ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2022 р. Справа№ 911/3273/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача (за первісним позовом): Сиротюк Р.В.;

від відповідача (за первысним позовом): не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів»

на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2022 року

у справі № 911/3273/21 (суддя Щоткін О.В.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів»

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»

про стягнення 997 432, 32 грн.

та за зустрічним позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів»

про стягнення 1 054 273, 55 грн штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про стягнення 997 432, 32 грн, з яких: 922 443, 50 грн основного боргу, 24 066, 65 грн 3% річних та 50 922,17 грн інфляційних втрат.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» подало зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 054 273,55 грн, з яких: 505 055,86 грн пені та 549 217,69 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.07.2022 року задоволено первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» в частині стягнення 992 443, 50 грн основного боргу, 50 922, 17 грн інфляційних втрат, 23 367, 66 грн 3% річних та 14 951, 00 грн судового збору. Відмовлено у задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» в частині стягнення 698, 99 грн 3% річних, задоволено зустрічний позов Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» в частині стягнення 470 348, 72 грн пені, 509 664, 82 грн штрафу та 14 700, 20 грн судового збору. Зустрічний позов Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» задоволено в частині стягнення 470 348, 72 грн пені, 509 664, 82 грн штрафу та 14 700, 20 грн судового збору. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» в частині стягнення 34 707, 14 грн пені та 39 552, 87 грн штрафу. Проведено зустрічне зарахування присуджених до стягнення сум за первісним та зустрічним позовами та стягнути різницю між ними.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» звернулось із апеляційною скаргу в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2022 у справі №911/3273/21 в частині задоволення зустрічної позовної заяви Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт». Зустрічну позовну заяву Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» про стягнення пені та штрафу залишити без задоволення, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що апелянт шляхом телефонних переговорів повідомляв відповідача про притримання товару, до моменту часткової оплати за вже поставлений товар.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2022 справу № 911/3273/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., суддів Коротун О. М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2022 року у справі № 911/3273/21 залишено без руху. Роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути наведені недоліки, шляхом подання до суду відповідної заяви та доказів.

19.09.2022 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги. До заяви додано докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 22 050, 30 грн.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/2762/22 від 19.09.2022, у зв`язку із перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/3273/21.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» на рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2022 року у справі № 911/3237/21 та призначено до розгляду на 09.11.2022.

12.10.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого останній зазначає, що заперечує проведення з ТОВ «Агро Захід Львів» переговорів в усній та письмовій формі з приводу притримання недопоставленого зерна. Крім того, вважає, що загальний розмір штрафних санкцій є цілком співмірним із завданими йому збитками.

31.10.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Агро Захід Львів» надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якої останній просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2022 в частині задоволення зустрічного позову скасувати.

Представник позивача за первісним позовом 09.11.2022 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення зустрічної позовної заяви. Зустрічну позовну заяву про стягнення пені та штрафу залишити без задоволення, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача за первісним позовом у судове засідання 09.11.2022 не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме шляхом направлення процесуального документа на електронну пошту відповідача, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з електронної пошти.

Колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами від 14.03.2022, від 18.04.2022, від 17.05.2022), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача у судовому засіданні 14.09.2022.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2022 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 23.01.2020 між Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» (постачальник) укладено договір № 26-20-02 поставки зернових культур (надалі - договір № 26-20-02), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором, поставляти покупцю протягом строку дії цього договору зернові культури, включаючи похідні від зернових, продукти їх обробки, переробки, субпродукти, тощо (далі продукція), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти й оплатити поставлену продукцію.

Пунктом 1.2 договору № 26-20-02 обумовлено, що загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим договором, її дольове співвідношення за видами та кількістю визначається додатковими угодами, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору, та які після їх підписання уповноваженими представниками сторін є невід`ємними частинами цього договору.

Згідно з розділом 2 договору № 26-20-02 ціна на продукцію, що поставляється за цим договором встановлюється у додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору і є його невід`ємними частинами (пункт 2.1). Ціна продукції може змінюватися протягом строку дії Договору відповідно до зміни ринкової кон`юнктури за погодженням сторін (пункт 2.2). Зміна ціни на продукцію по вже укладеним додатковим угодам не допускається. Загальна сума договору складається з загальної вартості продукції поставленої постачальником та прийнятої покупцем на умовах цього договору протягом строку його дії (пункт 3.3).

Відповідно до п. 3.1 договору № 26-20-02 асортимент (вид) продукції, що є предметом поставки за цим договором, визначається у додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору і є його невід`ємними частинами.

Постачальник зобов`язується постачати покупцеві продукцію узгодженими партіями та згідно укладених сторонами додаткових угод до цього договору (пункт 4.1 договору № 26-20-02).

Пунктом 4.3 договору № 26-20-02 обумовлено, що місцем поставки та розвантаження продукції, визначеним покупцем за цим договором, є Струтинське МПД ДП «Укрспирт» за адресою: Львівська обл., Золочівський р-н, с. Струтин, вул. Солтівського, 2.

За умовами п. 4.4 договору № 26-20-02 право власності на продукцію, що поставляється за цим договором, переходить під постачальника до покупця з моменту фактичного прийняття продукції покупцем у місці поставки, що вказане в п. 4.3 цього договору, що підтверджується підписом уповноваженої особи покупця на відповідній товарно-транспортній накладній.

У розділі 5 договору № 26-20-02 сторони погодили порядок розрахунків. Так, оплата поставленої продукції здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника вказаний в цьому договорі (пункт 5.1). Оплата за поставлену продукцію здійснюється на умовах відстрочення платежу протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту фактичної поставки продукції на склад покупця, що підтверджується на товарно-транспортній накладній підписом уповноваженої особи покупця про прийняття продукції та за умови надання постачальником всіх документів передбачених п. 4.6 цього договору та виконання постачальником умов п. 4.7 цього договору (пункт 5.2).

Відповідно до п. 6.1 договору № 26-20-02 приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється уповноваженими представниками обох сторін, згідно вимог чинного законодавства України.

Згідно із п. 9.1 договору № 26-20-02 останній набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2020 включно, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, що залишились не виконаними на момент припинення дії договору.

Сторони, керуючись пунктами 1.2, 2.1, 3.1 договору № 26-20-02, уклали ряд додаткових угод до цього договору, відповідно до пункту 1 яких погодили ціну, обсяг та період поставки продукції, а саме:

- додаткову угоду № 26 від 12.11.2020, відповідно до якої, зокрема, підлягає поставці 500 тонн кукурудзи за ціною 7100,00 грн за тонну з ПДВ у період з 12.11.2020 по 26.11.2020 за адресою: Львівська обл., Золочівський р-н, с. Струтин, вул. Зарицького Олексія Бл., свщмч., 2;

- додаткову угоду № 27 від 03.12.2020, відповідно до якої, зокрема, підлягає поставці 500 тонн кукурудзи за ціною 7100,00 грн за тонну з ПДВ у період з 03.12.2020 по 16.12.2020 за адресою: Львівська обл., Золочівський р-н, с. Струтин, вул. Зарицького Олексія Бл., свщмч., 2;

- додаткову угоду № 28 від 08.12.2020, відповідно до якої, зокрема, підлягає поставці 500 тонн кукурудзи за ціною 6900,00 грн за тонну з ПДВ у період з 08.12.2020 по 16.12.2020 за адресою: Львівська обл., Золочівський р-н, с. Струтин, вул. Зарицького Олексія Бл., свщмч., 2;

- додаткову угоду № 29 від 18.12.2020, відповідно до якої, зокрема, підлягає поставці 500 тонн кукурудзи за ціною 6650,00 грн за тонну з ПДВ у період з 18.12.2020 по 31.12.2020 за адресою: Львівська обл., Золочівський р-н, с. Струтин, вул. Зарицького Олексія Бл., свщмч., 2.

В рамках виконання договору № 26-20-02, у період з 23.01.2020 по 18.12.2020, постачальник передав, а покупець прийняв у власність товар на загальну суму 37 000 061 ,50 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Також у матеріалах справи наявні копії товарно-транспортних накладних за вказаний період, які підписані представниками сторін.

У період з 25.02.2020 по 29.01.2021 покупець перерахував на рахунок постачальника грошові кошти в загальному розмірі 31 237 076,00 грн, що підтверджується банківськими виписками по рахунку ТОВ «Агро Захід Львів».

Звертаючись із позовом до суду, позивач за первісним позовом стверджує про те, що постачальник поставив за договором № 26-20-02 від 23.01.2020 товар на загальну суму 5 670 000,00 грн, з яких оплачено 3 604 761, 00 грн. За розрахунком позивача за первісним позовом, сума основного боргу становить 922 443, 50 грн.

Згідно із ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).

Відповідності до приписів ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ст. 193 Цивільного кодексу України).

Зі змісту ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Спір між сторонами виник у зв`язку із неналежним виконанням умов договору поставки зернових культур № 26-20-02 від 23.01.2020.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічне положення містить ст. 265 Господарського кодексу України (за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.09.2018 у справі № 910/22923/17 та від 20.05.2020 № 918/535/19.

На підставі наявних у матеріалах справи первинних документів (видаткових накладних та банківських виписок) суд першої інстанції встановив, що заборгованість за договором № 26-20-02 становить 5762985,50 грн, тобто у більшому розмірі ніж заявив до стягнення позивач за первісним позовом.

Зважаючи на те, що відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ДП «Укрспирт» основної заборгованості підлягають задоволенню у розмірі визначеному ТОВ «Агро Захід Львів» 922443,50 грн.

З підстав порушення строків виконання грошового зобов`язання позивач за первісним позовом заявив до стягнення з відповідача за первісним позовом 24066,65 грн 3% річних та 50922,17 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Із долучених до позовної заяви ТОВ «Агро Захід Львів» розрахунків інфляційних втрат та 3% річних місцевий господарський суд встановив, що відповідні нарахування позивач за первісним позовом здійснив на прострочену, на його думку, заборгованість за такими видатковими накладними:

- № 4 від 23.01.2020 на суму 233080,00 грн за період прострочення з 20.02.2020 по 25.02.2020 нараховано 114,63 грн 3% річних;

- № 41 від 05.03.2020 на суму 102076,00 грн за період прострочення з 03.04.2020 по 06.04.2020 нараховано 33,47 грн 3% річних;

- № 42 від 06.03.2020 на суму 214776,00 грн за період прострочення з 07.04.2020 по 09.04.2020 нараховано 52,81 грн 3% річних;

- № 59 від 09.04.2020 на суму 85053,00 грн за період прострочення з 12.05.2020 по 19.05.2020 нараховано 255,16 грн інфляційних втрат та 55,77 грн 3% річних;

- № 65 від 16.04.2020 на суму 593,00 грн за період прострочення з 19.05.2020 по 21.05.2020 нараховано 0,15 грн 3% річних;

- № 88 від 19.05.2020 на суму 161791,50 грн за період прострочення з 17.06.2020 по 17.07.2020 нараховано -970,78 грн інфляційних втрат та 411,12 грн 3% річних;

- № 91 від 21.05.2020 на суму 136425,00 грн за період прострочення з 19.06.2020 по 17.07.2020 нараховано -818,55 грн інфляційних втрат та 324,29 грн 3% річних;

- № 93 від 22.05.2020 на суму 149960,50 грн за період прострочення з 22.06.2020 по 17.07.2020 нараховано -899,76 грн інфляційних втрат та 319,59 грн 3% річних;

- № 97 від 29.05.2020 на суму 203888,50 грн за період прострочення з 30.06.2020 по 17.07.2020 нараховано -1223,33 грн інфляційних втрат та 300,82 грн 3% річних;

- № 117 від 17.07.2020 на суму 25463,50 грн за період прострочення з 14.08.2020 по 20.08.2020 нараховано -50,93 грн інфляційних втрат та 14,61 грн 3% річних;

- № 122 від 22.07.2020 на суму 198417,50 грн за період прострочення з 19.08.2020 по 26.08.2020 нараховано 130,11 грн 3% річних;

- № 409 від 14.12.2020 на суму 440542,00 грн за період прострочення з 15.01.2021 по 29.01.2021 нараховано 5727,05 грн інфляційних втрат та 543,13 грн 3% річних; на суму 93587,50 грн за період прострочення з 29.01.2021 по 03.11.2021 нараховано 5749,71 грн інфляційних втрат та 2146,10 грн 3% річних;

- № 411 від 18.12.2020 на суму 828856,00 грн за період прострочення з 20.01.2021 по 03.11.2021 нараховано 50922,17 грн інфляційних втрат та 19620,04 грн 3% річних.

Під час дослідження матеріалів справи та оцінки здійснених позивачем за первісним позовом розрахунків інфляційних втрат і 3% річних суд першої інстанції установив, що сума оплат, наведених на ст. 3-9 позовної заяви ТОВ «Агро Захід Львів» у графі таблиці «фактично сплачено», становить загалом 36077618,00 грн. Така ж загальна сума сплати покупцем вартості поставленого за договором № 26-20-02 товару становить за даними бухгалтерського обліку ДП «Укрспирт», про що останнє зазначило у відзиві на первісний позов.

Зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують перерахування покупцем на рахунок постачальника 36077618,00 грн за договором № 26-20-02, суд під час перевірки розрахунків позивача за первісним позовом не бере до уваги відомості, зазначені у таблиці на ст. 3-9 позовної заяви ТОВ «Агро Захід Львів», а також в оборотно-сальдовій відомості, яку долучив до свого відзиву відповідач за первісним позовом, в частині тих часткових оплат, які не підтверджуються долученими до матеріалів справи первинними документами банківськими виписками.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив самостійно здійснити перерахунок інфляційних втрат і 3% річних лише на підставі наявних у матеріалах первинних документів.

Оцінивши надані позивачем за первісним позовом банківські виписки на підтвердження здійснення відповідачем за первісним позовом часткових оплат за поставлений товар, суд установив, що у графі «призначення платежу» відсутні посилання на конкретні видаткові накладні, що дало б змогу кореспондувати їх із спірними видатковими накладними, натомість зазначено «оплата по договору № 26-20-02 від 23.01.20».

Питання віднесення платежу, у призначенні якого не зазначено періоду, в якому надані послуги чи товар, має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів таким чином: якщо порядок зарахування коштів врегульовано у договорі між платником та одержувачем коштів згідно з положенням договору; якщо відповідні застереження відсутні у договорі та у разі заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто починаючи з такої (заборгованості), що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Умовами договору № 26-20-02 сторони не передбачили порядку зарахування сплачених покупцем коштів у разі наявності/відсутності цільового призначення платежу, тому при вирішенні питання, за яку партію товару мають бути віднесені платежі, що здійснені покупцем у період з 24.02.2020 по 29.01.2021 в загальній сумі 31237076,00 грн, суд виходить з принципу послідовності, в якій мала бути здійснена оплата за поставлений товар в хронологічному порядку, починаючи з тієї заборгованості, що виникла в найдавніший період, за наявними у матеріалах справи видатковими накладними.

Також, досліджуючи розрахунок позивача за первісним позовом в частині визначення періодів нарахування інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції встановив, що ТОВ «Агро Захід Львів» неправильно визначило дати виникнення прострочення в оплаті за вказаними в розрахунках видатковими накладними.За умовами пункту 5.2 договору № 26-20-02 оплата за поставлену продукцію здійснюється на умовах відстрочення платежу протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту фактичної поставки продукції на склад покупця, що підтверджується на товарно-транспортній накладній підписом уповноваженої особи покупця про прийняття продукції та за умови надання постачальником всіх документів передбачених п. 4.6 цього договору та виконання постачальником умов п. 4.7 цього договору.

Частиною 1 ст. 251 Цивільного кодексу України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, а також наведені вище умови пункту 5.2 договору № 26-20-02, строк оплати за поставлену продукцію спливає через 20 банківських днів з моменту фактичної поставки продукції на склад покупця, у зв`язку з чим прострочення в оплаті настає з наступного дня після дати, в якій зобов`язання мало бути виконано.

Натомість позивач за первісним позовом здійснив розрахунки за вказані вище періоди включно із двадцятим банківським днем, в який покупець мав обов`язок здійснити платіж та коли відповідне прострочення ще не настало.

Виходячи із правильного визначення моменту виникнення прострочення заборгованості щодо кожної видаткової накладної окремо, з урахуванням здійснених покупцем часткових оплат (за наявними у матеріалах справи банківськими виписками), які суд першої інстанції зараховував в хронологічному порядку, починаючи з тієї заборгованості, що виникла в найдавніший період, виключаючи дні фактичної сплати заборгованості, та за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга:Закон», здійснив перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, не виходячи при цьому за межі визначених позивачем за первісним позовом періодів, таким чином:

- за видатковою накладною № 4 від 23.01.2020 за період прострочення з 21.02.2020 по 24.02.2020 від суми боргу в розмірі 233080,00 грн 3% річних становлять 76,42 грн; за 25.02.2020 нараховані на суму боргу в розмірі 58080,00 грн 3% річних становлять 4,76 грн;

- за видатковою накладною № 41 від 05.03.2020 за період прострочення з 04.04.2020 по 05.04.2020 від суми боргу в розмірі 2076,00 грн 3% річних становлять 0,34 грн;

- за видатковою накладною № 42 від 06.03.2020 за період прострочення з 07.04.2020 по 08.04.2020 від суми боргу в розмірі 114776,00 грн 3% річних становлять 18,82 грн;

- за видатковою накладною № 59 від 09.04.2020 установлено відсутність прострочення в оплаті;

- за видатковою накладною № 65 від 16.04.2020 установлено відсутність прострочення в оплаті;

- за видатковою накладною № 88 від 19.05.2020 за період прострочення з 18.06.2020 по 16.07.2020 від суми боргу в розмірі 61797,50 грн інфляційні втрати становлять -370,78 грн, 3% річних 146,90 грн;

- за видатковою накладною № 91 від 21.05.2020 за період прострочення з 20.06.2020 по 16.07.2020 від суми боргу в розмірі 136425,00 грн інфляційні втрати становлять -818,55 грн, 3% річних 301,92 грн;

- за видатковою накладною № 93 від 22.05.2020 за період прострочення з 23.06.2020 по 16.07.2020 від суми боргу в розмірі 149960,50 грн інфляційні втрати становлять -899,00 грн, 3% річних 295,00 грн;

- за видатковою накладною № 97 від 29.05.2020 за період прострочення з 01.07.2020 по 16.07.2020 від суми боргу в розмірі 203888,50 грн інфляційні втрати становлять -1223,33 грн, 3% річних 267,39 грн;

- за видатковою накладною № 117 від 17.07.2020 установлено відсутність прострочення в оплаті;

- за видатковою накладною № 122 від 22.07.2020 за період прострочення з 20.08.2020 по 25.08.2020 від суми боргу в розмірі 104033,50 грн 3% річних становлять 51,16 грн;

- за видатковою накладною № 409 від 14.12.2020 за період прострочення з 16.01.2021 по 03.11.2021 від суми боргу в розмірі 93587,50 грн інфляційні втрати становлять 6643,74 грн; за період прострочення з 16.01.2021 по 29.01.2021 від суми боргу в розмірі 440542,00 грн 3% річних становлять 506,93 грн; від суми боргу в розмірі 93587,50 грн за період прострочення з 29.01.2021 по 03.11.2021 3% річних становлять 2146,10 грн;

- за видатковою накладною № 411 від 18.12.2020 за період прострочення з 21.01.2021 по 03.11.2021 від суми боргу в розмірі 828856,00 грн інфляційні втрати становлять 58840,17 грн, 3% річних 19551,92 грн.

Під час перерахунку інфляційних втрат суд першої інстанції врахував, що якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Таким чином, здійснивши відповідний перерахунок на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд першої інстанції встановив, що у зв`язку із простроченням ДП «Укрспирт» оплати вартості поставленого ТОВ «Агро Захід Львів» товару інфляційні втрати складають загалом 62172,25 грн, 3% річних 23367,66 грн.

За цих обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково та з ДП «Укрспирт» на користь ТОВ «Агро Захід Львів» підлягають до стягнення 922443,50 грн основного боргу, 23367,66 грн 3% річних та 50922,17 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому в цій частині спірне рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2022 у справі № 911/3273/21 колегією суддів на предмет законності та обгунтованості не перевіряється.

