ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2022 р. Справа №910/20788/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Ткаченка Б.О.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Адвоката, фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича

на рішення Господарського суду міста Києва

від 23.05.2022

у справі №910/20788/21 (суддя - Борисенко І.І.)

за позовом Адвоката, фізичної особи-підприємця Калька Дмитра

Олексійовича

до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого

органу Київської міської ради (Київської міської

державної адміністрації)

про стягнення 50 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Адвокат, фізична особа-підприємець Калько Дмитро Олексійович (далі - ФОП Калько Д.О.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) 50 000,00 грн. втраченої (упущеної) вигоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії Департаменту щодо надання протиправної відмови у присвоєнні поштової адреси об`єкту нерухомого майна, що розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Світлицького, будинок 31/7, або отримання вмотивованої (законної) відмови (при першочерговому зверненні) спричинили розірвання Дішланяном Арутюном Мартиросовичем договору про надання правничої (правової) допомоги від 06.09.2018 №06/09-1 з позивачем, у результаті чого останній втратив можливість отримати гонорар успіху в сумі 50 000,00 грн. передбачених пунктом 2.5 наведеного правочину.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2022 у справі №910/20788/21 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням ФОП Калько Д.О. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при прийнятті рішення судом першої інстанції було порушено норми процесуального та матеріального права, що призвело до порушення права позивача та невиконання завдання господарського судочинства.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач, на його думку, належним чином довів факт своєї упущеної вигоди та елементи складу правопорушення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.06.2022 апеляційну скаргу ФОП Калька Д.О. передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Ткаченка Б.О., Гаврилюка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ФОП Калька Д.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2022 у справі №910/20788/21 до надходження матеріалів даної справи до суду апеляційної інстанції. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/20788/21.

04.07.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/20788/21 з Господарського суду міста Києва.

У зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2022, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді: Алданова С.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 апеляційну скаргу ФОП Калька Д.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2022 у справі №910/20788/21 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду.

16.08.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду, від ФОП Калька Д.О. надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022.

В обґрунтування свого клопотання про зменшення розміру судового збору надано довідку з Державної податкової служби України, в якій зазначається, що сума доходів позивача за 2021 рік складає 0,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 апеляційну скаргу ФОП Калька Д.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2022 у справі №910/20788/21 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду доказів сплати за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2022 у справі №910/20788/21 судового збору у розмірі 100,00 грн.

24.08.2022 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від ФОП Калька Д.О. надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/20788/21 за апеляційною скаргою ФОП Калька Д.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2022.

Відповідно до частини 3 статті 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 3 статті 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ФОП Калька Д.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2022 у справі №910/20788/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Відповідач, у порядку статті 263 ГПК України своїм правом не скористався, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 06.09.2018 між Кальком Дмитром Олексійовичем та ОСОБА_2 укладено договір про надання правничої (правової допомоги) №06/09-1.

Відповідно до пункту 1.1 договору Калько Д.О. надає комплекс юридичних послуг (супроводу), надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, здійснення представництва ОСОБА_2 перед третіми особами, складання клопотань, заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів останнього з метою присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , або отримання вмотивованої (законної) відмови відповідно до Положення про реєстр адрес, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 №337/9394.

За умовами пункту 2.5 договору Калько Д.О. має право отримати гонорар успіху за виконану роботу, передбачену у пункті 1.1 договору у розмірі 50 000,00 грн.

Згідно з пунктом 3.5.3 договору сторона має право отримати оплату за виконані роботи в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 8.1 договору, строк виконання робіт становить 6 місяців з дня укладення цього договору без урахування часу знаходження документації на погодженні у виконавчих органах Київської міської ради, але у будь-якому випадку, до повного виконання його умов сторонами.

На виконання вказаного договору, 26.10.2018 позивач звернувся до відповідача через Центр надання адміністративних послуг з відповідною заявою та пакетом документів для присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна клієнта.

За наслідком розгляду документів позивача в інтересах клієнта ОСОБА_2 , відповідачем було направлено лист від 13.11.2018 №10468/06/27, яким відмовлено у задоволенні заяви Калька Д.О. щодо присвоєння поштової адреси нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вказує позивач, з огляду на відмову у задоволенні його заяви, клієнтом ( ОСОБА_2 ) було ініційовано розірвання договору №06/09-1 про надання правничої (правової допомоги), у зв`язку з чим, 11.02.2019 сторонами було підписано додаткову угоду про розірвання договору №06/09-1 про надання правничої (правової допомоги) від 06.09.2018.

Водночас, не погоджуючись з відмовою у присвоєнні поштової адреси ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва за захистом порушеного, на його думку, права.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №640/2688/19 позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо відмови присвоїти поштову адресу об`єкту нерухомого майна (нежитловій будівлі (літера Б) на АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. В іншій частині адміністративного позову відмовлено. Вказане рішення залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2021.

За таких обставин, позивач, з огляду на визнання протиправною відмову Департаменту у присвоєнні поштової адреси об`єкту нерухомості клієнта, та вважаючи наявність обставин упущеної вигоди у вигляді неотриманого за договором про надання правової допомоги "гонорару успіху" у розмірі 50 000,00 грн. звернувся до відповідача з вимогою від 30.04.2021 №30/04-1 про сплату на його користь вказаної суми коштів.

Листом від 20.05.2021 №055-1218 відповідач відмовив у сплаті визначеної позивачем суми коштів, з підстав викладених у такому листі, зокрема відсутністю повноважень.

