ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"24" жовтня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/459/22

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

розглянувши справу за позовом Фізичної особи- підприємця Омельченко Олександра Антоновича ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Комунального підприємства "ВОДОКАНАЛ" (вул. Інтернаціональна, 4, Арциз, Одеська область, 68404) про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення 3903,05 грн.;

за участю представників:

від позивача: Кочуров А.О. по довіреності

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа- підприємець Омельченко Олександр Антонович звернувся до господарського суду Одеської області із позовом до Комунального підприємства "ВОДОКАНАЛ" про зобов`язання комунальне підприємство «Водоканал» здійснити встановлення засобу обліку холодної води на об`єкті тимчасова споруда торговий павільйон-піцерія, який належить ФОП Омельченко Олександру Антоновичу за адресою м. Арциз Болградського району Одеської області, вул. Добровольського, 7, в місці згідно чинного договору № 21103 про надання послуг з централізованого постачання холодної води 2019 року, а саме: підсобне приміщення (кухня) та стягнути понесені збитки у розмірі 3903,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач, вважає, що дії відповідача по перенесенню засобу обліку на його об`єкті є неправомірними та такими, що порушують умови укладеного між сторонами Договору, а також такими, що порушують його законні права на забезпечення водопостачанням.

Крім того, позивач вважає, що відповідач допустив необгрунтоване тимчасове припинення постачання послуг згідно підписаного договору, чим завдав позивачу збитків, в т.ч. упущеної вигоди.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.04.2022р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження враховуючи перебування судді Літвінова С.В. у відпустці з 28.02.2022 по 08.04.2022.

Ухвалою суду від 25.07.2022р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 24.10.2022р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи суд встановив.

Як зазначає позивач, Фізичній особі-підприємцю Омельченко Олександру Антоновичу (далі - Позивач) на підставі паспорту прив`язки тимчасової споруди торгового павільйону-піцерії № 10 дійсного до 04.11.2022 року належить тимчасова споруда за адресою: Одеська область, м. Арциз, вул. Добровольського, буд. 7. Земельна ділянка використовується на правах сервітуту згідно договору особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди № 43 від 13.09.2019 року.

Згідно особового рахунку НОМЕР_1 на зазначену тимчасову споруду торговий павільйон-піцерія надаються послуги з водопостачання та водовідведення Комунальним підприємством «Водоканал». Факт надання послуг підтверджується укладеним договором № 21103 про надання послуг з централізованого постачання холодної води 2019 року.

Згідно цього договору КП «Водоканал» зобов`язався надавати позивачу ФОП Омельченко О.А. відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води за адресою: м. Арциз. вул. Добровольського. 7

Згідно пункту 3 зазначеного Договору на належному Позивачеві об`єкті встановлений засіб обліку води: порядковий номер 12393, КВ-1,5, крильчатий, заводський номер , місце встановлення: підсобне приміщення

Актом вводу в експлуатацію засобу обліку холодної води від 29.07.2019 року проведено монтаж засобу обліку холодної води та погоджено сторонами місце його встановлення: кухня. Зазначене приміщення і є підсобним приміщенням.

Як стверджує позивач, 16.04.2021 року без погодження з позивачем КП «Водоканал» склав акт вводу в експлуатацію засобів обліку холодної води, яким самостійно, без обґрунтування причин, визначив інше місце встановлення того самого засобу обліку холодної води: в колодязі, і провів його опломбування. На підписання цього акту Позивач нікого не уповноважував. При цьому було використано засіб обліку холодної води передбачений для встановлення в середині приміщення, а не зі спеціальним ступенем захисту від вологого середовища.

Також позивач стверджує, що встановлений засіб обліку в колодязі не дозволяє Позивачу зчитувати покази для належної оплати наданих послуг з водопостачання. Дублювання засобу обліку надавач послуг не здійснив.

Крім того, позивач зазначає, що 17 вересня 2021 року ФОП Омельченко О.А. отримано платіжний документ від КП «Водоканал» на сплату послуг, в якому покази засобу обліку холодної води зазначено без різниці між дійсним та попереднім періодом. При цьому сума до сплати визначена у невідомий для позивача спосіб та розмір, і не визнана ним.

Таким чином позивач вказує, що КП «Водоканал» здійснив зміни способу надання послуг водопостачання без узгодження відповідних змін в укладеному договорі № 21103, що є порушенням виконання підписаного договору, та впливає на якість послуг з водопостачання.

Позивач за для можливості досудового врегулювання спору направив на адресу відповідача заяву-вимогу від 27.09.2021 року. Заяву вручено представнику відповідача згідно повернутого рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, але відповідь відповідач не надав, вимоги претензії проігнорував і не виконав їх.

Крім того, позивач стверджує, що відповідач здійснив необгрунтоване відключення надання послуг водопостачання (водовідведення) на об`єкті Позивача ФОП Омельченко О.А. з 26.03.2021 по 31.03.2021 включно (5 діб), а торгівельний павільйон - піцерія в силу особливостей технологічного процесу (випікання та приготування готової піци) у цей період не працював та був закритий. Альтернативного водопостачання відповідач не забезпечив.

Водночас, позивач вважає, що відповідач здійснюючи відключення послуг водопостачання (водовідведення) з 26.03.2021 по 31.03.2021 завдав шкоди роботі піцерії, чим спричинив збитки позивачу у вигляді упущеної вигоди в розмірі 2317,05 грн. та витрат на відновлення водопостачання в розмірі 1586 грн., а всього 3903,05 грн.

Враховуючи, що відповідач Своїми діями порушив права та законні інтереси ФОП Омельченко О.А., позивач звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд зобов`язання комунальне підприємство «Водоканал» здійснити встановлення засобу обліку холодної води на об`єкті тимчасова споруда торговий павільйон-піцерія, який належить ФОП Омельченко Олександру Антоновичу за адресою м. Арциз Болградського району Одеської області, вул. Добровольського, 7, в місці згідно чинного договору № 21103 про надання послуг з централізованого постачання холодної води 2019 року, а саме: підсобне приміщення (кухня), стягнути понесені збитки у розмірі 3903,05 грн. та судові витрати.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, у 2019 році між комунальним підприємством «Водоканал» та ФОП Омельченко О.А. укладено договір №21103 про надання послуг з централізованого постачання холодної води.

Відповідно до п. 1 договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з центрального постачання холодної води за адресою: м. Арциз, вул. Добровольського 7, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Згідно пункту 3 зазначеного Договору, на належному Позивачеві об`єкті, встановлений засіб обліку води: порядковий номер 12393, КВ-1,5, крильчатий, заводський номер , місце встановлення: підсобне приміщення

Актом вводу в експлуатацію засобу обліку холодної води від 29.07.2019 року проведено монтаж засобу обліку холодної води та погоджено сторонами місце його встановлення: кухня.

Як стверджує позивач, 16.04.2021 року КП «Водоканал» без погодження з позивачем, самостійно, без обґрунтування причин, склав акт вводу в експлуатацію засобів обліку холодної води яким визначено інше місце встановлення засобу обліку холодної води: в колодязі та проведено його опломбування. На підписання акту Позивач нікого не уповноважував.

Як встановлено судом, дійсно 16.04.2021 року КП «Водоканал» склав акт вводу в експлуатацію засобів обліку холодної води, яким визначено місце встановлення засобу обліку холодної води: в колодязі який підписаний представником позивача та відповідача без зауважень.

Посилання позивача на те, що акт вводу в експлуатацію засобів обліку холодної води від 16.04.2021 року зі сторони споживача підписаний не уповноваженою особою є хибними так як не підтверджені матеріалами справи.

Крім того, позивач стверджує, що відповідач здійснив необгрунтоване відключення надання послуг водопостачання (водовідведення) на об`єкті Позивача ФОП Омельченко О.А. з 26.03.2021 по 31.03.2021 включно (5 діб) завдавши шкоди роботі піцерії, чим спричинив збитки позивачу у вигляді упущеної вигоди в розмірі 2317,05 грн. та витрат на відновлення водопостачання в розмірі 1586 грн., а всього 3903,05 грн.

Згідно зі статтею 611 Цивільного Кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків.

Як вже зазначалось, за загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягненні збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками; 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає

Відповідно до ч. 1 п. 8 ст. 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст. 623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв`язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв`язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку якщо буде доведено кожний з елементів складу правопорушення. Недоведення хоч би одного з них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.

Згідно з частиною 1 статті 614 Цивільного Кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Господарський суд зазначає, що для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів того, що відповідач здійснив необгрунтоване відключення надання послуг водопостачання (водовідведення) на об`єкті Позивача ФОП Омельченко О.А. з 26.03.2021 по 31.03.2021 включно.

Крім того, суд вважає, що позивачем не доведено завдання йому реальних збитків

в розумінні статті 22 ЦК України («втрати, яких особа зазнала у зв`язку із відключення надання послуг водопостачання (водовідведення), а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права»).

Отже, не може існувати і причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданими збитками. Не може існувати і вина відповідача.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Посилання позивача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судовий збір в порядку ст. 129 ГПК України позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволені позову Фізичної особи- підприємця Омельченко Олександра Антоновича до Комунального підприємства "ВОДОКАНАЛ" про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення 3903,05 грн. - відмовити повністю.

2. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Повний текст рішення складено 03 листопада 2022 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов