РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.08.2022Справа № 910/21601/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІА ОІЛ"

до Міністерства оборони України

про розірвання договір про постачання для державних потреб нафти і дистилятів та стягнення забезпечення виконання договору про постачання в розмірі 1 372 305,62 грн (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 07.02.2022),

Представники учасників процесу згідно протоколу від 29.08.2022,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АВІА ОІЛ" (далі - позивач, заявник, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач, Міністерство) про розірвання договір про постачання для державних потреб нафти і дистилятів та стягнення забезпечення виконання договору про постачання в розмірі 1 372 305,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані ухиленням відповідача від розгляду пропозиції розірвання договору в позасудовому порядку у зв`язку із зміною ціни на товар.

Разом з позовною заявою до суду було подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/21601/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.01.2022 та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

26.01.2022 до суду подано відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 26.01.2022 було оголошено перерву до 23.02.2022.

07.02.2022 від позивача до суду надійшли заява про зміну предмету позову, відповідь на відзив та клопотання про долучення доказів.

16.02.2022 відповідачем подано письмові пояснення щодо поданої позивачем заяви про зміну предмету позову.

21.02.2022 відповідачем подано заяву про долучення доказів.

У судове засідання 23.02.202 прибула представник відповідача та надала пояснення.

Позивач представників у судове засідання не направив, проте 23.02.2022 подав клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткових пояснень та доказів.

Розглянувши у судовому засіданні заяву позивача про зміну предмету позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до поданої заяви позивач просить суд розірвати спірний договір з 29.11.2021 без застосування до позивача будь-яких штрафних санкцій та неустойки та стягнути з відповідача забезпечення виконання спірного договору у розмірі 1 372 305,62 грн.

За наслідками підготовчого засідання 23.02.2022 судом була постановлена ухвала, якою була прийнята заява позивача про зміну предмету позову, відмовлено у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі, продовжений строк підготовочо провадження на тридцять днів та відкладене підготовче засідання на 21.03.2022

Суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022.

Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 7300 від 19.04.2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України № 573 від 12.08.2022 "Про продовженні воєнного стану в Україні" з 05 години 30 хвилин 25.08.2022 строком на 90 діб.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану в Україні суд здійснював розгляд цієї справи в розумні строки.

Ухвалою суду від 06.06.2022 підготовче засідання було призначене на 04.07.2022.

За наслідками підготовчого засідання 04.07.2022 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого засідання та призначений розгляд справи по суті на 29.08.2022.

Під час судового засідання 29.08.2022 представник позивача просила позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позові, заяві про зміну предмета позову, відповіді на відзив та додаткових письмових поясненнях.

У свою чергу представник Міністерства у судовому засіданні проти позову заперечував, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІА ОІЛ», як постачальником, та Міністерством оборони України, як замовником, було укладено договір про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (091 30000-9) (авіаційний гас), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) № 286/1/21/23 від 10.09.2021 (далі - договір). Вказаний правочин був укладений за результатами спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель № UA- 2021-08-05-011485-а, лот №5.

Відповідно до п. 1.1 договору (у редакції, викладеній у Додатковій угоді №1):

Постачальник зобов`язується постачати у 2021 році нафти і дистилятів (091130000- - (авіаційний гас) (лот 5(09131000-6) авіаційний гас (паливо для реактивних двигунів РТ та або паливо ТС-1 для реактивних двигунів та/або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1), а саме: паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1 (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно Специфікації, а Замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з специфікацією - 20 276,35 грн (без ПДВ) за тонну .

Відповідно до пункту 10.1. договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення. Після закінчення терміну дії договору, коригування зобов`язань здійснюються на підставі підписаних обома Сторонами актів звіряння.

Постачальником було належним чином виконано умови договору за першим терміном постачання (до 29.10.2021) у кількості 1 201,440 тонн із запланованих 1200,00 тонн. Залишок до постачання становить 678,560 тонн.

Згідно із пунктом 3.2-3.3. договору було погоджено, що ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Ціна за Договором може зменшуватись у порядку, визначеному статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі» без зміни кількості та якості.

У свою чергу відповідно до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального , природного газу та електричної енергії.

У зв`язку із різким та істотним зростанням ціни на продукцію за договором більше ніж на 10 %, 18.11.2021 позивач звернувся до відповідача із пропозицією та обґрунтуванням необхідності зміни ціни договору.

Відповідно до зазначеної пропозиції позивач просив розглянути питання про збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків, шляхом зменшення обсягів закупівлі та не змінюючи суму договору, а саме, збільшити ціну товару з 20 276, 35 грн/т без ПДВ на 22 303,98 грн/т без ПДВ, що складає 10% вартості за одиницю товару, або на підставі абзацу 3 пункту 8.4 договору, розірвати договір у зв`язку з неконтрольованими перешкодами, які відбулися поза контролем сторін та виникли після укладення договору.

Як доказ істотного збільшення ціни позивачем було надано відповідачу Експертний висновок Київської торгово-промислової палати № 1276 від 18.11.2021.

У відповідь на зазначену пропозицію Відповідач надав Позивачу лист № 286/6327 від 25.11.2021, в якому підтвердив той факт, що Товариством було виконано умови договору за першим терміном постачання (до 29.10.2021) у кількості 1 201,440 тонн із запланованих 1 200,00 тонн, а також запропонував дотримуватись умов укладеного договору від 10.09.2021 та здійснити постачання у повному обсязі, визначені терміни і відповідної якості.

У зв`язку із відмовою Міністерства у зміні умов договору в частині збільшення ціни на продукцію, позивач направив відповідачу 29.11.2021 пропозицію про розірвання договору за взаємною згодою сторін.

Відповідна пропозиція ґрунтувалася на тому, що внаслідок істотного коливання цін на продукцію, поставка залишку продукції Товариством ставить його у крайнє невигідне становище, що зумовлює неможливість поставки.

Крім того, пунктом 11.1.3. договору передбачено, що внаслідок порушення Постачальником строків та/або кількості продукції, Замовник не повертає забезпечення виконання зобов`язань Постачальника, сплачене останнім на підставі пункту 11.1. договору у розмірі 1 372 305, 62 грн.

Оскільки сторони не дійшли згоди щодо розірвання договору за взаємною згодою, як це було запропоновано позивачем у його листі від 29.11.2021, Товариство звернулось із даним позовом до суду, в якому просить розірвати спірний договір з 29.11.2021 без застосування до позивача будь-яких штрафних санкцій та неустойки та стягнути з відповідача забезпечення виконання спірного договору у розмірі 1 372 305,62 грн, на підставі частини 3 статті 652 Цивільного кодексу України.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, у своєму відзиві зазначив, що позивачем належними доказами не доведено наявності всіх складових для внесення змін до договору, а саме ціни в бік збільшення, беручи також до уваги факт того, умовами договору такого механізму також не передбачено. Крім того, Міністерство у відзиві зауважило про неможливість зменшення обсягу замовленої продукції через потребу такої продукції Збройними силами України.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень статтей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір про постачання для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) № 286/1/21/23 від 10.09.2021 за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписами статті 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження, та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина 4 статті 188 ГК України).

Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач не виконав заявки позивача та не поставив товар, зобов`язання поставити який взяв на себе уклавши договір. Доказів, які б дали змогу дійти протилежних висновків Товариством до суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених вище норм слідує, що розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Відповідний висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17.

Як вказано судом вище, договір діє до 31.12.2021, а отже станом на день розгляду цієї справи строк дії договору є таким що закінчився.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про розірвання договору є такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення забезпечення виконання договору в розмірі 1 372 305,62 грн суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 173 ГПК України передбачено, що похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору (частина 3 статті 652 ЦК України).

Беручи до уваги той факт, що суд дійшов висновку про відсутність підстав розірвання спірного правочину, тому вимога про стягнення забезпечення виконання договору є такою, що не підлягає задоволенню.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на оцінці наданих учасниками справи доказів в підтвердження своїх вимог або заперечень, та на повному з`ясуванні, зокрема, того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються.

Так, відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Хоча поняття "обґрунтованого" рішення не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент учасників справи, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення, проте суд у будь-якому випадку повинен обґрунтувати свої висновки з посиланням на відповідні докази.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства не підлягають задоволенню.

Разом з тим, за приписами частини 9 статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІА ОІЛ" до Міністерства оборони України про розірвання договір про постачання для державних потреб нафти і дистилятів та стягнення забезпечення виконання договору про постачання в розмірі 1 372 305,62 грн (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 07.02.2022) відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 31.10.2022.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