Заявою від 24.05.2021 №21/05-1 позивач повторно звернувся з відповідною заявою, з наданням відповідних документів на підтвердження повноважень, як заявника у контексті змісту направленої раніше вимоги.

Листом від 05.07.2021 №055-15641 відповідач відмовив у виплаті позивачу суми коштів у розмірі 50 000,00 грн. визначеної як упущена (втрачена) вигода, з огляду на безпідставність такої вимоги.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з даним позовом до Господарського суду міста Києва.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способами захисту цивільних прав та інтересів (пункти 8, 9 частини 2 статті 16 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини 1-3 статті 22 ЦК України). Збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону (частина 3 статті 147 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Дії (бездіяльність) відповідача, внаслідок яких було завдано шкоди, шкода та причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою за заподіянням шкоди є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у справі, оскільки відсутність елементів делікту свідчить про відсутність складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Суд першої інстанції вмотивовано зауважив, що вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа /заявник повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

У постановах Верховного Суду від 30.09.2021 у справі №922/3928/20, від 13.10.2021 у справі №908/2445/20, від 11.11.2021 у справі №910/7511/20 судами визнано, що відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки у момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток.

Позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц (провадження №14-79цс18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №910/12204/17, від 16.06.2021 у справі №910/14341/18).

Тобто, суд акцентує увагу на тому, що вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №127/16524/16-ц.

Більше того, позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню.

Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №908/2486/18, від 15.10.2020 у справі №922/3669/19, від 16.06.2021 у справі №910/14341/18.

При цьому слід мати на увазі, що тлумачення змісту частини 2 статті 22 ЦК України, частини 2 статті 224, статті 225 ГК України свідчить, що упущена вигода, будучи складовою поняття "збитки", на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника.

Так, як зазначалось вище, відповідно до пункту 2.5 договору про надання правничої (правової) допомоги №06/09-1, позивач, як адвокат погодили з клієнтом Дішланяном А.М., що адвокат має право на отримання гонорару успіху за виконану роботу передбачену пунктом 1.1 договору у розмірі 50 000,00 грн.

При цьому згідно з пунктами 5.2, 6.1 договору адвокат звільнений від відповідальності за невиконання домовленостей (так як рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №640/2688/19 позов ОСОБА_2 , до Департаменту про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправними дії Департаменту щодо відмови присвоїти поштову адресу об`єкту нерухомого майна (нежитловій будівлі (літера Б) на АДРЕСА_1 ).

Отже, договором визначено не обов`язок клієнта виплатити гонорар успіху адвокату, а саме зазначено про наявність права на отримання відповідного гонорару. З огляду на конструкцію норми договору, виплата гонорару успіху є правом клієнта, а не його обов`язком за вказаним договором.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №640/2688/19, оскільки таке не має жодного правового відношення в конструкції статті щодо обставин упущеної вигоди у вигляді виплати гонорару успіху, яку позивач не отримав від клієнта за умовами договору.

Більше того, за встановлених обставин, суду також не доведено та матеріали справи не містять прямих належних та допустимих доказів, які б свідчили про розірвання договору позивача з ОСОБА_2 з підстав отримання Департаментом відмови у задоволенні заяви позивача в інтересах клієнта. Такі посилання позивача є не доречними та повністю спростовуються пунктом 1.1 договору. Більше того, такі підстави для розірвання договору відсутні як в основному договорі, так і в додатковій угоді про його розірвання.

Крім того, місцевий господарський суд звернув увагу на те, що пункт 4.1 договору передбачає складання акту прийому-передачі виконаних робіт. Так, у позовній заяві позивач зазначає, що адвокатом складено заяву та підготовлено пакет документів, проте не зазначено про складання акта прийому-передачі виконаних робіт, що прямо передбачено договором. Суд зауважує, що посилання у договорі на те, що зазначений акт може бути складено лише у разі позитивного вирішення питання щодо присвоєння адреси відсутні.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов переконання, що у даному випадку мають місце відносини між адвокатом та клієнтом, щодо виконання умов договору про надання правничої допомоги, укладеної між адвокатом Кальком Д.О. та клієнтом Дішланяном А.М. Оскільки адвокатом були виконані зобов`язання за договором, плату позивач має вимагати від довірителя, з чим погоджується колегія суддів.

При цьому, суд першої інстанції зауважив, що відсутні елементи відшкодування упущеної вигоди позивача за рахунок відповідача.

Слід також зазначити, що згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1, 2 статті 202, частини 1 статті 203, частини 1 статті 628 ЦК України зміст двостороннього договору як правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ці умови не можуть суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В аспекті цивільно-правових зобов`язань виконавця предметом договору про надання юридичних послуг є вчинення певної дії або здійснення певної діяльності в інтересах другої сторони (клієнта).

Таким чином, гонорар за виконану роботу, зазначений у пункті 2.5 договору про надання правничої (правової) допомоги №06/09-1, в розмірі 50 000,00 грн., є так званим "гонораром успіху", який передбачений як форма матеріального заохочення адвоката з метою посилення його зацікавленості у результаті виконаної роботи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, залишені Північним апеляційним господарським судом без задоволення, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову у справі №910/20788/21.

Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2022 у справі №910/20788/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим судове рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга адвоката, ФОП Калька Д.О. - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги адвоката, ФОП Калька Д.О на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2022 у справі №910/20788/21, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 267-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Адвоката, фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2022 у справі №910/20788/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2022 у справі №910/20788/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за адвокатом, фізичною особою-підприємцем Кальком Дмитром Олексійовичем.

4. Матеріали справи №910/20788/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

Б.О. Ткаченко