РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.11.2022Справа № 910/201/22

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КБ 2»

до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс»

про стягнення 246 275,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КБ 2» (надалі - ОСББ «КБ 2») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» (надалі - КП «Житло-Сервіс») про стягнення 246 275,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем як попереднім управителем будинку №2 по вул. Кахи Бендукідзе в м. Києві зобов`язань з утримання та обслуговування протипожежної безпеки такого будинку, позивач як новий управитель такого будинку поніс збитки у розмірі 246 275,00 грн. на відновлення автоматичної системи протипожежного захисту, які заявлені до стягнення з відповідача у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2022 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

15.02.2022 до Господарського суду міста Києва від КП «Житло-Сервіс» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних в повному обсязі з огляду на відсутність в діях відповідача складу цивільного правопорушення.

22.02.2022 через канцелярію суду від ОСББ «КБ 2» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач надав додаткові пояснення по суті спору з урахуванням заперечень відповідача, викладених у відзиві, позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до акту приймання-передачі житлового будинку №2 по вул. Кахи Бендукідзе у м. Києві від 31.12.2018 КП «Житло-Сервіс» передало в управління та обслуговування ОСББ «КБ 2» житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Кахи Бендукідзе, 2.

За твердженням позивача, в процесі передачі будинку було встановлено, що системи пожежної сигналізації та димовидалення перебувають в неробочому стані - автоматика відключена, датчики диму демонтовані, відсутні пожежні рукава, відсутні замки на шафах, відсутні вогнегасники.

У зв`язку з ігноруванням КП «Житло-Сервіс» вимог ОСББ «КБ 2» з пусконалагодження автоматики протипожежної системи всього будинку, позивач вимушений був самостійно здійснювати вказані роботи, в результаті чого ним було витрачено грошові кошти у розмірі 195 415,00 грн., а також здійснено закупівлю протипожежного обладнання на суму 50 860,00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем як попереднім управителем будинку №2 по вул. Кахи Бендукідзе в м. Києві зобов`язань з утримання та обслуговування протипожежної безпеки такого будинку, що потягло за собою завдання позивачу збитків у вигляді робіт з пусконалагодження автоматики протипожежної системи всього будинку на суму 195 415,00 грн., а також закупівлю протипожежного обладнання на суму 50 860,00 грн.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №910/6657/16, від 07.02.2018 у справі №917/1651/16, а також у постановах Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі №3-1071гс16, від 28.01.2015 у справі №3-210гс14.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Судом встановлено, що 31.12.2018 КП «Житло-Сервіс» передало, а ОСББ «КБ 2» прийняло в управління та обслуговування житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Кахи Бендукідзе, 2, що підтверджується актом приймання-передачі житлового будинку №2 по вул. Кахи Бендукідзе у м. Києві від Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» в управління та обслуговування ОСББ «КБ 2» від 31.12.2018, який підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Позивач стверджує, що система пожежної сигналізації та димовидалення перебували в неробочому стані, у зв`язку з чим позивач змушений був відновлювати такі системи та зазнав відповідних збитків у вигляді витрат на роботи з пусконалагодження автоматики протипожежної системи на суму 195 415,00 грн., а також закупівлю протипожежного обладнання на суму 50 860,00 грн.

Відповідно до п. 1.1 статуту позивача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КБ 2» створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: 01103, м. Київ, вул. Кахи Бендукідзе, будинок 2, відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Нормами ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» на співвласників покладено обов`язок дотримуватися вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм.

Відповідно до ч. 8 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України спільне майно багатоквартирного будинку - це приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Статтею 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України. В одному багатоквартирному будинку може бути створено тільки одне об`єднання. Власники квартир та нежитлових приміщень у двох і більше багатоквартирних будинках, об`єднаних спільною прибудинковою територією, елементами благоустрою, обладнанням, інженерною інфраструктурою, можуть створити одне об`єднання. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання. Об`єднання є юридичною особою, що створюється відповідно до закону. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Об`єднання відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном об`єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді. Об`єднання не несе відповідальності за зобов`язаннями співвласників. Майно об`єднання утворюється з: майна, переданого йому співвласниками у власність; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом. Майно, придбане об`єднанням за рахунок внесків та платежів співвласників, є їхньою спільною власністю.

Отже, виходячи із норм вказаного законодавства, з моменту прийняття позивачем в управління та обслуговування житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Кахи Бендукідзе, 2, в даному випадку з 31.12.2018, саме на ОСББ «КБ 2» покладено обов`язок з належного утримання та використання, зокрема, системи пожежної сигналізації та димовидалення.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія акта перевірки системи протипожежної автоматики та димовидалення будинку №2 по вул. Кахи Бендукідзе комісією ОСББ «БК 2» від 27.12.2018, в якому встановлено зауваження: система «Омега» ППА і ДВ працюють у ручному режимі, у зв`язку із відсутністю поверхових датчиків сповіщення про пожежу; по поверхові пожежні шафи не укомплектовані протипожежним інвентарем.

Як стверджується сторонами, а також викладено у листах Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) №056/85-ОП/КО-1397 та №056/85-КО-13987/3, після прийняття спірного житлового будинку на обслуговування КП «Житло-Сервіс» до відповідача звернулась ініціативна група мешканців будинку з вимогою, що на період виконання ремонтних робіт в житловому будинку та для уникнення випадків крадіжок, не встановлювати пожежні кран комплекти в поверхових пожежних щитах, а також демонтувати датчики сповіщення про пожежу в кількості 243 шт.

Також, у зазначених листах відзначено, що на момент передачі житлового будинку від відповідача до позивача в управління та обслуговування станом на 27.12.2018 система «Омега», протипожежна автоматика, ручне пожежогасіння та система димовидалення знаходились в робочому стані, а система ручного пожежогасіння була під тиском води.

При цьому, із змісту акта перевірки системи протипожежної автоматики та димовидалення будинку №2 по вул. Кахи Бендукідзе комісією ОСББ «БК 2» від 27.12.2018 вбачається, що позивачу було передано 243 датчика сповіщення про пожежу, які були демонтовані відповідачем на звернення ініціативної групи мешканців будинку.

Тобто, позивач будучи обізнаним про відсутність встановлених поверхових датчиків сповіщення про пожежу, які були йому передані 27.12.2018, прийняв житловий будинок в управління та обслуговування, чим взяв на себе обов`язок з належного утримання та використання, зокрема, системи пожежної сигналізації та димовидалення, а відтак зобов`язаний був встановити отримані 243 датчика сповіщення про пожежу.

Підписаний між сторонами акт приймання-передачі житлового будинку №2 по вул. Кахи Бендукідзе у м. Києві від Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» в управління та обслуговування ОСББ «КБ 2» від 31.12.2018 не містить жодного заперечення позивача стосовно, зокрема, працездатності та комплектності системи пожежогасіння та димовиведення, і акт підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Таким чином, станом на момент прийняття позивачем від відповідача в управління та обслуговування житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Кахи Бендукідзе, 2 системи пожежогасіння та димовидалення знаходились в робочому стані, доказів зворотнього ОСББ «БК 2» не надано.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, на переконання суду, позивач не довів спричинення відповідачем збитків позивачу, не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність складу правопорушення, на яке вказував позивач (наявність вини відповідача у понесенні позивачем витрат на роботи з пусконалагодження автоматики протипожежної системи та закупівлю протипожежного обладнання, протиправної поведінки відповідача стосовно неналежного утримання системи пожежогасіння та димовиведення, яка спричинила позивачу збитки, причинного зв`язку між ними).

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

При цьому, суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто, в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами належними та допустимими доказами, поданими у відповідності до приписів чинного процесуального законодавства.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до положень ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відтак, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Приписи ст. 3 , 15 , 16 Цивільного кодексу України передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду спору має бути встановлено не лише наявність підстав на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є не обґрунтованим, оскільки позивачем належними, достовірними та допустимими доказами не доведено правомірності та законності позовних вимог, так само як і фактів порушення власних прав та інтересів відповідачем у справі.

Таким чином, позивач не довів перед судом відповідними засобами доказування наявності заподіяних відповідачем збитків на суму 246 275,00 грн.

Суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КБ 2» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий