9 395,06 грн. та інфляційні втрати у розмірі 94 403,42 грн. (всього, кошти у розмірі 959 220,83 грн.)

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Провадження у справі №910/9109/22 було відкрите 16.09.2022 - дата ухвали про відкриття провадження у справі, в той час як дану справу вирішено розглядати без проведення судового засідання, а відтак на підставі приписів ч. 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України Товариство з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" мало можливість реалізувати своє право на зменшення розміру позовних вимог до 17.10.2022 включно (з урахуванням приписів ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, оскільки останній день 30-денного строку припадав на вихідний день - 16.10.2022 - неділю), а з 18.10.2022 розпочався розгляд справи №910/9109/22 по суті.

Заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" про зменшення розміру позовних вимог було подана до суду (здана до установи поштового зв`язку) 27.10.2022, тобто позивачем подано заяву з пропуском встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку на 9 календарних днів. При цьому, позивачем не заявлялось клопотання про поновлення пропущеного строку та не наводилось будь-яких причин пропуску цього строку (при тому, що відповідачем було сплачено кошти у розмірі 100 000,00 грн. ще 22.09.2022, тобто більш ніж за три тижні до того, як розпочався розгляд справи №910/9109/22 по суті).

За приписами статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки позивачем не наведено жодних поважних причин пропуску встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку на вчинення такої процесуальної дії як зменшення розміру позовних вимог, а також не заявлено клопотання про поновлення такого строку, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" про зменшення розміру позовних вимог підлягає залишенню судом без розгляду.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

01.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" (покупець) укладено Договір №129-20 (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця металопродукцію та/або будівельні матеріали, а покупець зобов`язався своєчасно прийняти товар і здійснити його оплату на умовах цього договору.

Кількість, асортимент та розгорнута номенклатура товару, що передається за цим договором, зазначається у рахунках-фактурах постачальника, які мають силу специфікації, або в інших додатках до цього договору та визначаються у видаткових накладних (п. 2.1 Договору).

Згідно п. 3.5 Договору оплата товару проводиться на умовах передплати та на умовах відстрочення платежу в такому порядку:

3.5.1 передплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі або у рахунках-фактури, в розмірі 100% вартості товару протягом 3 банківських днів від дати отримання покупцем рахунку-фактури;

3.5.2 при відвантаженні товару постачальником покупцю без отримання попередньої оплати покупець здійснює оплату отриманого товару та доставку на умовах відстрочення платежу протягом 30 календарних днів з дати отримання товару. У разі якщо протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару покупець не оплатив його вартості, то у випадку збільшення офіційного середньозваженого курсу продажу долара США до гривні на Міжбанківському валютному ринку з дати відвантаження товару на дату проведення розрахунку більше ніж на 3%, постачальник має право збільшити загальну вартість розрахунку в такій же пропорції.

Товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем з моменту підписання видаткової накладної, з цього моменту переходить право власності на товар до покупця та всі пов`язані із цим ризики (п. 5.2 Договору).

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що у разі порушення строків оплати за товар, указаних в пункті 3.5.2 цього договору, та строків приймання товару, покупець сплачує постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У пункті 6.5 Договору сторони домовились, що строк нарахування штрафних санкцій (неустойки) за цим договором не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання за цим договором нараховується до моменту належного виконання відповідного зобов`язання або до моменту звернення кредитора до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій, в залежності від того, яка обставина настане раніше. До вимог про стягнення штрафних санкцій за цим договором не застосовується строк спеціальної позовної давності, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України. Кредитор за зобов`язанням, що порушене, може звернутися з вимогою про стягнення штрафних санкцій за цим договором в межах строку загальної позовної давності, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію цього договору, він автоматично продовжується на наступний календарний рік (п. 9.1 Договору).

У період з 08.02.2022 по 11.02.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" товар згідно видаткових накладних №698 від 08.02.2022, №699 від 08.02.2022 та №815 від 11.02.2022.

Спір у справі виник у зв`язку твердженнями позивача про невиконання відповідачем свого зобов`язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв`язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" на дату звернення позивача до суду виник борг перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" у розмірі 842 197,65 грн. Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 113 224,70 грн., 3% річних у розмірі 9 395,06 грн. та інфляційних втрат у розмірі 94 403,42 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

З аналізу умов Договору вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість тощо) кожного окремого зобов`язання з поставки товару (партії товару) погоджується сторонами, зокрема, у рахунках-фактури та видаткових накладних.

Крім того, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів письмового повідомлення за один місяць до закінчення терміну дії цього договору однією із сторін іншої сторони про припинення договору, суд дійшов висновку, що вказаний Договір був автоматично пролонгованим на 2021-2022 роки у відповідності до п. 9.1 Договору.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Із наявних в матеріалах справи видаткових накладних №698 від 08.02.2022 на суму 19 902,96 грн., №699 від 08.02.2022 на суму 8 743,50 грн. та №815 від 11.02.2022 на суму 605 913,12 грн. вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" товар загальною вартістю 634 559,58 грн.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками та скріплена печатками сторін, а відтак матеріалами справи підтверджується поставка позивачем відповідачу товару за видатковими накладними №698 від 08.02.2022, №699 від 08.02.2022 та №815 від 11.02.2022.

Крім того, на підтвердження обставин здійснення поставки спірного товару позивачем долучено до позовної заяви підписані повноважними представниками та скріплена печатками сторін товарно-транспортні накладні №ГЛ0004874 від 08.02.2022, №ГЛ0004873 від 08.02.2022, №ГЛ0004923 від 11.02.2022 та податкові накладні №146 від 08.02.2022, №147 від 08.02.2022, №281 від 11.02.2022.

Положеннями ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 3.5 Договору оплата товару проводиться на умовах передплати та на умовах відстрочення платежу в такому порядку:

3.5.1 передплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі або у рахунках-фактури, в розмірі 100% вартості товару протягом 3 банківських днів від дати отримання покупцем рахунку-фактури;

3.5.2 при відвантаженні товару постачальником покупцю без отримання попередньої оплати покупець здійснює оплату отриманого товару та доставку на умовах відстрочення платежу протягом 30 календарних днів з дати отримання товару. У разі якщо протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару покупець не оплатив його вартості, то у випадку збільшення офіційного середньозваженого курсу продажу долара США до гривні на Міжбанківському валютному ринку з дати відвантаження товару на дату проведення розрахунку більше ніж на 3%, постачальник має право збільшити загальну вартість розрахунку в такій же пропорції.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" 100% попередньої оплати за спірний товар, суд приходить до висновку, що позивачем поставлено відповідачу товару за видатковими накладними №698 від 08.02.2022, №699 від 08.02.2022 та №815 від 11.02.2022 на умовах відтермінування платежу, передбачених п. 3.5.2 Договору.

Статтею 253 Цивільного кодексу України унормовано, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відтак, поставлений позивачем за видатковими накладними №698 від 08.02.2022, №699 від 08.02.2022 товар відповідач мав оплатити до 10.03.2022, а поставлений за видатковою накладною №815 від 11.02.2022 - до 14.03.2022 (згідно частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, оскільки останній день 30-денного строку припадав на вихідний день - 13.03.2022 - неділю).

Відповідно п. 3.2.1 Договору у разі відстрочення платежу згідно п. 3.5.2 Договору діюча ціна на момент відвантаження товару вказується в рахунках фактурах постачальника та видаткових накладних. При цьому, в рахунку-фактурі зазначається еквівалент ціни на товар в доларах США за середньозваженим курсом продажу долару США/гривня, встановленого на Міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню виставлення рахунку-фактури, на письмову вимогу покупця та видаткової накладної.

Оскільки ні Договір, ні позовна заява не містять пояснень з приводу джерела інформації щодо середньозваженого курсу продажу долара США до гривні, яке сторони домовились використовувати при визначенні ціни товару з урахуванням курсової різниці, суд вбачає за необхідне керуватись найпоширенішим серед суб`єктів господарювання джерелом - інформацією, яка міститься на сайті https://minfin.com.ua в мережі Інтернет.

Отже, станом на день, що передував дню виставлення рахунків-фактури, середньозважений курс продажу на Міжбанківському валютному ринку України долара США до гривні становив: 07.02.2022 (рахунки-фактури №1048 від 08.02.2022 на суму 19 902,96 грн. та №1049 від 08.02.2022 на суму 8 743,50 грн.) 28,0200 грн. за 1 долар США, 10.02.2022 (для рахунку-фактури №1205 від 11.02.2022 на суму 605 913,12 грн.) 27,8856 грн. за 1 долар США.

Судом розраховувався середньозважений курс продажу на Міжбанківському валютному ринку України долара США до гривні шляхом додавання всіх погодинних показників курсу продажу на Міжбанківському валютному ринку України долара США протягом відповідного дня та поділу такої суми на кількість показників.

Натомість станом на дату складення позовної заяви - 07.09.2022 середньозважений курс продажу на Міжбанківському валютному ринку України долара США до гривні становив 36,9343 грн. за 1 долар США, з чого слідує, що середньозважений курс продажу долара США до гривні на Міжбанківському валютному ринку з дати відвантаження товару на дату складення позовної заяви збільшився більш ніж на 3%, а тому Товариством з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" було правомірно реалізовано своє право на збільшення загальної вартості товару з урахуванням курсової різниці.

У рахунку-фактури №1048 від 08.02.2022 зазначено еквівалент вартості товару в доларах США у розмірі 1 076,60 доларів США за 1 тону, а тому враховуючи, що за даним рахунком товар поставлявся масою 0,660 т, то вартість даного товару складає 710,56 доларів США, а відтак станом на 07.09.2022 (на дату складення позовної заяви) вартість товару із урахуванням зміни курсу долара США складає 26 243,89 грн.

У рахунку-фактури №1049 від 08.02.2022 зазначено еквівалент вартості товару в доларах США у розмірі 1 076,38 доларів США за 1 тону, а тому враховуючи, що за даним рахунком товар поставлявся масою 0,290 т, то вартість даного товару складає 312,15 доларів США, а відтак станом на 07.09.2022 (на дату складення позовної заяви) вартість товару із урахуванням зміни курсу долара США складає 11 529,05 грн.

У рахунку-фактури №1205 від 11.02.2022 зазначено еквівалент вартості товару в доларах США у розмірі 986,17 доларів США за 1 тону, а тому враховуючи, що за даним рахунком товар поставлявся масою 22,030 т, то вартість даного товару складає 21 725,33 доларів США, а відтак станом на 07.09.2022 (на дату складення позовної заяви) вартість товару із урахуванням зміни курсу долара США складає 802 409,67 грн.

Таким чином, станом на дату звернення позивача із даним позовом до суду, загальна вартість поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" за видатковими накладними №698 від 08.02.2022, №699 від 08.02.2022 та №815 від 11.02.2022 товару складала 840 182,61 грн.

Крім того, позивач також вказує, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" був наявний борг у розмірі 2 011,80 грн. з оплати товару, поставленого у попередній спірному період, на підтвердження чого до позовної заяви долучено підписаний уповноваженими представниками та скріплений печатками сторін акт звірки розрахунків за договором №129-20 від 01.07.2020 за період з 01.07.2021 по 31.12.2021.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

22.09.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" було перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" 100 000,00 грн. в якості оплати товару за Договором, що підтверджується випискою за рахунком позивача.

Відтак, станом на дату розгляду даного спору у Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" наявний борг перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" у розмірі 742 194,41 грн. (840 182,61 грн. + 2 011,80 грн. - 100 000,00 грн.) з оплати поставленого за Договором товару.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Припинення (закриття) провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №905/1582/15, від 18.07.2018 у справі №905/1587/15, від 05.06.2018 у справі №905/1585/15 та 26.07.2018 у справі №910/23359/15.

Наведене тлумачення норми про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору є усталеною практикою судів касаційної інстанції, оскільки було викладене також у абз. 3 п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Враховуючи, що частина суми боргу у розмірі 100 000,00 грн. була сплачена відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду, то провадження у цій частині підлягає закриттю, так як вказаний предмет спору припинив своє існування в процесі розгляду справи.

Доказів оплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" поставленого позивачем товару в іншій частині - у розмірі 742 194,41 грн. станом на дату розгляду даної справи відповідачем суду не надано.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язок сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на приписи ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що відповідачем було прострочено виконання своїх грошових зобов`язань з оплати поставленого позивачем згідно Договору та видаткових накладних №698 від 08.02.2022, №699 від 08.02.2022, №815 від 11.02.2022 товару та станом на дату розгляду даної справи у Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" наявний перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" борг у розмірі 742 194,41 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, матеріалами справи підтверджується наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" станом на дату розгляду даної справи боргу перед позивачем у розмірі 742 194,41 грн., а відтак вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" про стягнення суми основного боргу підлягає частковому задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" своїх зобов`язань за Договором №129-20 від 01.07.2020 позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 113 224,70 грн., 3% річних у розмірі 9 395,06 грн. та інфляційних втрат у розмірі 94 403,42 грн., нарахованих за період з 09.03.2022 по 07.09.2022.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті коштів у визначений Договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" не навело обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що у разі порушення строків оплати за товар, указаних в пункті 3.5.2 цього договору, та строків приймання товару, покупець сплачує постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У пункті 6.5 Договору сторони домовились, що строк нарахування штрафних санкцій (неустойки) за цим договором не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання за цим договором нараховується до моменту належного виконання відповідного зобов`язання або до моменту звернення кредитора до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій, в залежності від того, яка обставина настане раніше. До вимог про стягнення штрафних санкцій за цим договором не застосовується строк спеціальної позовної давності, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України. Кредитор за зобов`язанням, що порушене, може звернутися з вимогою про стягнення штрафних санкцій за цим договором в межах строку загальної позовної давності, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені та 3% річних, судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" не було враховано приписів статті 253 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначеної норми законодавства, початком для нарахування штрафних санкцій та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Також позивачем не було враховано приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення пені та 3% річних з врахуванням встановлених судом дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання із оплати товару (з 11.03.2022 щодо оплати поставленого 08.02.2022 товару та з 15.03.2022 щодо оплати поставленого 11.02.2022 товару), а також визначених позивачем сум (бази для нарахування пені) та дати, до якої підлягають нарахуванню пеня та 3% річних (до 07.09.2022), суд прийшов до висновку про правомірність стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" пені у розмірі 112 197,29 грн. та 3% річних у розмірі 9 240,96 грн.

В іншій частині заявлені до стягнення пеня та 3% річних задоволенню не підлягають, оскільки розраховані невірно.

Щодо вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" про стягнення нарахованих за порушення умов Договору інфляційних втрат у розмірі 94 403,42 грн., то в цій частині суд відмовляє у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, відтак норма ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, інфляційні нарахування, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не стягуються. В такому випадку втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №296/10217/15-ц.

Так, сторонами у Договорі було погоджено, що вартість товару коригується в залежності від середньозваженого курсу продажу долара США до гривні на Міжбанківському валютному ринку та позивачем було реалізовано своє право на збільшення вартості товару з урахуванням збільшення курсу долара США на Міжбанківському валютному ринку, а відтак жодних інфляційних ризиків у зв`язку з простроченням покупцем оплати за такий товар постачальник не несе, оскільки постачальник отримає кошти за товар з урахуванням девальвації гривні.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" про стягнення інфляційних втрат у розмірі 94 403,42 грн.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" підлягають частковому задоволенню, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" підлягає стягненню борг у розмірі 742 194,41 грн., пеня у розмірі 112 197,29 грн. та 3% річних у загальному розмірі 9 240,96 грн. Провадження у справі №910/9109/22 за вимогою про стягнення суми боргу в частині 100 000,00 грн. слід закрити, а в іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Щодо розподілу судових витрат позивача на оплату судового збору.

В поданій до суду позовній заяві позивачем заявлено до відповідача 1 вимогу майнового характеру - про стягнення з відповідача 1 059 220,83 грн., за розгляд якої підлягав сплаті судовий збір у розмірі 15 888,31 грн.

Приписами частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

В свою чергу, з як вбачається із матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" після відкриття провадження у справі №910/9109/22 (16.09.2022) та до початку розгляду справи по суті було сплачено частину боргу у розмірі 100 000,00 грн. (22.09.2022), що свідчить про фактичне визнання відповідачем боргу та обґрунтованості вимог позивача в цій частині.

З огляду на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" було визнано позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" в частині стягнення боргу у розмірі 100 000,00 грн., суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України приходить до висновку про необхідність повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору в частині, що підлягала оплаті за визнані відповідачем вимоги, а інша частина витрат позивача по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків за визнані відповідачем вимоги покладається на Товариство з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн".

Щодо іншої частини судового збору, який підлягав оплаті за звернення до господарського суду із даним позовом із вимогами (які відповідачем не визнавались), то витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з державного бюджету позивачу підлягає поверненню судовий збір у розмірі 750,00 грн., а інша частина судового збору у розмірі 15 138,31 грн. у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 130, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" (04080, м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15; ідентифікаційний код 41261220) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 2; ідентифікаційний код 32769087) суму боргу у розмірі 742 194 (сімсот сорок дві тисячі сто дев`яносто чотири) грн. 41 коп., пеню у розмірі 112 197 (сто дванадцять тисяч сто дев`яносто сім) грн. 29 коп., 3% річних у розмірі 9 240 (дев`ять тисяч двісті сорок) грн. 96 коп. та судовий збір у розмірі 13 704 (тринадцять тисяч сімсот чотири) грн. 49 коп. Видати наказ.

3. Закрити провадження в частині вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Констракшн" суми основного боргу у розмірі 100 000,00 грн.

4. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 2; ідентифікаційний код 32769087) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп., сплачений за платіжним дорученням №691 від 07.09.2022. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п. 17.5 ч. 1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 07.11.2022.

Суддя Р.В. Бойко