РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.11.2022Справа № 910/280/22

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль»

до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» (надалі - АТ «Херсонська теплоелектроцентраль») звернулося до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі - АТ «Державний ощадний банк України») про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю АТ «Державний ощадний банк України» щодо невиконання постанови Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з коштів від 04.03.2019 у виконавчому провадженні №8949578 та постанови про закінчення виконавчого провадження №8949578, у зв`язку з чим позивач просить суд зобов`язати відповідача зняти арешти, що були накладені на розрахункові рахунки АТ «Херсонська теплоелектроцентраль», а саме: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін, у зв`язку з малозначністю справи, залучено до участі у справі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача.

10.02.2022 через канцелярію суду від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшли пояснення по справі, в яких заявник зазначає про те, що дії державного виконавця щодо винесення постанов про зняття арешту з коштів та про закінчення виконавчого провадження вчинені у спосіб та у відповідності до вимог, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

23.02.2022 до Господарського суду міста Києва від АТ «Державний ощадний банк України» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних в повному обсязі з огляду на те, що відповідач не отримував від державного виконавця ні постанов про зняття арешту, ні постанов про закінчення виконавчого провадження, якою вирішено питання про зняття арешту із спірних рахунків.

Також, 23.02.2022 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду, яка мотивована тим, що копії позовної заяви та доданих до неї документів направлені на іншу адресу, ніж адреса місцезнаходження відповідача.

Суд відзначає, що підстави для задоволення вказаної заяви відповідача відсутні, оскільки наслідком не направлення на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів є залишення позовної заяви без руху на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, а не повернення без розгляду. В той же час, в матеріалах справи наявні докази направлення на адресу місцезнаходження відповідача (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г) копій позовної заяви та доданих до неї документів, зокрема, накладна №076 та опис вкладення у цінний лист.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.01.2019 в межах виконавчого провадження №8949578 накладено арешт на грошові кошти АТ «Херсонська теплоелектроцентраль», що містяться на рахунках, зокрема, 2029, НОМЕР_4 , НОМЕР_5 в філії - Херсонське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», МФО:352457 та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.03.2019 в межах виконавчого провадження №8949578 знято арешт з коштів, що знаходяться на рахунку (рахунках) НОМЕР_6 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 в філії - Херсонське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» МФО:352457, що належить АТ «Херсонська теплоелектроцентраль».

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.04.2019 закінчено виконавче провадження №8949578.

Позивач звернувся до відповідача з листом №01-4-1/777 від 02.04.2021, в якому просив зняти арешт з особового рахунку АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» НОМЕР_3 , а також зняти з рахунків на яких було накладено арешт відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 06.01.2021 у виконавчому провадженні №63969287.

В свою чергу, листом №119.33-05/609 від 07.04.2021 відповідач повідомив позивача, що повне зняття арешту можливе при скасуванні дії постанови від 17.01.2019 у виконавчому провадженні №8949578.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, порушив його права шляхом невчинення дій щодо забезпечення права на вільне розпорядження грошовими коштами на його рахунках, а саме щодо не зняття арешту з грошових коштів, які знаходяться на відповідних рахунках.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що державне регулювання діяльності банків покладено на Національний банк України, який здійснює державне регулювання діяльності банків у формі адміністративного регулювання (реєстрації банків і ліцензування їх діяльності; встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків; застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру; нагляду за діяльністю банків; надання рекомендацій щодо діяльності банків) та індикативного регулювання (встановлення обов`язкових економічних нормативів; визначення норм обов`язкових резервів для банків; встановлення норм відрахувань до резервів на покриття ризиків від активних банківських операцій; визначення процентної політики; рефінансування банків; кореспондентських відносин; управління золотовалютними резервами, включаючи валютні інтервенції; операцій з цінними паперами на відкритому ринку; імпорту та експорту капіталу).

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національний банк України» та ч. 6 ст. 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк здійснює банківське регулювання та банківський нагляд відповідно до положень Конституції України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про Національний банк України», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Статтею 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку.

Правлінням Національного банку України своєю постановою №22 від 21.01.2004 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція №22), яка розроблена відповідно до Законів України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Податкового кодексу України, інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України та визначає загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

Вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів, та обов`язкові для виконання ними (п. 1.1., п. 1.2. Інструкції №22).

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

Порядок прийняття до виконання банком документів про зняття арешту з коштів, в тому числі указаних в ч. 1 ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначають вимоги п. 9.11 Інструкції №22.

Відповідно до п. 9.11 Інструкції №22 Банк здійснює зняття арешту з коштів за постановою виконавця про зняття арешту з коштів, прийнятою відповідно до законодавства України, за рішенням суду, ухвалою слідчого судді, суду або постановою прокурора, які доставлені до банку самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу, або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган. Банк установлює повноваження особи, яка самостійно доставила документ про зняття арешту з коштів, у порядку, визначеному внутрішніми документами банку. Банк також приймає до виконання постанову виконавця про зняття арешту з коштів, надіслану у формі електронного документа, з дотриманням вимог законодавства України з питань електронного документообігу, електронних довірчих послуг, захисту інформації.

Нормативно визначений порядок прийняття до виконання банком документів про зняття арешту з коштів не передбачає альтернативних способів прийняття банком до виконання постанови виконавця про зняття арешту з коштів, окрім вищезазначених.

Таким чином, постанова виконавця про зняття арешту з коштів приймається до виконання банком виключно у разі її отримання у спосіб, передбачений п. 9.11 Інструкції №22.

При цьому, листом №46/12-11/1/1840/6205-БТ від 07.06.2021 АТ «Державний ощадний банк України» повідомляло позивача про те, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.03.2019 в межах виконавчого провадження №8949578 знято арешт з коштів, що знаходяться саме на рахунках 2029, 6572, НОМЕР_5 , а постанова про закінчення виконавчого провадження до банку не надходила.

В свою чергу, взаємозв`язок між доказом та обставиною, яка має значення для вирішення справи визначають норми права, які підлягають застосуванню. Тобто, предмет доказування визначається нормою, яка підлягає застосуванню.

Відтак, предметом доказування у даній справі, який визначається нормою права, що підлягає застосуванню у даній справі - нормою п. 9.11 Інструкції №22, є обставини щодо надходження до АТ «Державний ощадний банк України» документів про зняття накладеного на кошти позивача арешту шляхом доставки їх до АТ «Державний ощадний банк України» самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу; надходження їх до АТ «Державний ощадний банк України» рекомендованим або цінним листом, а також надіслану у формі електронного документа, з дотриманням вимог законодавства України з питань електронного документообігу, електронного цифрового підпису, захисту інформації, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган.

Також, зі змісту норм п. 9.11 Інструкції №22 вбачається, що банки приймають до виконання саме прийняту відповідно до законодавства України постанову виконавця «про зняття арешту з коштів».

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В матеріалах справи відсутні докази в підтвердження надходження до АТ «Державний ощадний банк України» у спосіб, визначений вимогами п. 9.11 Інструкції №22, документів про зняття накладеного на кошти позивача арешту саме на рахунках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Більш того, суд звертає увагу на те, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.01.2019 в межах виконавчого провадження №8949578 накладено арешт на грошові кошти АТ «Херсонська теплоелектроцентраль», що містяться на рахунках НОМЕР_6 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 в філії - Херсонське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», МФО:352457 та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику, в той час як постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.03.2019 знято арешт з коштів, що знаходяться лише на рахунку (рахунках) НОМЕР_6 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 в філії - Херсонське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» МФО:352457, що належить АТ «Херсонська теплоелектроцентраль».

Суд відзначає, що під час здійснення операцій щодо арешту на кошти юридичних або фізичних осіб та зняття арешту з коштів банки не реалізують свої права, а виконують покладені на них нормами чинного законодавства обов`язки.

Від волевиявлення банку накладення чи зняття арешту з коштів не залежить, банки здійснюють виключно технічні функції щодо накладення арешту та зняття арешту у чіткій відповідності до нормативно-правових актів, в тому числі, з неухильним дотриманням нормативних вимог щодо порядку прийняття до виконання банком документів про арешт та зняття арешту з коштів. За порушення таких вимог до банків можуть застосовуватись заходи впливу адекватно вчиненому порушенню.

Крім того, право на захист в судовому порядку може виникнути не раніше порушення такого права. Матеріали справи не містять доказів порушення прав позивача відповідачем.

Суд зазначає, що даний спір виник виключно внаслідок дій органу виконавчої служби, а саме: не направленням у спосіб, визначений вимогами п. 9.11 Інструкції №22 документів про зняття накладеного на кошти позивача арешту на рахунках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Однак, позивачем визначено відповідачем у даній справі - АТ «Державний ощадний банк України», а не Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Суд зазначає, що відповідних клопотань позивачем не подавалось.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Наведені обставини у сукупності свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль».

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий