СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. Харків Справа № 917/1567/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В., суддя Шевель О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Соляник Н.В.,

за участю представників сторін:

від позивача (апелянта):Жирний О.С., довіреність № 1-2822 від 29.11.2021;

від відповідача: Сиротенко В.В., довіреність № 798-21 від 27.09.2021;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м.Київ (вх. №595 П/2),

на рішення Господарського суду Полтавської області від 26.01.2022 (повний текст складено 07.02.2022) у справі № 917/1567/21 (суддя Сірош Д.М.),

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання", м. Кременчук, Полтавська область,

про стягнення основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (надалі АТ "Укртрансгаз") звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання" (надалі ТОВ "Кременчукгаз-постачання") про стягнення 21686184,70грн заборгованості з оплати наданих послуг за період січень квітень 2019 за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н032 від 01.07.2015, 4576746,76грн - пені, 2522824,75грн - 3% річних та 3876253,84грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №/Н032 від 01.07.2015 зі сплати за надані позивачем послуг транспортування природнього газу від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільчих станцій.

В процесі розгляду справи відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив застосувати позовну давність відповідно до положень ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 26.01.2022 у справі №917/1567/21 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог, разом з тим суд дійшов висновку про застосування до них наслідків пропуску строку спеціальної позовної давності, передбаченої ч. 5 ст. 315 ГК України.

Суд відзначив, що спірний договір транспортування природного газу магістральними трубопроводами є договором перевезення вантажів, а тому для нього встановлюється спіецальна позовна давність в шість місяців (правове регулювання: ст.ст. 306, 307, 315 ГК України). Оскільки з даним позовом позивач звернувся до суду з пропуском спеціального строку позовної давності, у позові слід відмовити повністю.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, АТ "Укртрансгаз" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 26.01.2022 у справі №917/1567/21 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач посилається на помилковість визначення судом першої інстанції правової природи договору транспортування природного газу, а тому вважає, що суд безпідставно застосував до спірних правовідносин норми ст.ст. 306, 307, 315 Госпоадсрького кодексу України.

АТ "Укртрансгаз" зазначає, що укладений сторонами договір транспортування природного газу за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм Глави 63 ЦК України, та до якого (договору) застосовується загальна позовна давність три роки, у зв`язку з чим, висновок суду першої інстанції щодо застосування спеціальної позовної давності у шість місяців, передбаченої ч. 5 ст. 315 ГК України, до відносин, які виникли на підставі договору транспортування природного газу, є помилковим. На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №910/3487/17.

Крім того, за твердженням скаржника, матеріалами справи підтверджено, що спірний договір між сторонами виконувався, а саме: відповідач проводив часткові оплати за спірний період протягом 2018 2019 року на суму 53756147,00грн, що підтверджується доданими до матеріалів справи доказами. До того ж, обставини щодо виконання договору встановлено у рішеннях Господарського суду Полтавської області від 23.05.2017 у справі №917/1035/16 та від 05.12.20218 у справі №917/941/18. Останнє було переглянуто в касаційному порядку та залишено без змін постановою Верховного Суду від 19.06.2019, де суд надав оцінку такому правочину як договору про надання послуг, з посиланням на ст.ст. 901, 903 ЦК України.

З огляду на викладене апелянт вважає, що у даному випадку судом першої інстанції неправильно визначено правову природу договору транспортування природного газу, у зв`язку з чим, суд необґрунтовано застосував до спірних правовідносин ст.ст. 306, 307, 308 ГК України, які регулюють правовідносини за договором перевезення вантажів, як наслідок невірно застосовано ч. 5 ст. 315 ГК України щодо спеціального строку давності за вимогами позивача.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2022 для розгляду справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Полтавської області від 26.01.2022 у справі № 917/1567/21 та встановлено учасникам справи строк до 04.07.2022 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання учасникам провадження.

01.08.2022 на адресу апеляційного суду від ТОВ "Кременчукгаз-постачання" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №917/1567/21 до закінчення розгляду Господарським судом Полтавської області справи №917/1790/20 за позовом АТ "НАК "Нафтогаз України" до ТОВ "Кременчукгаз-постачання" про стягнення основного боргу в сумі 448552631,87грн за договором купівлі-продажу природного газу № 18-524-Н від 13.11.2018 та набрання законної сили рішенням у справі №917/1790/20.

В обґрунтування наявності підстав для зупинення провадження відповідач посилається на наявність підстав, визначених у п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України та вказує на те, що на розгляді Господарського суду Полтавської області перебуває справа №917/1790/20, в якій буде встановлюватись фактичний обсяг природного газу протранспортованого для реалізації населенню в розрізі умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н032 від 01.07.2015, а також загальну вартість послуг транспортування за цим договором, що відповідно до його умов (п.5.3) визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого газу, що є необхідним при вирішенні спору у цій справі.

Відповідач вважає, що встановлення обставин виконання ТОВ "Кременчукгаз-постачання" грошових зобов`язань з оплати послуг транспортування природного газу реалізованого населенню, відповідно до умов договору №/Н032 від 01.07.2015, що є предметом розгляду у цій справі №917/1567/21, невід`ємно пов`язано з розглядом обставин визначення відповідного обсягу природного газу, які є предметом розгляду у справі №917/1790/20, а результати розгляду справи №917/1790/20 матимуть суттєве значення при вирішенні даного господарського спору, оскільки будуть вирішуватись питання, що стосуються підстав заявлених АТ "Укртрансгаз" вимог.

04.08.2022 на адресу апеляційного суду від ТОВ "Кременчукгаз-постачання" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що 10.04.2019 між сторонами підписано додаткову угоду №1 за договором №/Н032 від 01.07.2015, за умовами якої змінено обсяг транспортування природного газу у 2018 році на 84639,678 тис.м3 замість 48058,000 тис.м3 як було до укладення відповідної додаткової угоди. У зв`язку з наведеним відповідач вважає, що саме з 10.04.2019 у нього виникло зобов`язання з оплати послуг транспортування природного газу в обсязі 36581,678 тис.м3 (різниця) вартість яких становить 18748109,98грн. При цьому, оскільки позивач здійснює розрахунки за зобов`язаннями 2018 року та 3% починаючи з 20.02.2018, пені з 03.04.2019, інфляційні з 01.03.2018, виходячи із суми річного обсягу транспортування природного газу на рівні 84 639,678 тис.м3, відповідач вважає, що він не міг порушити зобов`язання з оплати 18748109,98грн до моменту його виникнення, у зв`язку з чим, підстави для нарахування штрафних санкцій, інфляційних та 3% річних на відповідну суму за період до 10.04.2019 відсутні.

Крім того, відповідач зазначає, що оплата поставленого позивачем газу на підставі укладеного між сторонами договору здійснювалась в порядку та на умовах визначених постановами Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, а тому відповідач позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків, коли як державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами, що свідчить про відсутність підстав для нарахування та стягнення з відповідача сум пені, інфляційних та 3% річних, які нараховані позивачем на суми, які сплачені за постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002.

Відповідач також звертає увагу суду, що при розрахунку сум пені та 3% річних за послуги договірної потужності та послуги перевищення договірної потужності за травень - листопад 2018 року позивачем не було враховано умови п.5.6. Договору, яким передбачено, що остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів, у зв`язку з чим, позивач безпідставно відносить 20-те число місяця наступного за звітним до дня періоду прострочення виконання зобов`язання.

Щодо правової природи укладеного між сторонами договору, то відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про його кваліфікацію як договору перевезення, у зв`язку з чим, до спірних правовідносин за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами підлягає застосуванню ч. 5 ст. 315 ГК України щодо спеціального строку позовної давності у шість місяців. Взявши до уваги те, що позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за період з січня 2018 року по квітень 2019 року лише в жовтні 2021, тобто поза межами спеціального строку позовної давності, відтак місцевим господарським судом правомірно відмовлено у його задоволенні з підстав пропуску такого строку.

05.08.2022 на адресу апеляційного суду від АТ "Укртрансгаз" надійшли заперечення щодо клопотання ТОВ "Кременчукгаз-постачання" про зупинення апеляційного провадження у цій справі до набрання законної сили рішення у справі №917/1790/20.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.08.2022 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги АТ "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Полтавської області від 26.01.2022 у справі №917/1567/21 відбудеться 12.09.2022 о 15:00 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2022 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги АТ "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Полтавської області від 26.01.2022 у справі №917/1567/21 відбудеться 17.10.2022 о 12:00 год.

Однак, судове засідання, призначене на 17.10.2022 о 12:00 год. не відбулося через відсутність в приміщенні Східного апеляційного господарського суду доступу до мережі Інтернет, що призвело, зокрема до неможливості проведення судових засідань в режимі відеоконференції, про що працівниками апарату суду складено відповідний Акт від 17.10.2022.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги АТ "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Полтавської області від 26.01.2022 у справі №917/1567/21 відбудеться 01.11.2022 о 12:00 год. Крім того, було задоволено заяви АТ "Укртрансгаз" та ТОВ "Кременчукгаз-постачання" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та ухвалено провести судове засідання, призначене на 01.11.2022 о 12:00 год., в режимі відеоконференції за допомогою програми "Easycon".

У судовому засіданні 01.11.2022, проведеному в режимі відеоконференції, були присутні представник позивача (апелянта) та представник відповідача.

Представник позивача (апелянта) підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Зазначає про відсутність підстав для зупинення провадження у цій справі, оскільки наявні в матеріалах справи докази дозволяють дослідити всі обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив залишити оскаржуване рішення без змін. Крім того, підтримав та наполягав на задоволенні свого клопотання про зупинення розгляду даної справи №917/1567/21 до закінчення розгляду Господарським судом Полтавської області пов`язаної справи №917/1790/20 та набрання законної сили рішення у цій справі.

Розглянувши клопотання ТОВ "Кременчукгаз-постачання" про зупинення провадження у даній справ, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульованого нормами ст.ст. 227, 228 ГПК України, в яких наведено перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України господарський суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 917/349/20.

При цьому у разі застосування п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, згідно вимог ст. 234 цього Кодексу, у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування висновків, яких дійшов суд при постановленні ухвали.

Як вбачається із поданого клопотання, у якості підстав зупинення провадження у цій справі №917/1567/21 відповідач посилається на те, що ухвалою Господарського суду Полтавської області від 16.11.2020 у справі №917/1790/20 прийнято до розгляду позовну заяву АТ "НАК "Нафтогаз України" до ТОВ "Кременчукгаз-постачання" про стягнення основного боргу в сумі 448552631,87грн за договором купівлі-продажу природного газу №18-524-Н від 13.11.2018 та відкрито провадження у цій справі.

Разом з тим, з метою встановлення обсягу фактично переданого ТОВ "Кременчукгаз-постачання" природного газу за період листопад 2018 липень 2020 року Господарським судом Полтавської області ухвалою від 11.03.2021 призначено проведення судової економічної експертизи у справі №917/1790/20.

Колегією суддів встановлено, що предметом позовних вимог у справі №917/1790/20 є стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №18-524-Н від 13.11.2018 за період листопад 2018 липень 2020 року, при цьому, у даній справі №917/1567/21 предметом позовних вимог є стягнення заборгованості щодо оплати наданих за період січень 2018 - квітень 2019 року послуг транспортування природного газу згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н032 від 01.07.2015, тобто за іншим правочином, та на підставі підписаних між позивачем та відповідачем актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за період січень 2018 квітень 2019 року (частково за інший період).

Як вбачається з матеріалів справи, послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за період січень грудень 2018 року відповідачем оплачені повністю, однак з порушенням належного строку для їх оплати; станом на момент розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не в повному обсязі виконані свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами за період січень квітень 2019 року.

Однак, заявляючи клопотання про зупинення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України провадження у цій справі № 917/1567/21, відповідач не наводить будь-яких конкретних обставин (фактів), встановлення яких має суттєве значення для вирішення цього спору і які не можуть бути встановлені апеляційним господарським судом у межах справи №917/1567/21, що розглядається, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

За оцінкою апеляційного суду, відповідачем не обґрунтовано у встановленому порядку, як встановлення розміру заборгованості ТОВ "Кременчукгаз-постачання" перед АТ "НАК "Нафтогаз України" за договором купівлі-продажу природного газу №18-524-Н від 13.11.2018 за період листопад 2018 липень 2020 року, може вплинути на визначення розміру заборгованості, яка виникла у відповідача перед АТ "Укртрансгаз" на підставі договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н032 від 01.07.2015, тобто за іншим правочином, за інші послуги та інший період.

В матеріалах даної справи містяться підписані між сторонами акти наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за період січень 2018 квітень 2019 року, які у розрізі умов укладеного між сторонами договору надають можливість суду апеляційної інстанції самостійно встановити та оцінити всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Суд враховує, що положення п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України містять визначення обставин, за наявності яких, зупинення провадження у справі не допускається. Так, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Враховуючи наведене, з метою недопущення безпідставного затягування розгляду справи, а також для швидкого та ефективного розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у цій справі та, відповідно, відсутність підстав для задоволення клопотання ТОВ "Кременчукгаз-постачання".

Згідно ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.07.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (газотранспортне підприємство) та ТОВ "Кременчукгаз-постачання" (замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н032 (надалі - Договір), відповідно до умов якого газотранспортне підприємство зобов`язався надавати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС), а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 1.2. Договору річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складає 48058,000 тис.куб.м. Газ замовника, транспортування якого за цим Договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб населення та юридичних осіб, яким природний газ відпускається за роздрібними цінами, диференційованими залежно від річних обсягів споживання.

За умовами п. 3.1 Договору послуги з транспортування природного газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (надалі - акти наданих послуг).

Пунктами 3.2., 3.4. Договору сторони погодили, що газотранспортне підприємство до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Пунктом 5.4 Договору визначено, що вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсоткової попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (пункт 5.5. Договору).

Пунктом 11.1 Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами та діє в частині транспортування газу з 01 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані Газотранспортним підприємством послуг - до повного виконання Замовником своїх зобов`язань за цим договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Матеріалами справи також підтверджується, що на виконання умов Договору позивач, зокрема, надав у період з січня 2018 року по квітень 2019 року відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 75442331,70грн відповідно до наступних актів наданих послуг:

- акт №01-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.01.2018 на суму 9180468,47грн;

- акт №02-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.02.2018 на суму 8141222,40грн;

- акт №03-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.03.2018 на суму 9219428,10 грн;

- акт №04-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.04.2018 на суму 2608672,56грн;

- акт №05-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.05.2018 на суму 1095684,61грн;

- акт №06-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.06.2018 на суму 975445,97грн;

- акт №07-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.07.2018 на суму 873764,33грн;

- акт №08-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.08.2018 на суму 822092,03грн;

- акт №09-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.09.2018 на суму 1170128,52грн;

- акт №10-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.10.2018 на суму 3034 088,98грн;

- акт №11-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.1 1.2018 на суму 6906444,47грн;

- акт №12-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.12.2018 на суму 8025961,56грн;

- акт №01-19-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.01.2019 на суму 9396166,80грн;

- акт №02-19-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.02.2019 на суму 6996507,53грн;

- акт №03-19-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.03.2019 на суму 5205244,99грн;

- акт №04-19-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.04.2019 на суму 1791010,38грн.

Вказані акти наданих послуг підписані між сторонами без будь-яких зауважень чи заперечень, скріплені їх печатками.

За умовами п. 5.6 Договору у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за послуги згідно з умовами договору (п. 6.3.2. Договору).

У відповідності до п. 6.3.4 Договору замовник зобов`язується у випадку розірвання договору провести звірку взаєморозрахунків та оплатити Газотранспортному підприємству вартість фактично отриманих ним послуг в повному обсязі.

10.12.2019 між AT "Укртрансгаз" та ТОВ "Кременчукгаз-постачання" укладено Угоду про розірвання Договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н032 від 01.07.2015.

Звертаючись до господарського суду із даним позовом AT "Укртрансгаз" зазначає, що відповідач в порушення зазначених умов договору та приписів законодавства оплатив надані відповідно до актів послуги за період з січня 2018 року по грудень 2018 року з порушенням встановленого строку для їх оплати, та до цього часу не виконав у повному обсязі свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами за період з січня 2019 року по квітень 2019 року, у зв`язку з чим, ТОВ "Кременчукгаз-постачання" допустило прострочення таких зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі основного боргу 21686184,70грн.

Відповідно до п. 7.1 Договору газотранспортне підприємство та замовник у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором несуть відповідальність у межах, передбачених законодавством України.

Пунктом 7.3 Договору встановлено, що у разі порушення відповідачем строків оплати, передбачених Розділом 5 Договору, із відповідача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи те, що відповідач допустив прострочення оплати за надані послуги, позивачем на підставі п.п. 7.1., 7.3. Договору та приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 4576746,76грн, 2522824,75грн 3% річних та 3876253,84грн інфляційних втрат.

Як вже зазначалось вище, Господарський суду Полтавської області 26.01.2022 ухвалив оскаржуване рішення у справі №917/1567/21, яким у задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску позивачем спеціального строку позовної давності, передбаченого ч. 5 ст. 315 ГК України, зазначивши при цьому, що спірний договір за своєю природою є договором перевезення вантажів.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції не погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з огляду на таке.

За приписами абз. 1 ч. 1 ст. 32 Закону "Про ринок природного газу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 32 зазначеного Закону за договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Кодекс ГТС визначає договір транспортування як договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги) (п. 5 Гл. 1 Розд.I Кодексу ГТС - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Натомість відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Закон "При ринок природного газу" та Кодекс ГТС визначають предмет договору транспортування як надання послуг, які можуть включати: надання доступу до потужності (розподіл потужності); послуги транспортування; послуги балансування.

Кодекс ГТС встановлює, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування (абз. 1 п. 1 Гл. 1 Розд.VIII).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що норми Цивільного та Господарського кодексів України можуть застосовуватися до договору транспортування газу (як загальні норми) лише в частині, в якій вони не змінені спеціальним регулюванням, встановленим законодавством про ринок природного газу.

Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові 15.07.2022 у справі №921/184/21 зазначив, що договір транспортування природного газу є договором, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені ст. 901 Цивільного кодексу України та спеціальним законодавством: Законом "Про ринок природного газу", Кодексом ГТС, Типовим договором.

При цьому Верховний Суд у наведеній постанові відступив від врахованих судом першої інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 920/206/19, від 23.07.2020 у справі № 920/180/19, про те що договори транспортування природного газу за своєю правовою природою є договорами перевезення вантажу і до правовідносин за ними підлягають застосуванню положення ст.ст. 306, 307, 315 ГК України, оскільки зазначені договори за своєю правовою природою є договорами про надання послуг, виходячи зі спеціального регулювання, встановленого законодавством про ринок природного газу.

У зв`язку з наведеним колегія суддів апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо віднесення укладеного сторонами договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н032 від 01.07.2015 до договорів перевезення вантажів, оскільки зазначений договір є договором про надання послуг.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н032 від 01.07.2015, АТ "Укртрансгаз" у період з січня 2018 року по квітень 2019 року включно було надано ТОВ "Кременчукгаз-постачання" послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 75442331,70грн, що підтверджується доданими до матеріалів справи актами наданих послуг: №01-18-/Н032 від 31.01.2018; №02-18-/Н032 від 28.02.2018; №03-18-/Н032 від 31.03.2018; №04-18-/Н032 від 30.04.2018; №05-18-/Н032 від 31.05.2018; №06-18-/Н032 від 30.06.2018; №07-18-/Н032 від 31.07.2018; №08-18-/Н032 від 31.08.2018; №09-18-/Н032 від 30.09.2018; №10-18-/Н032 від 31.10.2018; №11-18-/Н032 від 30.1 1.2018; №12-18-/Н032 від 31.12.2018; №01-19-/Н032 від 31.01.2019; №02-19-/Н032 від 28.02.2019; №03-19-/Н032 від 31.03.2019; №04-19-/Н032 від 30.04.2019.

Також, колегією суддів встановлено, що вищезазначені акти наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за період січень 2018 квітень 2019 року підписані між сторонами без будь-яких зауважень як щодо обсягу отриманого ТОВ "Кременчукгаз-постачання" транспортованого газу, так і щодо вартості таких послуг, чим підтверджується факт прийняття відповідачем наданих позивачем послуг з транспортування природного газу і є підставою виникнення у відповідача зобов`язання з оплати наданих послуг відповідно до умов договору №/Н032 від 01.07.2015.

Судом встановлено факт надання позивачем визначених умовами договору послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу, що підтверджується долученими до матеріалів справи актами наданих послуг (а.с. 91 106) на загльну суму 75442331,70грн.

У позовній заяві АТ "Укртрансгаз" не заперечує наявність часткових оплат відповідача за спірний період протягом 2018 2019 року на суму загальну суму основного боргу 53756147,00грн, а тому такі обставин в силу ч. 1 ст. 75 ГПК України не підлягають доказуванню.

Доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №/Н032 від 01.07.2015 з оплати послуг транспортування природного газу за період січень 2019 квітень 2019 в сумі основного боргу 21686184,70грн матеріали справи не містять.

Колегія суддів зазначає, що за умовами п. 5.6. Договору визначено обов`язок відповідача, отримавши послуги з транспортування газу у звітному місяці, оплатити такі послуги до 20 числа місяця, наступного за звітним.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем виконані, а відповідачем - належним чином прийняті обов`язки за договором №/Н032 від 01.07.2015 з транспортування природного газу, але відповідач неналежним чином виконував умови договору та не здійснив своєчасну оплату послуг транспортування природного газу за період січень 2018 квітень 2019 року та не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість за період січень, лютий, березень, квітень 2019 року в сумі основного боргу 21686184,70грн.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 21686184,70грн підлягають задоволенню як обґрунтовані та правомірні.

Водночас, судом з`ясовано, що за період січень грудень 2018 року заборгованість відповідачем оплачено, однак було допущено прострочення виконання зобов`язання.

Враховуючи часткове невиконання ТОВ "Кременчукгаз-постачання" зобов`язань з оплати послуг транспортування природного газу за період з січня 2018 по квітень 2019 року, позивач набув право на нарахування та стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат за вказаний період.

Щодо позовної давності, яка підлягає застосуванню до відносин, які виникли на підставі договору транспортування природного газу, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний договір транспортування природного газу магістральними трубопроводами є договором перевезення вантажів, який підпадає під правове регулювання ст.ст. 306, 307, 315 ГК України, а тому для нього встановлюється позовна давність в шість місяців.

Так, місцевим судом було встановлено, що передбачений ч. 5 ст. 315 ГК України шестимісячний строк позовної давності для звернення позивача до суду з вимогами про стягнення заборгованості за зобов`язаннями з оплати послуг транспортування природного газу магістральними трубопроводами за період з січня 2018 по квітень 2019 року сплив відповідно через шість місяців після виникнення зобов`язання з оплати на підставі кожного окремого акту наданих послуг, зокрема: за зобов`язаннями січня 2018 на загальну суму 9180468,47грн - 21.08.2018; за зобов`язаннями лютого 2018 на загальну суму 8141222,40грн - 21.09.2018; за зобов`язаннями березень 2018 на загальну суму 9219428,10грн - 21.10.2018; за зобов`язаннями квітня 2018 на загальну суму 5608672,56грн - 21.11.2018; за зобов`язаннями травня 2018 на загальну суму 1095684,61грн - 21.12.2018; за зобов`язаннями червня 2018 на загальну суму 975445,97грн - 21.01.2019; за зобов`язаннями липня 2018 на загальну суму 873764,33грн - 21.02.2019; за зобов`язаннями серпня 2018 на загальну суму 822092,03грн - 21.03.2019; за зобов`язаннями вересня 2018 на загальну суму 1170128,52грн - 21.04.2019; за зобов`язаннями жовтня 2018 на загальну суму 3034088,98грн - 21.05.2019; за зобов`язаннями листопада 2018 на загальну суму 6906444,47грн - 21.06.2019; за зобов`язаннями грудня 2018 на загальну суму 8025961,56грн - 21.07.2019; за зобов`язаннями счня 2019 на загальну суму 9396166,80грн - 21.08.2019; за зобов`язаннями лютого 2019 на загальну суму 6996 507,53грн - 21.09.2019; за зобов`язаннями березня 2019 на загальну суму 5205244,99грн - 21.10.2019; за зобов`язаннями квітня 2019 на загальну суму 1791010,38грн - 21.11.2019;

Встановивши, що позивач звернувся з вказаними вимогами до суду лише 04.10.2021, тобто, поза межами шестимісячного строку спеціальної позовної давності, передбаченого ч. 5 ст. 315 ГК України, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

АТ "Укртрансгаз" в апеляційній скарзі зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо застосування спеціальної позовної давності у шість місяців, передбаченої ч. 5 ст. 315 ГК, до відносин, які виникли на підставі договору транспортування природного газу.

Відповідно до ч. 5 ст. 315 ГК для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта в цій частині, оскільки як вже зазначалось апеляційним судом вище, договір транспортування природного газу за своєю правовою природою не є договором перевезення вантажу, натомість фактично є договором надання послуг в розумінні Глави 63 ЦК України.

При цьому, чинне законодавство не встановлює спеціальних правил перебігу позовної давності для договорів надання послуг та, зокрема, для договорів транспортування природного газу. Також відповідні спеціальні правила не визначені і укладеним сторонами Договором. Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні правила перебігу позовної давності, визначені Глава 19 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 26.09.2022 у справі № 906/527/21, від 31.08.2022 у справі № 909/537/21.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з абз. 1, 2 ч. 5 ст. 261 ЦК Укарїни за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що основна заборгованість у відповідача перед позивачем за надані послуги транспортування природного газу на суму основного боргу 21686184,70грн виникла фактично за місяці січень, лютий, березень, квітень 2019 року.

Відтак, враховуючи положення п. 5.6. Договору, яким передбачено, що остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів, суд апеляційної інстанції зазначає, що позовна давність для таких вимог спливає 20.02.2020, 20.03.2022, 20.04.2022, 20.05.2022 відповідно.

АТ "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом у цій справі 04.10.2021, тобто позовна давність за вимогами основого боргу пропущена не була.

Крім того, оскільки відповідач допустив прострочення оплати за надані послуги як за період січень грудень 2018 року (за цей період основна заборгованість погашена), так і за період січень квітень 2019 року, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 4576746,76грн, 3% річних в сумі 2522824,75грн та інфляційній втрати в сумі 3876253,84грн.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 ЦК України ).

Пунктом 7.3. договору сторони передбачили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягуєтеся пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України , відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відзиві на позовну заяву та на апеляційну відповідач посилається на невірність розрахунку сум пені та 3% річних за послуги договірної потужності та послуги перевищення договірної потужності за травень - листопад 2018 року. Вважає, що позивач не правильно тлумачить умови п.5.6. Договору та безпідставно відносить 20-те число місяця наступного за звітним до дня періоду прострочення виконання зобов`язання.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що за умовами п. 5.6. Договору передбачено, що у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Колегія суддів зазначає, що виходячи із змісту п. 5.6. Договору останній день виконання зобов`язання є 19 число місяця, наступного за звітним, а виникнення права на неустойку та нарахування 3% річних припадає на 20 число. Відтак, оскільки відповідачем не було своєчасно оплачено надані послуги за договором транспортування природного газу №/Н032 від 01.07.2015 за період січень 2018 квітень 2019 року до 19 числа (включно), судова колегія вважає, що позивач, відповідно до п.п. 7.1., 7.3. Договору обґрунтовано нарахував відповідачу пеню та 3 % річних, починаючи з 20 числа місяця наступного за звітним.

З аналогічним висновком погодився Верховний Суду у постнові від 16.05.2018 у справі №918/337/17.

Перевіривши розрахунок заявлених АТ "Укртрансгаз" до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія дійшла висновку, що він здійснений арифметично та методологічно вірно, на підставі п. 7.3. Договору.

Досліджуючи можливість пропуску позивачем як загальної позовної давності за вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат (3 роки), так і спеціальної позовної давності за вимогами про стягнення пені (1 рік), колегія суддів враховує, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" зі змінами внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 №215 та від 25.03.2020 №239, відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінет Міністрів України постановив установити з 12.03.2020 до 24.04.2020 на усій території України карантин.

В подальшому, карантин продовжувався, не перериваючись. Так, Постановою Кабінету Міністрів України №1066 від 11.10.2021 продовжено карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), до 31.12.2021.

Тобто, якщо до 12.03.2020 позовна давність не спливла, її строк продовжується на час дії карантину, який триває.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку (а.с. 7 - 85), вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості, яка виникла за період січень 2018 квітень 2019 року, АТ "Укртрансгаз починає обраховувати з січня 2018 по серпень 2021 року, а відтак трирічний строк позовної давності за такими вимогами спливає починаючи січня 2021 по серпень 2023 року.

Водночас з урахуванням продовження строків позовної давності відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, судом апеляційної інстанції встановлено, що заявлені вимоги нараховані в межах встановленої ч. 1 ст. 257 ЦК загальної позовної давності, а тому відсутні підстави для висновку про сплив строків позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ГПК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ГПК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За вимогами про стягнення пені позивач починає здійснювати розрахунок за вимогами, які виникли починаючи з жовтня 2018 по квітень 2019 року, при цьому, з огляду на проведення відповідачем часткових оплати у різні проміжки часу (відповідно до наданого розрахунку), позивач нараховує пеню з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, а також змісту п. 7.3 Договору та в межах строків позовної давності, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 258 ГПК України з урахуванням продовження строків позовної давності відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Отже, як було вище встановлено, позовна давність за вимогами АТ "Укртрансгаз" про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат також пропущена не була, відтак колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а саме, до стягнення з відповідача підлягає: пеня в сумі 4576746,76грн, 3% річних в сумі 2522824,75грн та інфляційні втрати в сумі 3876253,84грн.

Доводи відповідача, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу, стосовно того, що 10.04.2019 між сторонами підписано додаткову угоду №1 за договором №/Н032 від 01.07.2015, за умовами якої змінено обсяг транспортування природного газу у 2018 році, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1.2 Договору передбачено річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника.

Тобто, зазначеною умовою договору фактично передбачено прогнозований плановий обсяг природного газу, який буде транспортуватись позивачем.

Натомість, за умовами п. 3.1. Договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

Саме акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п. 3.4 Договору).

Згідно п. 5.4 Договору вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Виходячи із вищенаведених умов договору, а також враховуючи, що в матеріалах справи містяться підписані між позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень чи заперечень акти наданих послуг за період січень 2018 квітень 2019 року, колегія суддів вважає, що саме зазначені документи є належним та достовірним підтвердженням обсягів та вартості наданих позивачем послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а не додаткова угода №1 від 10.04.2019 до договору як зазначає відповідач.

Щодо посилань відповідача на необхідність врахування судом тих обставин, що оплати за придбаний газ здійснювалась на підставі постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, що, на його думку, виключає можливість нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на суми, які сплачені на підставі постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, колегія суддів зазначає таке.

У відзиві позивач зазначає, що розрахунки між сторонами проводилися відповідачем шляхом перерахування на рахунок позивача коштів субвенції з державного бюджету відповідно до Порядку №256 згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню, а саме перерахування згідно Порядку №256 відбувалось наступним чином: 25.05.2018 - 2260511,00грн; 26.06.2018 - 456213,50грн; 25.07.2018 - 533502,40грн; 23.08.2018 - 424545,58грн; 26.09.2018 - 397104,23грн; 25.10.2018 - 353156,07грн; 23.11.2018 - 1001402,14грн; 29.11.2018 - 26073,97грн; 30.11.2018 - 43955,50грн; 22.12.2018 - 373378,14грн; 22.12.2018 - 1674300,39грн; 28.01.2019 - 1835311,76грн; 27.02.2019 - 523128,72грн; 27.02.2019 - 831330,78грн; 26.03.2019 - 69732,13грн; 26.03.2019 - 1194033,38грн; 17.04.2019 - 42543,08грн; 25.04.2019- 196621,60грн; 24.05.2019 - 117043,66грн; 31.10.2019 - 18652,03грн; 29.11.2019 - 2262,46грн; 29.11.2019 - 19981,33грн.

З посланням на наведене відповідач вважає, що в силу норм діючого законодавства та попередньо затвердженого алгоритму розподілу коштів, він не міг впливати на процес здійснення розрахунків з позивачем, що свідчить про відсутність підстав для нарахування та стягнення з відповідача сум пені, інфляційних та 3% річних, які нараховані позивачем на вищезазначені суми, сплачені за постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002.

Здійснюючи перевірку доводів відповідача щодо безпідставного нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних на суми заборгованості, які були погашені згідно Порядку №256 від 04.03.2002, та водночас аналізуючи долучений до позовної заяви розрахунок, апеляційним судом встановлено наступне.

У ст. 12 ГК України зазначено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні.

Це регулювання визначено Порядком №20, який діяв на час укладення договору №/Н032 від 01.07.2015 і втратив чинність з 01.01.2018.

З аналізу змісту Порядку № 20 випливає, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Відповідно до п. 6 Порядку № 20, органи Державної казначейської служби України (далі - Казначейство) на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг). Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і СПР (спільних протокольних рішень), підписаних усіма учасниками таких розрахунків (п. 7 Порядку № 20).

Також спільним наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688 затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (далі - Порядок № 493, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає взаємовідносини, зокрема, між органами Казначейства, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, НАК "Нафтогаз України" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, що проводяться відповідно до Порядку № 20.

За змістом п.1.2 Порядку № 493 розрахунки, передбачені в п. 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і СПР, форма яких наведена у додатках 1, 2, 3 до цього Порядку.

За змістом п. 1.5 Порядку № 493 НАК "Нафтогаз України" підписує з учасниками розрахунків СПР протягом п`яти робочих днів. Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання СПР виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до Порядку. Останній учасник розрахунків не пізніше наступного дня після підписання СПР повідомляє інших учасників про підписання та направляє їм підписані СПР. Наведене свідчить про адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату природного газу.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком №493, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто державою офіційно визнається неможливість підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Пунктом 9 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) визначено, що до видатків, які здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки, зокрема, на соціальний захист та соціальне забезпечення. При цьому, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст. 97 БК України).

Згідно з п.п. "б" п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст.102 БК України, видатки на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання житлових субсидій на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Порядком №256, згідно з п. 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Казначейством згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Відповідно до Порядків № 20, 256, 493 механізм і строки розрахунків здійснюються так: не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення; органи Казначейства протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Казначейської служби; отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Казначейства, для здійснення відповідних видатків; головні розпорядники коштів у п`ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Таким чином, строки виконання та механізм перерахування коштів за постачання природного газу певним категоріям населення фактично регулюються Порядками № 20, 256, 493, а підписання спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету.

Проте, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують проведення розрахунків шляхом підписання спільних протокольних рішень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від Порядком №256, якими мало би бути змінено порядок і строк проведення розрахунку.

Апеляційний господарський суд зазначає, що оскільки лише підписання спільних протокольних рішень свідчить про те, що сторони погодилися на встановлення між ними іншого (відмінного від того, що передбачений у договорі) порядку розрахунків. Відтак відсутність укладених спільних протокольних рішень має наслідком виконання зобов`язань на умовах та у строк, передбачений договором.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.10.2020 у справі №903/918/19.

Разом з тим встановлений постановою Кабінету міністрів України від 04.03.2002 Порядок №256 не передбачає зміну порядку та строків здійснення розрахунків між сторонами, а встановлює виключно порядок зарахування отриманих відповідачем бюджетних коштів на рахунки кредитора, тому порушення державою обов`язку перед надавачами послуг щодо розрахунків не звільняє останніх від відповідальності перед постачальниками енергоносіїв за прострочення виконання договірних зобов`язань.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, що природний газ, поставлений позивачем на підставі актів наданих послуг за період з січня 2018 року по грудень 2018 року був оплачений відповідачем власними коштами чи за рахунок коштів відповідно до Порядку №256.

У даному випадку в матеріалах справи взагалі відсутні докази, які підтверджують джерело надходження на рахунки "Кременчукгаз-постачання" грошових коштів, за рахунок яких здійснювалось погашення відповідачем основного боргу у 2018 році.

За змістом позовної заяви позивач посилається на те, що на підставі актів наданих послуг за період січень 2018 квітень 2019 АТ "Укртрансгаз" надано відповідачу послуг на загальну суму 75442331,70грн. При цьому, позивач не заперечує наявність оплат основного боргу за період січень 2018 грудень 2018 року на суму 53756147,00грн, однак, позивач не зазначає за рахунок яких саме грошових коштів (власних відповідача чи за рахунок бюджетних на підставі Порядку №256) здійснювались такі оплати.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку, підставою для стягнення з відповідача нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, та застосування до нього пені у погодженому у договорі на транспортування природного газу розмірі за порушення грошового зобов`язання, є наявність у відповідача, як споживача природного газу, суми основного боргу за розрахунками за отримані від позивача послуги з транспортування природного газу.

Однак, з матеріалів справи не вбачається доказів на підтвердження тих обставин, що сума основного боргу за надані послуги за період січень грудень 2018 року, на яку позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні, була предметом регулювання спільних протокольних рішень та несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок коштів, які надходять відповідно до Порядку №256.

Матеріали справи не містять документального підтвердження тих обставин, що відповідач здійснював погашення існуючої заборгованості перед позивачем не за рахунок власних коштів.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження своїх доводів відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України відповідач до матеріалів справи не долучив будь-яких належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76 77 ГПК України (платіжних доручень, банківських виписок по рахункам, спільних протокольних рішень, тощо) та не надав відповідних пояснень, які саме суми не були враховані позивачем у якості оплат за Порядком №256, не надав власний контррозрахунок, з якого би вбачались неврахування позивачем вказаної суми при здійснені розрахунку.

Водночас, матеріали справи містять проведені позивачем детальні розрахунки заборгованості, з яких не вбачається будь-якого посилання на те, що грошові кошти, які надходили АТ "Укртрансгаз" від відповідача за договором №/Н032 від 01.07.2015, сплачені саме на підставі спільних протокольних рішень та за бюджетні асигнування на підставі Порядку №256.

Так, у наданих позивачем розрахунках пені, 3% річних та інфляційних втрат міститься стовпчики під назвою "Сплачено спільними протокольними рішеннями", в яких відсутнє посилання на сплату відповідачем будь-яких сум заборгованості. Також відсутнє посилання на сплату такої заборгованості на підставі Порядку №256. Водночас, згідно вказаного розрахунку всі оплати, які надходили від відповідача на рахунки АТ "Укртрансгаз", позивачем віднесено до графи "Сплачено окрім спільних протокольних рішень", тобто позивач відносив такі оплати як до оплат, сплачених відповідачем за рахунок власних коштів.

Зазначений розрахунок у встановленому процесуальним законом відповідачем не спростовано.

Слід зазначити, що договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н032 від 01.07.2015 також не містить умов, якими передбачалось право чи обов`язок відповідача сплачувати грошові кошти відповідачу на підставі Порядку №256. Додаткових угод з цього питання між сторонами не укладалось.

Відповідач не долучив до свого відзиву на позов жодних доказів, за змістом яких би вбачалося погодженнями між сторонами даного спору взаєморозрахунків та перерахування з державного бюджету грошових коштів на погашення заборгованості відповідача перед позивачем оплати наданих послуг з транспортування природного газу.

Колегія суддів зазначає, що за відсутності в матеріалах доказів (платіжних доручень, банківських виписок, спільних протокольних рішень тощо), з яких би вбачалося за можливе встановити, що всі або частина грошових коштів, які надійшли позивачу за надані послуги транспортування природного газу за договором сплачені відповідачем на підставі Порядку №256, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості дослідити та встановити, що надані позивачем послуги відповідач оплачував за рахунок фінансування з державного бюджету, а також встановити дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем, що була сплачена у порядку фінансування пільг та субсидій населенню за споживання теплової енергії згідно з Порядком №256.

Зазначене вище спростовує доводи скаржника щодо неправомірного нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на суми, які сплачені на підставі постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, оскільки, як вже зазначалось, відповідачем не доведено факт узгодження з позивачем такого порядку розрахунків та факту сплати ним грошових коштів на підставі Порядку №256.

З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання відповідача, викладені ним у відзиві на позов та апеляційну скаргу такими, що не спростовують доводів позивача та не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом допущено невірне застосування норм матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яке відповідно до ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню та ухваленню нове рішення про задоволення позову.

Враховуючи наведене та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга АТ "Укртрансгаз" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Полтавської області від 26.01.2022 у справі № 917/1567/21 скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення позову.

З огляду на те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, судові витрати, понесені АТ "Укртрансгаз" у зв`язку зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Полтавської області від 26.01.2022 у справі № 917/1567/21 задовольнити.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 26.01.2022 у справі №917/1567/21 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 21686184,70грн заборгованості з оплати наданих послуг в період січень - квітень 2019 року за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н032 від 01.07.2015, 4576746,76грн - пені, 2522824,75грн - 3% річних та 3876253,84грн - інфляційних втрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 489930,15грн судового збору за подання позовної заяви, а також 734895,23грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови буде складено 03.11.2022.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.В. Плахов

Суддя О.В. Шевель