Щодо зустрічних позовних вимог ДП «Укрспирт» про стягнення з ТОВ «Агро Захід Львів» 505 055, 86 грн пені та 549 217, 69 грн штрафу за прострочення поставки товару колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Як встановлено колегією суддів, сторони домовились про те, що постачальник зобов`язується постачати покупцеві продукцію в обсязі, за ціною та у строки, відповідно до умов укладених сторонами додаткових угод: № 26 від 12.11.2020, № 27 від 03.12.2020, № 28 від 08.12.2020, № 29 від 18.12.2020.

Так, постачальник за вказаними додатковими угодами зобов`язався поставити покупцеві 2000 тонн кукурудзи за загальний період з 12.11.2020 по 31.12.2020 за цінами за тонну: 7100,00 грн з ПДВ, 6900,00 грн з ПДВ та 6650,00 грн з ПДВ.

Як зазначав позивач за зустрічним позовом та підтверджується матеріалами справи, у видаткових накладних не вказано реквізити додаткової угоди, на виконання якої постачальник здійснив поставку кукурудзи.

Віднесення видаткової накладної до конкретної додаткової угоди позивач за зустрічним позовом здійснив з урахуванням ціни продукції та періоду поставки, оскільки у додаткових угодах визначено ціну продукції та періоди поставки.

Відповідач за зустрічним позовом у відзиві на зустрічну позовну заяву проти вказаного заперечень не висловив.

За розрахунками позивача за зустрічним позовом, за додатковою угодою № 26 не поставлено продукції у кількості 160,86 тонн на суму 1142106,00 грн з ПДВ, за додатковою угодою № 27 347,21 тонни на суму 2465191,00 грн з ПДВ, за додатковою угодою № 28 252,54 тонни на суму 1742526,00 грн з ПДВ, за додатковою угодою № 29 375,36 тонн на суму 2496144,00 грн.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що ТОВ «Агро Захід Львів» на підставі положень пункту 7.3. договору № 26-20-02 від 23.01.2020 зобов`язане сплатити ДП «Укрспирт» 505055,86 грн неустойки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недопоставленої продукції за додатковими угодами №№ 26, 27, 28, 29, а також штраф у розмірі 549217,69 грн на підставі абзацу 3 частини 2 ст. 231 Господарського кодексу України за порушення терміну поставки 1135,97 тонн зерна загальною вартістю 7845967,00 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно із ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 7.3 договору № 26-20-02 від 23.01.2020 за порушення строків поставки продукції постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової стаки НБУ, що діяла в період порушення зобов`язання, від вартості несвоєчасно поставленої або непоставленої продукції за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно із ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Однак, колегія суддів не погоджується із вказаними доводами апелянта зважаючи на наступне.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а право визначити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідна правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 19.09.2019 № 904/5470/18, від 27.09.2019 № 923/760/16, від 02.04.2019 № 917/194/18.

Статтею 231 Господарського кодексу України та умовами договору № 26-20-02 (п. 7.3) передбачено право покупця вимагати від продавця оплати неустойки (пеня, штраф). Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України у покупця є право вимагати від продавця передання кількості товару, якої не вистачає.

Отже покупець має право як зобов`язати продавця виконати свій обов`язок в натурі, так і одночасно або окремо застосувати до порушника матеріальну відповідальність у вигляді неустойки.

Також, апелянт зазначає, що повідомив відповідача за первісним позовом про притримання товару до моменту оплати останнім вже поставленого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 595 ЦК України кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника.

Так, скаржник не надав суду належних та допустимих доказів повідомлення ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про притримання товару.

Дослідивши умови додаткових угод №№ 26, 27, 28, 29 в сукупності з наявними у матеріалах справи видатковими накладними, зокрема, беручи до уваги періоди поставок та ціну за тонну кукурудзи, зазначених у цих накладних, суд встановив таке.

На підставі додаткової угоди № 26 постачальник у період з 12.11.2020 по 26.11.2020 поставив покупцю 338,14 тонн кукурудзи за ціною 7100,00 грн з ПДВ (5916,67 грн без ПДВ) за тонну відповідно до видаткових накладних №№ 365, 367, 371, 373, 375, 379. Таким чином, постачальник не поставив покупцю 161,86 тонн кукурудзи на суму 1149206,00 грн з ПДВ.

На підставі додаткової угоди № 27 постачальник у період з 03.12.2020 по 04.12.2020 поставив покупцю 70,9 тонн кукурудзи за ціною 7100,00 грн з ПДВ (5916,67 грн без ПДВ) за тонну відповідно до видаткових накладних № 397 та № 399. Таким чином, постачальник не поставив покупцю 429,1 тонни кукурудзи на суму 3046610,00 грн з ПДВ.

На підставі додаткової угоди № 28 постачальник у період з 08.12.2020 по 14.12.2020 поставив покупцю 329,35 тонн кукурудзи за ціною 6900,00 грн з ПДВ (5750,00 грн без ПДВ) за тонну відповідно до видаткових накладних №№ 404, 406, 409. Таким чином, постачальник не поставив покупцю 170,65 тонн кукурудзи на суму 1177468,00 грн.

На підставі додаткової угоди № 29 постачальник 18.12.2020 поставив покупцю 124,64 тонни кукурудзи за ціною 6650,00 грн з ПДВ (5541,67 грн без ПДВ) за тонну відповідно до видаткової накладної № 411. Таким чином, постачальник не поставив покупцю 375,36 тонн кукурудзи на суму 2496144,00 грн з ПДВ.

Колегія суддів зазначає, що ДП ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» належить до державного сектора економіки, про що свідчать положення Статуту, затвердженого наказом Мінекономіки № 543 від 15.03.2021, відповідно до яких Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі Уповноважений орган управління) і є державним комерційним підприємством.

Постановою Кабінету Міністрів України № 672 від 28.07.2010 «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості» утворено Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на базі майна Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн «Укрспирт»), державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, зазначених в абзаці третьому цього пункту, з віднесенням Підприємства до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства.

Оскільки ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» належить до державного сектора економіки, а ТОВ «Агро Захід Львів» порушено умови договору № 26-20-02 в частині поставки частини продукції, обсяг якої визначений додатковими угодами до цього договору, вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення пені та 7% штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України та п. 7.3 Договору є обгрунтованими.

Також, зважаючи на те, що пунктом 7.3 договору № 26-20-02 передбачений інший розмір пені, покупець нарахував постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ сумі 505055,86 грн на підставі п. 7.3 договору, а також 7% штрафу в сумі 549217,69 грн за прострочення поставки продукції понад 30 днів на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Перевіривши розрахунок штрафних санкцій ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» апеляційним судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом припустився помилок під час визначення обсягу та вартості непоставленої продукції. Зокрема, за додатковими угодами № 26 та № 27 обсяг та вартість непоставленої продукції є у більшому розмірі ніж вказав позивач за зустрічним позовом, а за додатковою угодою № 28 у меншому.

Здійснивши перерахунок штрафних санкцій, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з ТОВ «Агро Захід Львів» на користь ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» підлягають до стягнення 470 348,72 грн пені та 509 664,82 грн штрафу.

Також, колегія суддів звертає увагу, що апелянт як у своєму відзиві так і в апеляційній скарзі посилався на норми, які регулюють питання зменшення неустойки, однак по суті відповідного клопотання не заявив, натомість просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову повністю.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому слід враховувати, що правила ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Апелянт не надав до матеріалів справи належних і достатніх доказів, які б могли свідчити про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, зокрема, щодо неможливості здійснення ним вчасної поставки продукції позивачу за зустрічним позовом.

Матеріали справи також не містять будь-яких доказів на підтвердження намагань відповідача за зустрічним позовом виконати зобов`язання за договором вчасно.

Водночас, надана ТОВ «Агро Захід Львів» до справи оборотно-сальдові відомості за грудень 2021 року, однак прострочення поставок відбувалось у 2020 році.

Таким чином, скаржник не довів наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для зменшення розміру штрафу та пені.

Враховуючи викладене, а також те, що заявлений до стягнення розмір пені та штрафу не є надмірним порівняно із вартістю недопоставленої продукції, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру пені та штрафу, заявлених до стягнення за зустрічним позовом.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Захід Львів» на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2022 року року у справі № 911/3273/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2022 року у справі № 911/3273/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2022 року у справі № 911/3273/21.

4. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

5. Матеріали справи №911/3273/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк