ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2022 р. Справа№ 910/11699/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.

від позивача: Конюшко Д.Б.

від відповідача: Синельніков М.О.

треті особи не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зімір"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 (повний текст складено та підписано 14.07.2022)

у справі №910/11699/20 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зімір"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Приватне підприємство "Ромді Україна"

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська друкарня Вольф"

про стягнення 1 065 354,62 грн

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зімір" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення 1 065 354,62 грн страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 у справі №910/11699/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2021 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗІМІР" задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 у справі №910/11699/20 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 у справі №910/11699/20 у позові відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано наступним. Судом установлено, що вина третьої особи - 1, як перевізника у пошкодженні вантажу відсутня, оскільки таке пошкодження стало наслідком невиконання саме позивачем прийнятих на себе обов`язків за Договором 2 у частині здійснення завантаження транспортного засобу у спосіб, що забезпечує збереження вантажу протягом перевезення. Також на думку суду позивачем не доведено, що останній поніс матеріальний збиток внаслідок дій та з вини страхувальника (пункт 19.1 Договору страхування); відмова відповідача у здійсненні виплати страхового відшкодування є правомірною.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Зімір" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 у справі №910/11699/20 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилався на те, що місцевим господарським судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Зокрема, на думку апелянта, відповідач безпідставно не виконав своїх зобов`язань по Договору добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника № 014.07.00 від 13.09.2019, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (страховик) та Приватним підприємством "Ромді Україна" (страхувальник) у зв`язку із настанням страхового випадку. Відмову у виплаті страхового відшкодування позивач вважає необґрунтованою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/11699/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Зімір", розгляд справи призначено на 05.10.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2022 оголошено перерву у судовому засіданні до 26.10.2022.

ПАТ "Страхова група "ТАС" було подано письмовий відзив на апеляційну скаргу у якому відповідач просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому відповідач посилався на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення та безпідставність вимог апелянта.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

10.09.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Зімір", як експедитор та Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська друкарня Вольф», як клієнт уклали договір транспортного експедирування № 10/2019-09.

Згідно із умовами даного Договору позивач зобов`язався за плату і за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська друкарня Вольф» виконати або організувати виконання визначених договором транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів, організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним третьою особою або позивачем.

Згідно з п. 1.3 Договору 1 цим договором встановлюється зобов`язання позивача залучити до виконання перевезення третіх осіб (експедиторів, перевізників і ін.), та укласти від свого імені необхідні договори (договір перевезення вантажу, транспортного експедирування та ін.).

За Договором 1 на позивача покладено обов`язок перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська друкарня Вольф» силами водія контролювати процес завантаження/розвантаження транспортного засобу, включно з перерахуванням вантажних місць на предмет відповідності заявці і товаросупроводжувальним документам.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Зімір», як експедитором - клієнтом та Приватним підприємством «Ромді Україна», як перевізником 10.02.2020 укладений договір експедирування вантажів для міжнародного перевезення автомобільним транспортом № 10-02/2020 (далі Договір 2), за умовами якого позивач доручає і надає для перевезення вантаж, а Приватне підприємство «Ромді Україна» зобов`язується здійснити перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні відповідно до умов позивача, а позивач зобов`язується сплатити погоджену сторонами провізну плату.

Згідно з п. 4.2 Договору 2 Приватне підприємство «Ромді Україна» несе відповідальність за цілісність вантажу відповідно до вимог Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) 1956, Статуту автомобільного транспорту України та чинного законодавства України.

За змістом п.п. 2.1.5 п. 2.1 Договору 2 обов`язок провести завантаження транспортного засобу у спосіб, що не перешкоджає проведенню його контролю, забезпечує збереження вантажу протягом перевезення, безпечний рух і маневрування транспортного засобу покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Зімір».

Водночас відповідальність Приватного підприємства «Ромді Україна», як перевізника застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» за укладеним договором від 13.09.2019 № 014.07.00 добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника (далі - Договір страхування).

За умовами Договору страхування Приватне підприємство «Ромді Україна» застрахувало свої майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням Приватному підприємству «Ромді Україна» заподіяної ним шкоди життю та/або здоров`ю особи або її майну, а також шкоди, заподіяної майну юридичної особи, під час здійснення автоперевезень відповідно до положень Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів, включаючи Протокол до Конвенції 1978 та транспортного законодавства тієї держави, на території, якої сталася подія, що призвела до страхового випадку.

Вигодонабувачем за цим договором є фізичні та/або юридичні особи, життю, здоров`ю або майну яких заподіяна шкода внаслідок здійснення застрахованої діяльності Приватним підприємством «Ромді Україна».

За даним договором до страхових ризиків віднесено зокрема відповідальність за втрату та пошкодження вантажу у розмірі 50 000, 00 доларів США із визначенням франшизи (2 500, 00 доларів США по вантажах підвищеного ризику та 500,00 доларів США по інших вантажах).

За змістом п. 12.1 Договору страхування страховим випадком за договором є настання відповідальності Приватного підприємства «Ромді Україна» внаслідок страхового ризику, що визнана рішенням суду або відповідачем у добровільному порядку за умови, якщо відповідач письмово надав свою попередню згоду на визнання вимог (претензій) третіх осіб.

За умовами п.п. 14.1.5, 14.1.15, 14.1.21, 14.1.22 п. 14.1 Договору страхування до страхових випадків не відноситься і виплати страхового відшкодування (страхові виплати) не проводяться, якщо збиток настав опосередковано або внаслідок:

- навмисних дій (бездіяльності) або грубої необережності страхувальника, його працівників стосовно порушення правил перевезення, зберігання або декларування вантажів (п. 14.1.5);

- пошкодження або недостатності упаковки вантажів, невідповідності упакування чи закупорки вантажів, які за своєю природою схильні до псування та пошкодження без упаковки або належної упаковки (п. 14.1.15);

- навантаження, переміщення, розміщення або вивантаження вантажу відправником або одержувачем або особами, які діють від імені відправника/одержувача або перевізником, якщо на перевізника ці обов`язки не були покладені замовником в письмовому вигляді з відповідними інструкціями про порядок виконання таких робіт (п. 14.1.21);

- неправильних або неповних письмових інструкцій або розпоряджень правомочної по договору перевезення особи (замовник перевезення, вантажовідправник, вантажоодержувач) щодо умов перевезення вантажу та без будь-якої вини перевізника відносно умов перевезення (необхідний температурний режим, вологість, способи кріплення) і пунктів призначення (п. 14.1.22).

Відповідно до п. 19.9 Договору страхування відповідач здійснює виплату страхового відшкодування (страхову виплату) страхувальнику, застрахованій особі, вигодонабувачу, іншим особам, якщо такі розрахунки не заборонені або не обмежені діючим законодавством (законами, підзаконними актами, постановами НБУ, іншими нормативно-правовими актами).

Згідно з п. 19.1 Договору страхування установлено, що страхування здійснюється страховиком за принципами відшкодування, що означає, що страховик здійснює виплату страхового відшкодування згідно з умовами цього договору лише після того, як страхувальник поніс збиток, тобто оплатив пред`явлену до нього претензію, якщо інше не буде узгоджено сторонами в письмовій формі.

На виконання умов Договору 1 позивач прийняв на себе зобов`язання організувати перевезення обладнання - бувшої у використанні чотирьохбаштової аркушепідбиральної машини Horison Collar, модель VAC-1000, рік виробництва 2014 року (далі - обладнання), за маршрутом Франція (м. Колежьян департамент Сена і Марна, регіон Іль-де-Франс, Франція) - Україна.

Вказане обладнання придбане Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська друкарня Вольф» за укладеним з Фірмою «Balter-CGO» контрактом від 23.12.2019 № 039 (далі - Контракт).

За умовами п. 6.1 Контракту продавець (Фірма «Balter-CGO») за свій рахунок проводить пакування, завантаження обладнання на автотранспорт та проводить закріплення вантажу. Всі ризики, пов`язані із цим пунктом несе продавець.

Для організації вказаного перевезення позивачем на виконання умов Договору 2 надано Приватному підприємству «Ромді Україна» заявку від 10.02.2020 № 032 (далі - заявка).

За змістом заявки позивачем надано Приватному підприємству «Ромді Україна» такі вказівки щодо перевезення: «мати стяжні ремені в достатній кількості для фіксації вантажу; надіслати фото документів для перевірки, виїжджати з завантаження тільки після погодження документів».

Відповідно до даних товарно-транспортної накладної від 11.02.2020 CMR № 498013 відправником - Фірмою «Balter-CGO» завантажено та відправлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська друкарня Вольф» вантаж - обладнання у кількості 9 одиниць (місць).

Відповідно до графи 24 товарно-транспортної накладної від 11.02.2020 CMR № 498013, вантаж прибув у місце розвантаження: м. Київ, Україна пошкодженим.

Факт пошкодження спірного обладнання також підтверджено актом від 21.02.2020 № 1, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська друкарня Вольф» та водієм Приватного підприємства «Ромді Україна», експертним висновком від 21.02.2020 № І-241, складеним на замовлення Приватного підприємства «Ромді Україна» Київською торгово-промисловою палатою, та жодною із сторін спору не заперечується.

Відповідно до експертного висновку Київської торгово-промислової палати від 21.02.2020 № І-241 вантаж складався із 9 вантажних місць, з них: 7 одиниць обладнання та 2 транспортних пакети; 7 одиниць обладнання обгорнуті прозорою полімерною плівкою, транспортні пакети сформовані із частин обладнання, встановлених на дерев`яні піддони та обгорнуті прозорою полімерною плівкою; при огляді вантажних місць установлено, що 7 одиниць обладнання (пересувні модулі) - кожен на чотирьох роликах та 2 транспортні пакети з частинами до обладнання зафіксовані до бортів напівпричепа від переміщення 2-3 спеціальними оперізуючими текстильними такелажними ременями з храповими замками, після вивантаження та зовнішнім оглядом 9 вантажних місць установлено, що 6 модулів на роликах мають механічні пошкодження, решта без механічних пошкоджень та зовнішніх дефектів.

Згідно з висновком компанії «LABB LTD» від 28.04.2020 № 009-0420 вибраний експедитором спосіб кріплення вантажу (7 одиниць обладнання [пересувних модулів]) був недостатнім, і в результаті не зміг забезпечити безпечне перевезення вантажу, його захист від зміщення.

Приватне підприємство «Ромді Україна» звернулося до відповідача у справі з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, за результатами розгляду якої відповідач листом від 28.05.2020 № 01648/0120 відмовив у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на те, що з огляду на відсутність вини Приватного підприємства «Ромді Україна» у пошкодженні вантажу, відповідач не визнає дану подію страховим випадком.

В указаному листі відповідач зазначив, зокрема, про те, що:

- надані Приватним підприємством «Ромді Україна» документи, матеріали асистуючої компанії «СОС Україна» та висновок компанії «LABB LTD» від 28.04.2020 № 009-0420 свідчать про те, що причиною зміщення спірного вантажу та, як наслідок, його механічних пошкоджень, став недостатній спосіб кріплення вантажу у транспортному засобі;

- ураховуючи умови Договору 2 та умови заявки, позивач надав Приватному підприємству «Ромді Україна» неповні інструкції щодо належного способу кріплення вантажу, який повинен був включати блокування роликових опор вантажних місць, а відтак Приватне підприємство «Ромді Україна» не порушило своїх зобов`язань за договором з позивачем в частині контролю за способом кріплення вантажу, визначеного позивачем в заявці на перевезення.

З огляду на відмову відповідача у здійсненні страхового відшкодування, позивач - експедитор звернувся до суду з цим позовом про стягнення 1 065 354, 62 грн страхового відшкодування. Заявлена до стягнення сума страхового відшкодування складається з:

- вартості запчастин (33 928, 80 євро) та вартості послуг з ремонту (1 950, 00 євро), які установлені згідно з комерційною пропозицією Товариства з обмеженою відповідальністю «Детако» від 09.03.2020 № 00214, що по курсу євро станом на 01.07.2020 (день складення позовної заяви) 29, 87 грн/євро, становить 1 071 729, 62 грн;

-6 960, 00 грн додаткових витрат (проведення робіт з виявлення видимих пошкоджень).

Вказана сума зменшена на суму установленої Договором страхування франшизи 500, 00 доларів США, що по курсу долара станом на 01.07.2020 - 26,67 грн/долар США становить 13 335, 00 грн (1 071 729, 62 грн + 6 960, 00 грн - 13 335, 00 грн = 1 065 354, 62 грн).

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1065354,62 грн страхового відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевим господарським судом було зроблено висновок про те, що вина третьої особи - 1, як перевізника у пошкодженні вантажу відсутня, оскільки таке пошкодження стало наслідком невиконання саме позивачем прийнятих на себе обов`язків за Договором 2 в частині здійснення завантаження транспортного засобу у спосіб, що забезпечує збереження вантажу протягом перевезення. Також на думку суду позивачем не доведено, що останній поніс матеріальний збиток внаслідок дій та з вини страхувальника (пункт 19.1 Договору страхування); відмова відповідача у здійсненні виплати страхового відшкодування є правомірною.

Оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявлені у апеляційній скарзі вимоги є обгрунтованими, виходячи з наступного.

Як було установлено судом, згідно з положеннями пункту 4.2 указаного договору ПП «Ромді Україна» несе відповідальність за цілісність вантажу відповідно до вимог Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) 1956, Статуту автомобільного транспорту України та чинного законодавства України.

Отже, спірні правовідносини з міжнародного автомобільного перевезення вантажів врегульовані, зокрема, нормами Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ), 1956 року (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 3 Конвенції для цілей цієї Конвенції, перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов`язки, як за власні дії і недогляди.

Відповідно до приписів статті 8 Конвенції, приймаючи вантаж, перевізник перевіряє: вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць; зовнішній стан вантажу і його упаковки.

Якщо перевізник не має достатньої можливості перевірити вірність записів, зазначених у підпункті a) пункту 1 цієї статті, він повинен зробити обґрунтовані застереження у вантажній накладній. Він повинен також мотивувати всі зроблені ним застереження щодо зовнішнього стану вантажу і його упаковки. Ці застереження не мають обов`язкової сили для відправника, якщо останній не погодився бути зобов`язаним ними і не зробив про це запис у вантажній накладній.

В силу приписів статті 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

Відповідно до статті 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки (пункт 1).

Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути (пункт 2).

Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої (пункт 3).

В силу приписів статті 18 Конвенції тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Колегія суддів відзначає, що згідно з п.п. 2.2.2, 2.2.4, 2.2.6 пункту 2.2, пунктом 4.2 Договору 2 ПП «Ромді Україна», як перевізник, був зобов`язаний прийняти вантаж за кількістю, а у випадках виявлення пошкодження вантажу (деформованих, підмочених, розірваних, битих, одиниць завантаження), а також у разі неналежного кріплення, упакування, завантаження вантажу в транспортний засіб зробити у всіх екземплярах міжнародної товарно - транспортної накладної (CMR) запис у 18 графі до початку перевезення і довести ці обставини до відома експедитора/клієнта (ТОВ «Зімір»). При можливості вимагати від вантажовідправника письмового чи документального підтвердження наявності вищезазначених пошкоджень чи порушень; при прийнятті вантажу водій перевізника зобов`язаний перевірити: точність записів, зроблених в міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR), що стосується кількості вантажних місць, а також їх маркування та нумерації, зовнішній стан вантажу та його пакування, укладки; водій перевізника несе відповідальність за розміщення вантажу по осях; перевізник несе відповідальність за цілісність вантажу відповідно до вимог Конвенції, Статуту автомобільного транспорту України та чинного законодавства України.

Колегія судів приймає до уваги той факт, що наявна у матеріалах справи вантажна накладна не містить будь-яких застережень перевізника, а згідно із заявкою до Договору 2 перевізник несе повну матеріальну відповідальність перед експедитором за стан вантажу та його повне збереження під час перевезення.

При цьому на підставі Договору страхування від 13.09.2019 р. нести відповідальність за пошкоджений вантаж має саме Страховик (Відповідач).

Відповідно до п.2 ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Як зазначено вище, договір страхування укладений на користь третьої особи - замовників перевезення вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Відповідно до ч. 2. ст. 636 ЦК України виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не установлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Таким чином, позивачем заявлена вимога щодо виконання укладеного договору на користь третьої особи, а саме експедитора (фактичного замовника перевезення вантажу).

Судом установлено, що на виконання умов Договору страхування Страхувальник подав Страховику усі необхідні та наявні документи для визнання випадку Страховим та для визначення розміру страхового відшкодування.

Проте, відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи це наступним: вантаж у ТЗ знаходився не на палетах, а на коліщатах. Роликові опори вантажних місць не мали стопорних механізмів, а також не були (блоковані колодками або іншими засобами, які б перешкоджали їх обертанню, і відповідно, зміщення Вантажу. Під час руху ТЗ на маршруті транспортування, внаслідок відсутності засобів, що перешкоджають обертанню роликових опор, відбувалось поступове зміщення частини Вантажу. Дане зміщення сприяло ослабленню натягу стяжних ременів, що утримували вантаж на платформі. Через ослаблення натягу, ремені злетіли і більше не перешкоджали переміщенню вантажу. Згідно п.8.15 Розділу 8 «Правил навантаження та розвантаження вантажів» вантаж повинен бути належним чином закріплений способом кріплення. Кількість способів кріплення вантажу повинно бути достатнім для здійснення його безпечного перевезення. Також, згідно п.12.5. Правил вантаж не повинен рухатись під час руху. Недостатній спосіб кріплення вантажу у транспортному засобі й став причиною його вміщення та механічного пошкодження. Експедитор надав Страхувальнику неповні інструкції щодо належного способу кріплення Вантажу. Згідно п. 14.1.22. Договору страхування - до страховій випадків не відноситься і виплата відшкодування не проводиться, якщо збиток наступив внаслідок неповних інструкцій мовника перевезення вантажу. На підставі вищезазначеного, АТ «СК «ТАС» не визнає випадок страховим.

Проте, як було установлено судом з наявних у справі матеріалів, позивач, як замовник перевезення вантажу, надав усі необхідні і повні інструкції для перевезення вантажу (необхідність мати палети, вантажні місця, стяжні ремні з метою уникнення пошкодження вантажу). При цьому колегія суддів зауважує, що замовник не мав виконувати вимоги, які установлені Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, оскільки перевезення вантажу відбувалось в міжнародному сполученні.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку.

2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обгрунтуванням причин відмови.

Наявними у справі доказами установлено наявність вини перевізника у пошкодженні вантажу. Разом із тим колегія суддів відзначає, що обов`язковою умовою застосування відмови у виплаті відшкодування відповідно до п. 14.1.22 договору страхування від 13.09.2019 № 014.07.00 є відсутність будь-якої вини перевізника.

З огляду на вищевикладені обставини колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на п. 14.1.22 Договору страхування від 13.09.2019 № 014.07.00 як на підставу відмови у виплаті страхового відшкодування. Відмова відповідача у виплаті позивачу страхового відшкодування є неправомірною.

Ураховуючи встановлення вини третьої особи - 1, як перевізника, у пошкодженні вантажу, колегія суддів вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача страхової виплати на підставі договору страхування від 13.09.2019 № 014.07.00 обґрунтованими.

Як убачається з п. 3.1 договору страхування від 13.09.2019 № 014.07.00 , сторони дійшли згоди про те, що страхова сума за даним договором становить 100000 дол. США. Субліміт страхових виплат по будь-якому одному страховому випадку (по всіх претензіях, які виникли внаслідок однієї події) сумарно по всіх застрахованих ризиках становить 50000 дол. США.

Відповідно до ст. 94 Закону України «Про страхування» страхова сума може бути встановлена за окремим об`єктом страхування, страховим випадком, групою страхових випадків, договором страхування в цілому.

Розмір страхової суми визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником або відповідно до законодавства під час укладення договору страхування або внесення змін до такого договору.

У договорі страхування в межах страхової суми можуть визначатися ліміти відповідальності страховика за окремим об`єктом страхування, страховим ризиком або страховим випадком, групою страхових ризиків та/або страхових випадків тощо.

Страхові виплати здійснюються у порядку, визначеному страховим продуктом та договором страхування, якщо інше не передбачено законодавством України.

Страхова виплата не може перевищувати розмір прямого збитку, заподіяного страхувальнику та/або іншій особі, передбаченій договором страхування.

Згідно із п.19.2.1.1 за страховим ризиком «Відповідальність за втрату або пошкодження вантажу» відшкодовуються збитки правомочної особи в розмірі вартості вантажу у випадку повної загибелі або втрати вантажу, або суми, на яку понизилася його вартість у випадку пошкодження вантажу, але не більше 8,33 SDR (спеціальних прав запозичення, що відповідають визначенню Міжнародного валютного фонду) за 1 кг втраченої ваги брутто (це обмеження не застосовується при застрахованих перевезеннях з оголошеною вартістю.

У відповідності до п. 19.2.1.2. за страховим ризиком «Відповідальність за втрату або пошкодження вантажу» відшкодовуються необхідні доцільно зроблені видатки Страхувальника по рятуванню вантажу, зменшенню та встановленню розміру збитку відшкодовуються у сумах, у яких вони фактично понесені, за умови їхнього документального підтвердження.

В силу п. 19.8.7 договору страхування виплата страхового відшкодування резидентам України здійснюється в національній валюті України.

На підставі вищевказаного, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача за укладеним договором від 13.09.2019 № 014.07.00 добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника вартості запчастин (33 928, 80 євро) та вартості послуг з ремонту (1 950, 00 євро), які установлені згідно з комерційною пропозицією Товариства з обмеженою відповідальністю «Детако» від 09.03.2020 № 00214, що по курсу євро станом на 01.07.2020 (день складення позовної заяви) 29, 87 грн/євро, становить 1 071 729, 62 грн

Також на підставі п. 19.2.1.2. договору страхування відповідач зобов`язаний оплатити позивачу 6 960, 00 грн додаткових витрат, пов`язаних із проведенням робіт з виявлення видимих пошкоджень вантажу.

Згідно із п. 3.2 договору страхування вказана сума підлягає зменшенню на суму франшизи - 500, 00 доларів США, що по курсу долара станом на 01.07.2020 - 26,67 грн/долар США становить 13 335, 00 грн

Отже, для відновлення предмета страхування позивач має понести витрати на запчастини та ремонт у розмірі 1 071 729, 62 грн та додаткові витрати 6 960, 00 грн Вказана сума збитків не перевищує зазначену в Договорі страхування страхову суму (100000 дол. США).

Таким чином, сума страхового відшкодування, що підлягає стягненню на підставі договору страхування, становить 1 065 354, 62 грн (1 071 729, 62 грн + 6 960, 00 грн - 13 335, 00 грн = 1 065 354, 62 грн).

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що позивачем належними та допустимими засобами доказування не доведено розмір заявленої до стягнення суми збитків, оскільки за змістом Контракту загальна вартість придбаного обладнання становить 34000 Євро, відповідно до комерційної пропозиції ТОВ «Датеко» вартість ремонтних робіт та послуг становить 35879,80 Євро, тобто суму більшу ніж вартість такого всього обладнання.

Судова колегія відзначає, що згідно із п. 2.1 Контракту від 23.12.2019 № 039 загальна вартість контракту складає 34000,00 Євро.

Як убачається з комерційної пропозиції ТОВ «Датеко» № 00214 від 09.03.2020, вартість запчастин для відновлення пошкодженого при перевезенні обладнання становить 33929,80 Євро, а вартість ремонтних послуг становить 1950,00 Євро.

Також судовою колегією береться до уваги те, що на підставі Контракту від 23.12.2019 № 039 було придбане не нове, а вживане обладнання. Вказана обставина свідчить про те, що вартість даного обладнання є суто договірною та зменшеною у порівнянні із новим аналогічним обладнанням, вартість якого є ринковою.

Також колегією суддів береться до уваги те, що у матеріалах справи відсутні докази , що указана у комерційній пропозиції ТОВ «Датеко» вартість запчастин для ремонту пошкодженого обладнання та ремонтних робіт є завищеною. Так само відсутні докази наявності пропозицій інших юридичних осіб щодо поставки запасних частин та проведення ремонту пошкодженого обладнання за цінами, нижчими від тих, що вказані у комерційній пропозиції ТОВ «Датеко». Отже, наявну у матеріалах справи комерційну пропозицію № 00214 від 09.03.2020 суд вважає належним та допустимим доказом у даній справі.

З огляду на вищеозначене, апеляційний господарський суд, дослідивши усі наявні в справі докази та встановивши обставини щодо порушення відповідачем договірних зобов`язань у частині виплати страхового відшкодування, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Зімір".

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі статтею 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

За наведених обставин, висновки місцевого господарського суду не можна вважати такими, що відповідають приписам статей 86, 236, 261, 238 ГПК України щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Зважаючи на те, що місцевим господарським судом допущено порушення норм матеріального права, колегія суддів вбачає правові підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зімір" шляхом скасування оскаржуваного рішення Господарського суду м. Києва від 23.06.2022 року у справі №910/11699/20 про відмову у задоволенні позову та прийняття рішення про задоволення позову повністю.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський су, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зімір» на рішення Господарського суду м. Києва від 23.06.2022 року у справі №910/11699/20 задовольнити.

Рішення Господарського суду м. Києва від 23.06.2022 року у справі №910/11699/20 скасувати повністю та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група «ТАС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зімір» 1065354,62 грн страхового відшкодування та 15981 грн судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група «ТАС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зімір» 23971,50 грн судового збору за перегляд справи апеляційною інстанцією.

Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.11.2022.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов