ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022 року м.Дніпро Справа № 904/6943/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів Кощеєва І.М., Іванова О.Г.,

при секретарі судового засідання: Ковзиков В.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2022, ухвалене суддею Рудь І.А., м. Дніпро, повний текст якого підписаний 15.03.2022, у справі №904/6943/20

за позовом Акціонерного товариства "ЦВЕК-Д", м. Дніпро

до відповідача-1: Дніпровської міської ради, м. Дніпро

відповідача-2: Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради, скасування запису про державну реєстрацію права, скасування реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "ЦВЕК-Д" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 22.12.2020 № б/н до відповідача-1: Дніпровської міської ради, відповідача-2: Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 в повному обсязі;

-скасувати запис номер 38500374 про державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:128:0051 за Дніпропетровською міською радою;

-скасувати реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:128:0051 у Державному земельному кадастрі України із закриттям Поземельної книги на неї.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2022 позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 "Про передачу земельної ділянки у постійне користування департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради для будівництва крематорію в районі кладовища по шосе Запорізькому, 55 А зі сторони вул. Аеропортівської (Шевченківський район)". В решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що оспорюване рішення Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 прийняте з порушенням закону, що регулює порядок надання земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні юридичних осіб, іншим особам, у зв`язку із чим рішення Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 є незаконним та підлягає скасуванню.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що на час прийняття оскаржуваного рішення, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак позивач обрав невірний спосіб судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а значить не спроможний надати особі ефективний захист її прав.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Дніпровська міська рада.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- позивачем по справі в якості доказів порушеного права для проведення земельно-технічної експертизи було надано технічну документацію №079708 щодо відновлення меж земельної ділянки на місцевості, виготовлену ТOB «Основа» у 2008 році для підприємства «ЦВЕК-Д», при цьому вказана технічна документація виготовлена на підставі клопотання АТ «ЦВЕК-Д». адресованого начальнику Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів Бачсвх Е.Ю. від 11.02.2008 №18, в якому вказано, що у зв`язку із включенням земельної ділянки, що належить підприємству на праві постійного користування в межі міста Дніпропетровська, просять доручити геодезичному підприємству «Основа» здійснити підготовку технічного звіту відновлення меж зазначеної земельної ділянки на місцевості у відповідних міських координатах. Водночас, позивач неодноразово при розгляді справи посилався на рішення судів по справі №904/4619/19 як на преюдиціальні рішення, тобто такі, якими встановлено певні факти та обставини, проте, при розгляді вказаної справи він дотримувався зовсім іншої позиції, про що зазначено у вказаних рішеннях та на чому акцентувалась увага міською радою у судових засіданнях, а саме: АТ «ЦВЕК-Д» зазначав, що земельна ділянка, якою він користується на підставі Державного акту перебуває та перебувала не в межах міста Дніпра;

- відповідно до ст. 107 Земельного кодексу України (в редакції від 01.01.2008) основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Проте, земельна ділянка позивача фактично не використовується підприємством, вона не огороджена, а отже неможливо встановити її розмір за фактичним використанням, до земельно-кадастрової документації дані про земельну ділянку не внесені.

Вказане підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 04.02.2022 №18-4-0.41-850/2-22, яким було надано копію акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.02.2022 №1- ДК/1/АП/09/01/-22 при використанні земельної ділянки за Державним актом від 19.03.1999 №1-ДП 005092;

- за рік до ухвалення рішення про передачу у постійне користування земельної ділянки АПБЕКТЗТ «ЦВЕК-Д» при підготовці документів для встановлення нової межі міста Дніпропетровська Новоолександрівською сільською радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області було ухвалено рішення від 20.04.1998 року. Новоолександрівською сільською радою народних депутатів було розглянуто матеріали представлені Дніпропетровським філіалом Інституту землеустрою та сільською радою народних депутатів та було вирішено включити в межі міста Дніпропетровська територію площею 427.7 та земель Новоолександрівської сільської ради згідно з додатком №1. Відповідно до змісту додатку №1 відомості відносно включення або виключення земельної ділянки, на яку видано Державний акт з меж міста Дніпра - відсутні, що свідчить про те. що вказана земельна ділянка завжди перебувала па території міста Дніпра, а тому розпорядження спірною земельною ділянкою відбулось з порушенням;

- неможливо було приймати для експертизи документи, а саме; технічну документацію щодо відновлення меж земельної ділянки в межах міста, оскільки для її проведення повинна була бути надана документація, що слугувала підставою для видачі Державного акту. А тому експертизу було проведено з порушенням та на підставі неналежних та недостовірних документів;

- проведення експертизи відбулося на підставі технічної документації щодо відновлення меж земельної ділянки, якою користується АГ «ЦВЕК-Д». яка не затверджена Дніпровською міською радою відповідно до ст. 30 Закону України «Про землеустрій» та як того вимагають норми чинного законодавства, а тому досліджена технічна документація в силу закону є нікчемною;

- незважаючи на те, що судовим експертом було заявлено клопотання про надання додаткових матеріалів, а саме: документацію із землеустрою на земельну ділянку, що стала підставою для видачі державного акту на право постійного користування землею АПБЕКТЗТ «ЦВЕК-Д», та яке було задоволено ухвалою суду, у висновку не має інформації щодо її застосування та відсутності її у досліджені при визначені поставленого судом питання. Зі змісту висновку вбачається, що витребувані раніше експертом документи не були досліджені, а тому експертиза була проведена на підставі неналежних та недопустимих документів:

- судом першої інстанції при ухвалені рішення не було належним чином встановлено та досліджено надані міською радою докази. Так, позивачем оскаржувалось рішення Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 «Про передачу земельної ділянки у постійне користування департаменту благоусірою та інфраструктури Дніпровської міської ради, код СДРПОУ 40506232 для будівництва крематорію в районі кладовища по шосе Запорізькому. 55А зі сторони вул. Аеропортівської (Шевченківський район)», проте вказане рішення є таким що вичерпало свою дію фактом свого виконання та у зв`язку з тим, що рішенням Дніпровської міської ради від 21.04.2021 року №396/6 було припинено право постійного користування земельною ділянкою департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради та передано земельну ділянку, площею 0.3675 га (кадастровий номер 12101000:02:128:0051) Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради (який є окремою юридичною особою) у постійне користування для будівництва крематорію в районі кладовища по шосе Запорізькому, 55А зі сторони вул. Аеропортівської. Тому, оскаржуване рішення на сьогодні та в подальшому не створює жодних правових наслідків для позивача, тому не може порушувати його права та інтереси. Відсутність спору, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судому захисту.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі.

Крім того, до суду 19.08.2022 від Дніпровської міської ради надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2022 у справі №904/267/22.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду від 11.07.2022 ухвалено відкрити апеляційне провадження у справі №904/6943/20. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у судовому засіданні.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи,

30.11.1994 за рішенням орендарів Ремонтно-будівельному управлінню зв`язку (РБУ зв`язку), було створено акціонерне проектно-будівельне та експлуатаційне комерційне товариство закритого типу "ЦВЕК-Д", в подальшому перейменованого в Приватне акціонерне товариство "ЦВЕК-Д".

Рішенням VI сесії XXII скликання Дніпропетровської районної ради народних депутатів від 25.01.1996 за згодою землекористувача, Ремонтно-будівельному управлінню зв`язку було відведено у постійне користування земельну ділянку площею 3,2 га для розширення виробничої бази, за рахунок земель обмінного фонду, здійсненого у 1979 році між Дніпропетровським районом Дніпропетровської області та містом Дніпропетровськ, що знаходиться в меліоративному стані.

На підставі цього рішення Ремонтно-будівельному управлінню зв`язку виданий державний акт на право постійного користування землею площею 3,2 га серія ДП ДН 000077 від 26.01.1996, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №817.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району №10 від 17.02.1999 за результатами розгляду клопотання Акціонерного проектно-будівельного та експлуатаційного комерційного товариства закритого типу "ЦВЕК-Д" у зв`язку з приватизацією державного майна Ремонтно-будівельного управління зв`язку м. Дніпропетровська було вирішено переадресувати земельну ділянку з Ремонтно-будівельного управління зв`язку на Акціонерне проектно-будівельне та експлуатаційне комерційне товариство закритого типу "ЦВЕК-Д".

На підставі цього рішення Новоолександрівською сільською радою Дніпропетровського району виданий державний акт на право постійного користування землею І-ДП №005092 від 19.03.1999, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №1273. Цей акт посвідчував надання у постійне користування Акціонерному проектно-будівельному та експлуатаційному комерційному товариству закритого типу "ЦВЕК-Д" земельної ділянки площею 3,2 га для розширення виробничої бази.

Рішенням Дніпровської міської ради від 19.12.2018 №267/39 Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва крематорію в районі кладовища по Запорізькому шосе, 55А зі сторони вул. Аеропортівської.

В березні 2019 на адресу Дніпровської міської ради надійшов лист Публічного акціонерного товариства "ЦВЕК-Д" №27 від 26.03.2019 із запереченнями щодо намірів міської ради розпорядитись земельною ділянкою в районі кладовища по Запорізькому шосе, 55а зі сторони вул. Аеропортівської та вул. Старокодацької для будівництва крематорію. В обґрунтування таких заперечень товариство посилалось на Державний акт на право постійного користування землею І-ДП №005092 від 19.03.1999 та наявність права користування цією земельною ділянкою.

Рішенням Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 "Про передачу земельної ділянки у постійне користування департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, , для будівництва крематорію в районі кладовища по шосе Запорізькому, 55 А зі сторони вул. Аеропортівської (Шевченківський район)" у постійне користування відповідачу-2 передана земельна ділянка загальною площею 0,3675 га кадастровий номер :02:128:0051.

Позивач заявляє про порушення відповідачами його права постійного користування земельною ділянкою, оскільки рішенням Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради було незаконно передано частину земельної ділянки АТ "ЦВЕК-Д".

На переконання позивача межі земельної ділянки відповідачів площею 0,3675 га кадастровий номер :02:128:0051 накладаються на межі земельної ділянки площею 3,2 га, яка знаходиться у користуванні позивача на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія І-ДП № 005092 від 19.03.1999, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1273. А тому оспорюване рішення та вчинені на його підставі реєстраційні дії та записи порушують його право на користування земельною ділянкою площею 3,2 га відповідно до вказаного Державного акту, оскільки питання вилучення земельної ділянки (її частини) або відмови від права постійного землекористування не вирішувалось, право постійного користування позивача не припинялось.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог та зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (аналогічна норма права закріплена статтею 20 Господарського кодексу України).

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Отже, позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

За змістом статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 статті 23 Господарського кодексу України органи місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження щодо суб`єктів господарювання виключно в межах, визначених Конституцією України, законами про місцеве самоврядування та іншими законами, що передбачають особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі, іншими законами. Органи місцевого самоврядування можуть здійснювати щодо суб`єктів господарювання також окремі повноваження органів виконавчої влади, надані їм законом.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Вирішуючи питання щодо відповідності оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, суд першої інстанції виходив з наступного.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Частиною 2 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передають у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному Законом.

Згідно зі ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»; ґ) заклади освіти незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Право постійного користування земельними ділянками може вноситися державою до статутного капіталу публічного акціонерного товариства залізничного транспорту, утвореного відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

Підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені ст. 141 Земельного кодексу України, і їх перелік є вичерпним: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Статтею 143 Земельного кодексу України визначено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

За приписами ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Щодо досліджуваної справи, на підставі рішення Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району №10 від 17.02.1999, Акціонерному проектно-будівельному та експлуатаційному комерційному товариству закритого типу «ЦВЕК-Д», правонаступником якого є позивач, передано у постійне користування земельну ділянку площею 3,2 га для розширення виробничої бази, про що виданий державний акт на право постійного користування землею І-ДП №005092 від 19.03.1999, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №1273.

Означений державний акт на право постійного користування землею є дійсним.

За твердженням позивача, земельна ділянка загальною площею 0,3675 га кадастровий номер :02:128:0051, яка оскаржуваним рішення відповідача-1 передана у постійне користування Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, для будівництва крематорію в районі кладовища по шосе Запорізькому, 55 А зі сторони вул. Аеропортівської (Шевченківський район), розташована безпосередньо біля промислової бази позивача за адресою: м. Дніпро, вул. Старокодацька, буд. 9, на земельній ділянці площею 3,2 га, що перебуває у постійному користуванні позивача, відповідно до вищезазначеного акту І-ДП №005092 від 19.03.1999.

Водночас, доказування цього факту ускладнюється тим, що у сематичних даних Публічної кадастрової карти України відсутні дані про земельну ділянку позивача.

За вказаних обставин, за клопотанням позивача господарським судом під час розгляду даної справи призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції.

Відповідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Згідно з положеннями ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 86 цього Кодексу.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

На вирішення судової експертизи господарським судом поставлені такі питання:

1. Чи накладається межі земельної ділянки відповідачів площею 0,3675 га кадастровий номер :02:128:0051 на межі земельної ділянки площею 3,2 га, яка знаходиться у користуванні позивача на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія І-ДП № 005092 від 19.03.1999, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1273?

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 08.10.2021 № 4472/4473-21 встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :02:128:0051 загальною площею 0,3675 га накладається на земельну ділянку, межі якої відновлені відповідно до "Технічна документація № 079708 щодо відновлення меж земельної ділянки на місцевості Акціонерне проектно-будівельне та експлуатаційне комерційне товариство закритого типу "Цвек -Д" розширення виробничої бази за адресою: вул. Старокодацька, в районі буд. №9 Бабушкінський район" виготовлена ТОВ "Основа", 2008, згідно до Державного акту на право постійного користування землею серія І - ДП №005092 від 19.03.1999, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1273.

Враховуючи наведені норми права та обставини даної справи, колегія суддів підтримує висновок господарського суду стосовно того, що приймаючи рішення від 23.09.2020 №369/61"Про передачу земельної ділянки у постійне користування департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, , для будівництва крематорію в районі кладовища по шосе Запорізькому, 55 А зі сторони вул. Аеропортівської (Шевченківський район)", Дніпровською міською радою не враховано, що земельна ділянка за кадастровим номером :02:128:0051 накладається на земельну ділянку позивача, що перебуває у його постійному користуванні згідно із Державним актом на право постійного користування землею І-ДП №005092 від 19.03.1999, право користування земельною ділянкою якого не є припиненим, відтак оскаржуване рішення порушує права позивача.

Таким чином, рішення Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 прийняте з порушенням закону, що регулює порядок надання земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні юридичних осіб, іншим особам, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради від 23.09.2020 №369/61 належить задовольнити.

Разом з тим, судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позову в частині скасування запису номер 38500374 про державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:128:0051 за Дніпропетровською міською радою та скасування реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:128:0051 у Державному земельному кадастрі України із закриттям Поземельної книги на неї, виходячи з наступного.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.06.2020 у справі 922/3130/19.

Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України №1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відтак, з 16.01.2020, на час прийняття оскаржуваного рішення, законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак позивач обрав невірний спосіб судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а значить не спроможний надати особі ефективний захист її прав.

У зв`язку із викладенням статті 26 Закону України № 1952 у новій редакції згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, наразі чинне законодавство взагалі не передбачає скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а навпаки визначає, що такі відомості не підлягають скасуванню.

Обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права є підставою для відмови у позові.

Отже, позивач обрав належний спосіб захисту, тому колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що задоволення вимоги позивача про скасування запису номер 38500374 про державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:128:0051 за Дніпропетровською міською радою та скасування реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:128:0051 у Державному земельному кадастрі України із закриттям Поземельної книги на неї не призведе до відновлення порушеного права.

Підстави для скасування рішення господарського суду відсутні.

Доводи скаржника стосовно того, що позивач неодноразово при розгляді справи посилався на рішення судів по справі №904/4619/19 як на преюдиціальні рішення, тобто такі, якими встановлено певні факти та обставини, проте, при розгляді вказаної справи він дотримувався зовсім іншої позиції, про що зазначено у вказаних рішеннях та на чому акцентувалась увага міською радою у судових засіданнях, а саме: АТ «ЦВЕК-Д» зазначав, що земельна ділянка, якою він користується на підставі Державного акту перебуває та перебувала не в межах міста Дніпра до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки в даному випадку предметом спору є не з`ясування питання знаходження земельної ділянки позивача за межами або в межах населеного пункту, а встановлення обставин накладання однієї земельної ділянки на іншу та, у зв`язку з цим, перешкоди у користуванні позивачу належною йому земельною ділянкою.

Також необгрунтованими є посилання скаржника на те, що відповідно до ст. 107 Земельного кодексу України (в редакції від 01.01.2008) основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Проте, земельна ділянка позивача фактично не використовується підприємством, вона не огороджена, а отже неможливо встановити її розмір за фактичним використанням, до земельно-кадастрової документації дані про земельну ділянку не внесені.

Так, як було вказано вище, висновком експерта встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :02:128:0051 загальною площею 0,3675 га накладається на земельну ділянку, межі якої відновлені відповідно до "Технічна документація № 079708 щодо відновлення меж земельної ділянки на місцевості Акціонерне проектно-будівельне та експлуатаційне комерційне товариство закритого типу "Цвек -Д" розширення виробничої бази за адресою: вул. Старокодацька, в районі буд. №9 Бабушкінський район" виготовлена ТОВ "Основа", 2008, згідно до Державного акту на право постійного користування землею серія І - ДП №005092 від 19.03.1999, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1273.

Колегією суддів відхиляються доводи скаржника про те, що неможливо було приймати для експертизи документи, а саме; технічну документацію щодо відновлення меж земельної ділянки в межах міста, оскільки для її проведення повинна була бути надана документація, що слугувала підставою для видачі Державного акту, а тому експертизу було проведено з порушенням та на підставі неналежних та недостовірних документів

Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 107 Земельного кодексу України (в редакції від 01.01.2008 - на час виконання технічної документації щодо відновлення меж земельної ділянки на місцевості позивача) основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Для забезпечення виконання експертизи позивачем надано Технічну документацію №079708 щодо відновлення меж земельної ділянки на місцевості 2008 року з планом і каталогом геодезичних координат. документального підтвердження факту відновлення позивачу меж земельної ділянки.

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання Дніпровської міської ради про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2022 у справі №904/267/22.

Так, звертаючись з клопотанням про зупинення провадження у справі, Дніпровська міська рада послалася на те, що підставою для звернення з позовом Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради став той факт, що маючи у постійному користуванні земельну ділянку площею 0,3675га для будівництва крематорію в районі кладовища по шосе Запорізькому, 55А зі сторони вул. Аеропортівської, останній позбавлений можливості вільно її використовувати через заперечення АТ «ЦВЕК-Д» проти законності користування нею, подаючи безпідставні позови.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Пунктом 4 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте, які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2018 року у справі № 910/13545/17 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясовувати як пов`язана справа, що розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які встановлюються іншим судом, у принципі не можуть бути встановлені господарським судом у даній справі з незалежних від нього (суду) законодавчо зумовлених причин.

Сама лише взаємопов`язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у справі.

При цьому наведена процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Предметом розгляду справи №904/267/22 є визнання незаконним та скасування рішення Дніпропетровської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області VI сесії ХХІІ скликання від 25.01.1996 "Про відведення земель РБУ зв`язку під розширення виробничої бази"; визнання недійсним та скасування Державного акта на право постійного користування землею від 26.01.1996 ДП ДН 000077, номер державної реєстрації 817, виданого Ремонтно-будівельному управлінню зв`язку м. Дніпропетровська; визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №10 від 17.02.1999 "Про переадресування земельної ділянки з ремонтно-будівельного управління зв`язку м. Дніпропетровська на акціонерне товариство закритого типу "ЦВЕК - Д"; визнання недійсним та скасування Державного акта на право постійного користування землею від 19.03.1999 І-ДП №005092, номер державної реєстрації 1273, виданого Акціонерному проектно-будівельному та експлуатаційному, комерційному товариству закритого типу "ЦВЕК - Д"; припинення права постійного користування земельною ділянкою АТ «ЦВЕК-Д»; скасування запису про реєстрацію державного акта на право постійного користування землею від 26.01.1996 ДП ДН 000077, номер державної реєстрації 817 та від 19.03.1999 І-ДП №005092 в Книзі записів державних актів за №1273 за АТ «ЦВЕК-Д».

При розгляді даної справи досліджується обставина накладання однієї земельної ділянки на іншу.

Натомість суду не надано доказів неможливості розгляду даної справи, не наведено достатніх підстав, які б підтверджували факт необхідності зупинення провадження у справі.

Відтак, обставина набрання законної сили рішенням суду у справі №904/267/22 не свідчить про неможливість розгляду даної справи, оскільки незалежно від результату розгляду справи №904/267/22, зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду №904/6943/20.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. При цьому, порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду у цій справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін.

Витрати за подання апеляційної скарги покладаються відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2022 у справі №904/6943/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08.11.2022р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.Г. Іванов