РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.10.2022Справа № 910/3318/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Заїки О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріал Альянс" (пр.-т Гагаріна, буд. 22, оф. 4, м. Дніпро, 49005)

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (Кловський узвіз, буд. 9/1, м. Київ, 01021)

про розірвання договору

Представники учасників справи:

від позивача: Безрода Р.С.;

від відповідача: Баранецька М.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аріал Альянс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - відповідач) про розірвання договору.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю, на думку позивача, підстав для розірвання договору про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 19.04.2021, укладеного між сторонами, у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися під час його укладення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.05.2022 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків.

12.05.2022 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2022 відкрито провадження у справі № 910/3490/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.06.2022.

15.06.2022 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив.

Судом у підготовчому засіданні 15.06.2022 без виходу до нарадчої кімнати поставнолено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 27.07.2022.

05.07.2022 засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" від представника позвача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.09.2022.

В судовому засіданні 12.09.2022 оголошено перерву на 05.10.2022.

Присутній у судовому засіданні 05.10.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 05.10.2022, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріал Альянс", як Постачальником, та Акціонерним товариством "Укртрансгаз", як Покупцем, було укладено Договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 19.04.2021 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується у визначений цим Договором строк передати у власність Покупця «Гравій, пісок, щебінь і наповновачі (Пісок кварцевий)», (далі - Товари), зазначені в специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною (надалі - Специфікація), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити такі Товари.

Згідно п. 1.2. Договору найменування (номенклатура, асортимент), кількість Товарів, одиниця виміру, ціна за одиницю, строк поставки, місце поставки, інші умови зазначаються у специфікації.

У п. 1.3. Договору зазначено, що обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Покупця.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що загальна сума цього Договору становить 4 502 200,32 грн (чотири мільйони п`ятсот дві тисячі двісті гривень 32 коп.), в тому числі ПДВ - 750 366,72 грн (сімсот п`ятдесят тисяч триста шістдесят шість гривень 72 коп.).

Відповідно до п. 3.2. Договору загальна сума цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

У свою чергу відповідно до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального , природного газу та електричної енергії.

Ціна за одиницю товару наведена у Специфікації (п. 3.3. Договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє в частині поставки товарів до 31 травня 2022 року, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 13.1. Договору).

Всі зміни і доповнення до цього договору складаються в письмовій формі, підписуються уповноваженими представниками Сторін та є невід`ємною частиною цього Договору (п. 14.2. Договору).

У п. 14.12. Договору визначено, що істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, які визначені в законі України «про публічні закупівлі"

Сторонами складено та підписано Специфікацію до Договору (Додаток №1), відповідно до якої: найменування товару - пісок кварцевий, кількість - 4 416 т, ціна за одиницю - 849,60 грн без ПДВ, загальна вартість - 3 751 833,60 грн без ПДВ.

Позивач стверджує, що в процесі виконання Договору відбулось значне коливання цін на пісок кварцовий на внутрішньому ринку України сторону збільшення порівняно з вартість одиниці Товару на момент укладення договору, на підтвердження чого надав Висновок про результати цінового моніторингу №2494/08.0-7.3 від 23.09.2021.

З огляду на зазначене, ТОВ «Аріал Альянс» двічі зверталось до відповідача із листами-пропозиціями (№ 136/07/21 від 26.07.2021 та № 142/09/21 від 14.09.2021) про підвищення ціни Товару за укладеним між сторонами Договором на 10%.

Відповідач вказані пропозиції про підвищення ціни Товару за укладеним між сторонами Договором на 10% не погодив, про що зазначив у листі №3110ВИХ від 18.08.2021.

Відтак, враховуючи непогодження відповідачем пропозицій про збільшення ціни товару на 10%, збільшення вартості однієї тонни кварцевого піску на внутрішньому ринку України більше ніж вдвічі за період з моменту укладення сторонами Договору і по вересень 2021 року, з метою мінімізації збитків і уникнення потенційного банкрутства Постачальника через виконання ним збиткового для нього Договору, позивач звернувся до відповідача із Пропозицією від 11.11.2021 про дострокове розірвання договору № про закупівлі товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 19.04.2021 шляхом укладення додаткової угоди про розірвання.

Листом від 17.11.2021 № 3101ВИХ-21-885 відповідач відмовив позивачу у задоволенні пропозиції останнього про розірвання Договору.

З огляду на викладене, позивач вважає, що Договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 19.04.2021 підлягає розірванню в судовому порядку з огляду на істотну зміну обставин, якими сторони керувались при укладенні спірного Договору.

Істотно зміною обставин в даному випадку позивач вважає збільшення ціни на кварцевий пісок на ринку України.

Так, позивач зазначає, що при укладенні спірного Договору, сторони виходили з того, що:

- збільшення вартості одиниці товару вдвічі не настане;

- позивач ніяким чином не міг вплинути на зміну вартості одиниці товару на внутрішньому ринку України, адже зміни вартості товару залежать не від позивача чи відповідача, а саме від ринку і умов, які на ньому склались;

- виконання позивачем Договору на діючих на теперішній час умовах позбавляє позивача отримання того, на що він розраховував, укладаючи Договір, а саме економічної вигоди - прибутку;

- зі змісту Договору чи звичаїв ділового обороту не вбачається, що позивач несе ризик зміни таких обставин.

Відтак, позивач вважає, що обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, змінилися на стільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Оскільки сторони не дійшли згоди щодо розірвання договору за взаємною згодою, позивач звернулось із даним позовом до суду, в якому просить розірвати Договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 19.04.2021 на підставі статті 652 Цивільного кодексу України.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, у своєму відзиві зазначив, що позивачем належними доказами не доведено наявності підстав для розірвання договору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень статтей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 19.04.2021 за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписами статті 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження, та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина 4 статті 188 ГК України).

Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, підставою розірвання договору відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України є істотне порушення стороною цього договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених частиною 2 статті 651 ЦК України. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з`ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Ці висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13, постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/21148/17, постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №913/422/18.

Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Суди повинні з`ясувати не лише наявність істотного порушення договору та шкоди, а й встановити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Згідно приписів частини 1 статті 652 ЦК у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

При цьому частиною 2 статті 652 ЦК передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно з частиною 4 статті 652 ЦК зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

З огляду на положення наведених норм можливість розірвання договору пов`язується не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 цієї статті при істотній зміні обставин.

Наведене узгоджується із правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 по справі №916/545/17.

Оцінка зміни обставин, як істотних повинна здійснюватись судом відповідно до критерію, що встановлений ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України, а саме зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Разом з тим, при зверненні з вимогами про зміну договору, на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України, на позивача у відповідності до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається.

Так, в обґрунтування підстав для внесення змін до договору позивач посилається на збільшення ціни товару на ринку.

Як зазначено вище, істотною буде вважатися лише та зміна обставин, за якої сторони, якщо б могли її передбачити, не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Крім того, відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто, за змістом вказаної норми ризики ведення підприємницької діяльності, зокрема, невиконання або неналежне виконання контрагентом його договірних зобов`язань, покладаються виключно на суб`єкта такої діяльності.

В той же час, збільшення ціни товару на ринку є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання договору, оскільки це не є істотною зміною обставин у розумінні статті 652 ЦК України.

Підписуючи Договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 19.04.2021, позивач мав оцінити ймовірність зміни ціни товару на ринку, пов`язані з цим ризики та негативні наслідки для себе та контрагента по договору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, на підтвердження наявності одночасно чотирьох умов, визначених в частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України, відповідно до яких укладений між сторонами договір може бути розірвний за рішенням суду.

Також, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених вище норм слідує, що розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Відповідний висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17.

Як вказано судом вище, договір діє до 31.05.2022, а отже станом на день розгляду цієї справи строк дії договору є таким що закінчився.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про розірвання договору є такою, що не підлягає задоволенню.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на оцінці наданих учасниками справи доказів в підтвердження своїх вимог або заперечень, та на повному з`ясуванні, зокрема, того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються.

Так, відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Хоча поняття "обґрунтованого" рішення не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент учасників справи, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення, проте суд у будь-якому випадку повинен обґрунтувати свої висновки з посиланням на відповідні докази.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За приписами частини 9 статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 07.11.2022.

Суддя М.Є. Літвінова