ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2022 р. м. Київ Справа № 911/759/22

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., за участю секретаря судового засідання Тимошенка Д.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом

Керівника Вишгородської окружної прокуратури (07301, Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 5) в інтересах держави в особі:

Державного агентства меліорації та рибного господарства України (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 45а, код: 37472282)

Димерської селищної ради (07330, Київська обл., Вишгородський район, смт Димер, вул. Соборна, буд. 19, код: 04359488)

до

фізичної особи підприємця Буяла Сергія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 471356,44 гривень

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: Качкалда В.В.;

від позивача 1: Сергієнко А.О.;

від позивача 2: не з`явився;

від відповідача: Марків Н.В.;

від третьої особи: не з`явився;

До Господарського суду Київської області 30.05.2022 надійшла позовна заява Керівника Вишгородської окружної прокуратури (надалі по тексту прокурор/прокуратура) в інтересах держави в особі Державного агентства меліорації та рибного господарства України (надалі по тексту позивач 1/Держрибагентство) та Димерської селищної ради (надалі по тексту позивач 2/Селищна рада) про стягнення з фізичної особи підприємця Буяла Сергія Володимировича (надалі по тексту відповідач/ФОП Буяло С.В.) збитків завданих рибному господарству Київського водосховища у розмірі 471356,44 гривень.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що рибалка Курочка Євгеній Григорович, який перебуває у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем Буяло Сергієм Володимировичем, внаслідок порушення правил рибальства, проводячи промисловий вилов риби, завдав рибному господарству України збитків на суму 471356,44 гривень. Посилаючись на норми, зокрема, ст. 1166, 1172 Цивільного кодексу України, прокурор зазначає, що відшкодувати шкоду, завдану рибному господарству Київського водосховища суспільно-шкідливими діями Курочки Є.Г., належить його роботодавцю ФОП Буяло С.В.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/759/22, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (надалі по тексту третя особа/ ОСОБА_1 ) та призначено підготовче засідання у справі на 06.07.2022.

На адресу суду 17.06.2022 від Селищної ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача 2 та за наявними у матеріалах справи доказами.

До суду 21.07.2022 від відповідача надійшов відзив на позов, за змістом якого останній заперечує пред`явленні позовні вимоги та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

До суду 27.07.2022 від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, на задоволенні якого представник відповідача у підготовчому засіданні 31.08.2022 не наполягав, у зв`язку з чим вказане клопотання залишено судом без розгляду.

На адресу суду 01.08.2022 та 22.08.2022 від Держрибагентства та Прокуратури відповідно, надійшли відповіді на відзив, згідно яких останні заперечують проти доводів відповідача наведених у відзиві.

До суду 31.08.2022 від відповідача надійшли письмові пояснення.

Підготовче судове засідання у справі неодноразово судом відкладалося та остаточно ухвалою суду від 31.08.2022 підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті на 14.09.2022, яке в подальшому остаточно призначено на 05.10.2022.

В судове засідання 05.10.2022 з`явились прокурор, представники позивача 1 та відповідача.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.02.2020 інспектором Київського рибоохоронного патруля складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, яким встановлено, що громадянин Курочка Євген Григорович, що перебуває у трудових відносинах із ФОП Буяло Сергій Володимирович на промисловому судні проводив промисловий вилов риби, в тому числі сітками розміром вічка 50, які заборонені до використання в даний період, чим завдано збитків рибному господарству та порушив вимоги п.п. 6.1.1., п.п. 14.1.2. та п.п.п 14.4 Правил промислового рибальства, ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», за що передбачена відповідальність, передбачена ч. 4 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

До протоколу про адміністративне правопорушення заступником начальника відділу іхтіології та регулювання рибальства було складено розрахунок збитків, згідно якого прямі збитки, заподіяні незаконним виловом риби, становлять 31572,20 гривень та збитки від втрати потомства у розмірі 439784,24 гривень та загальні збитки становлять 471356,44 гривень.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 31.03.2020 у справі № 363/1249/20 матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 85 КУпАП передано до Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області у зв`язку із відкриттям кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, досудове розслідування за яким здійснює слідчий відділ Вишгородського ВП ГУНП в Київській області.

Досудове розслідування в межах зазначеного кримінального провадження наразі триває.

Судом також встановлено, що Управлінням Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області 02.01.2019 ФОП Буялу Сергію Володимировичу було видано дозвіл (№ 46), в якому зазначено вид спеціального використання: промислове рибальство; перелік рибальських плавзасобів, що будуть залучені до промислу; дозволені для використання знаряддя лову, зокрема, сітки а=50мм та а=75мм та їх кількість. В цій частині також зазначено, що дозволена кількість за типами знарядь лову впродовж дії дозволу: щорічно визначається територіальним органом рибоохорони Держрибагенства згідно з наказом щодо розподілу знарядь лову відповідно до Режиму рибальства у дніпровських водосховищах (діючий у відповідному році).

У дозволі також зазначено, що дозволені для вилучення види водних біоресурсів та обсяги вилучення визначається відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про затвердження квот добування водних біоресурсів загальнодержавного значення» (виданий у відповідному році) та повідомлення про встановлення частки добування (вилову) водних біоресурсів (отриманого у відповідному році).

Згідно Повідомлення про встановлення частки добування (вилову) водних біоресурсів від 14.02.2020 № 13К-12 відповідачу на 2020 рік відповідно до наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 31.01.2020 № 56 «Про затвердження квот добування водних біоресурсів загальнодержавного значення в рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) (крім Азовського моря із затоками) у 2020 році» встановлено частки добування (вилову) водних біоресурсів у чітко визначеному об`ємі (лящ, судак звичайний, плітка, плоскирка) та в межах прогнозу допустимого лову щодо інших категорій водних біоресурсів.

Прокурор звернувся до суду із розглядуваним позовом та стверджує про порушення відповідачем Правил промислового рибальства, внаслідок чого державі було завдано шкоду. В якості обставин, що підтверджують протиправність поведінки ОСОБА_1 працівника відповідача, прокурор посилається на факт перебування на водному об`єкті із забороненими знаряддями лову, а також у використанні під час промислу забороненого знаряддя лову.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на відсутність вироку суду щодо ОСОБА_1 та зазначав, що до встановлення його вини у кримінальному провадженні стягнення завданої шкоди з відповідача є безпідставним та єдиним законним способом відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення буде відшкодування такої шкоди в порядку розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Також відповідач посилався на те, що здійснює законну господарську діяльність та сітки вічком 50мм є дозволеним знаряддям лову, а також на відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в особі позивача Державного агентства меліорації та рибного господарства.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Щодо підстав представництва прокурором держави у суді в інтересах Держрибагентства та Селищної ради, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої).

Отже відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 дійшла висновків про те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Відповідно до п.п. 4, 5 Положення про Державне агентство меліорації та рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 30.09.2015 № 895, Держрибагентство відповідно до покладених на нього завдань, окрім іншого, здійснює державний нагляд (контроль) у галузі охорони, використання та відтворення водних біоресурсів у виключній (морській) економічній зоні України, територіальному морі, внутрішніх водоймах України та у водах за межами юрисдикції України щодо рибальських суден, що плавають під Державним Прапором України, відповідно до міжнародних договорів України; здійснює контроль за дотриманням правил рибальства; здійснює контроль за дотриманням правил використання об`єктів тваринного світу в частині водних біоресурсів; складає протоколи та розглядає справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; контролює діяльність територіальних органів Держрибагентства.

Пунктом 7 зазначеного Положення передбачено, що Держрибагентство (орган рибоохорони) здійснює свої повноваження безпосередньо, а також через утворені в установленому порядку територіальні органи (органи рибоохорони).

Зважаючи на викладене, чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною рибних запасів, у тому числі вживати заходи до відшкодування шкоди завданої внаслідок незаконного вилову риби, однак, як зазначає прокурор, ні Державним агентством рибного господарства України, ні його територіальним органом - Управлінням державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області упродовж тривалого часу відповідних заходів не вжито, пропри очевидність допущеного відповідачем правопорушення.

Прокурор зазначив, що Вишгородською обласною прокуратурою 10.12.2021 на адресу Держрибагентства скеровано лист № 54-3422вих-21, яким ініційовано питання щодо вжиття заходів, спрямованих на відшкодування вказаної шкоди.

Згідно листа Держрибагентства від 22.12.2021 № 1-7.2-16/7175-21 розгляд вказаного листа Прокуратури доручено Управлінню державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області.

Судом встановлено, що листом від 30.12.2021 № 1-7-9/5503-21 Управління державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області повідомило Вишгородську обласну прокуратуру про те, що не зверталось до суду з позовом до ФОП Буяла С.В. про відшкодування шкоди, завданих рибним запасам України.

Крім того, у вказаному листі, серед іншого зазначено про те, що Управління державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області не може виступати самостійною стороною спору в господарському судочинстві, адже не є самостійним суб`єктом господарювання та не має статусу юридичної особи.

Відповідно до приписів ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Згідно з вимогами п. 7 ч. 3 ст. 29, п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, сплачуються у визначеному вказаними нормами співвідношенні на рахунки спеціальних фондів Державного, обласних та місцевих бюджетів у розмірах 30, 20 та 50 відсотків відповідно.

У главі 4 Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2013 за № 291/22823, передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік розподіляються між державним та місцевими бюджетами головними управліннями Державного казначейства України за встановленими нормативами між державним бюджетом та відповідними місцевими бюджетами.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що завдані природним ресурсам збитки сплачуються на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради в користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби у подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні.

Враховуючи те, що правопорушення вчинено на території Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, платежі щодо відшкодування завданої навколишньому природному середовищу шкоди зараховуються на спеціальний рахунок селищної ради, тому, як вказує прокурор, несвоєчасна сплата цих коштів призводить до дефіциту місцевого бюджету.

Прокурор стверджує про те, що з метою з`ясування наявності підстав для вжиття заходів представницького характеру, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Прокуратурою на адресу Селищної ради скеровано лист від 10.12.2021 № 54-3419вих-21, яким ініційовано питання щодо вжиття заходів, спрямованих на відшкодування вказаної шкоди.

Судом встановлено, що у відповідь на вказаний лист Селищна рада листом від 29.12.2021 № 3526/02-23 повідомила про те, що не зверталась до суду з позовною заявою до ФОП Буяла С.В. про відшкодування шкоди, завданої рибному господарству, з огляду на відсутність в місцевому бюджеті коштів на сплату судового збору за подання до суду відповідної позовної заяви.

Отже, з грудня 2021 року Держрибагентство та Селищна рада були обізнані про можливе порушення інтересів держави, якими не вжито відповідних заходів, спрямованих на відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.

Відтак, зверненню прокурора з розглядуваним позовом передувало відповідне листування з Держрибагентством та Селищною радою, з якого вбачається, що компетентні органи були обізнані з фактом наявності необхідності захисту порушених інтересів держави з грудня 2021 року, проте не здійснили самостійних заходів щодо захисту інтересів держави в суді, що свідчить про бездіяльність уповноваженого органу щодо захисту інтересів держави.

Враховуючи, що відповідне обґрунтування підставності здійснення представництва інтересів держави прокурором визначено в позові, яке судом визнано обґрунтованим, та яке цілком узгоджується із вимогами, що ставляться до питань представництва прокурором інтересів держави, суд виходить із того, що звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі Держрибагентства та Селищної ради відповідає приписам ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо суті спірних правовідносин.

Статтею 13 Конституції України визначено, що природні ресурси, що знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.

Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до положень Закону України «Про тваринний світ»:

- до спеціального використання об`єктів тваринного світу належать усі види використання тваринного світу (за винятком передбачених законодавством випадків безоплатного любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування), що здійснюються з їх вилученням (добуванням, збиранням тощо) із природного середовища. Спеціальне використання об`єктів тваринного світу в порядку ведення мисливського і рибного господарства здійснюється з наданням відповідно до закону підприємствам, установам, організаціям і громадянам права користування мисливськими угіддями та рибогосподарськими водними об`єктами. Спеціальне використання об`єктів тваринного світу здійснюється лише за відповідними дозволами чи іншими документами, що видаються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Ця вимога поширюється також на власників чи користувачів земельними ділянками, на яких перебувають (знаходяться) об`єкти тваринного світу (ст. 17 Закону);

- рибальством вважається добування риби та водних безхребетних. На території України відповідно до законодавства може здійснюватися промислове, любительське та спортивне рибальство. Правила рибальства, об`єкти рибальства, порядок надання у користування рибогосподарських водних об`єктів, а також вимоги щодо ведення рибного господарства визначаються у порядку, встановленому цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 25 Закону);

- підприємствам, установам, організаціям і громадянам у порядку спеціального використання об`єктів тваринного світу надається право ведення промислового рибальства, включаючи промисел водних безхребетних на промислових ділянках рибогосподарських водних об`єктів та континентальному шельфі України. До рибогосподарських водних об`єктів належать усі поверхневі, територіальні і внутрішні морські води, які використовуються (можуть використовуватися) для промислового добування, вирощування чи розведення риби та інших об`єктів водного промислу або мають значення для природного відтворення їх запасів, а також виключна (морська) економічна зона та акваторія у межах континентального шельфу України. Перелік промислових ділянок рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) визначається Кабінетом Міністрів України. Підприємства, установи, організації і громадяни, яким надано в користування рибогосподарські водні об`єкти (їх частини), для ведення промислового рибальства, включаючи промисел водних безхребетних, зобов`язані дотримуватися вимог, передбачених статтею 34 цього Закону, а також здійснювати інші заходи, що забезпечують поліпшення екологічного стану водних об`єктів і умов відтворення рибних запасів, та утримувати в належному санітарному стані прибережні захисні смуги в місцях здійснення промислового рибальства (ст. 26 Закону);

- порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону (ст. 63 Закону).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності.

Згідно ч.ч. 1, 4, 5 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 цього Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно положень ст.ст. 1166, 1172 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 Кодексу); юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 Кодексу).

Методика розрахунку збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок порушення правил рибальства та охорони водних живих ресурсів, затверджена наказом Міністерства аграрної політики України, Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 12.07.2004 № 248/273.

Методика призначена для розрахунку збитків, заподіяних рибному господарству України юридичними та фізичними особами (підприємцями), у тому числі іноземними, унаслідок незаконного (з порушенням правил рибальства і охорони водних живих ресурсів) добування або знищення запасів водних живих ресурсів у територіальних та внутрішніх водах, на континентальному шельфі та у виключній (морській) економічній зоні України (п. 1.2. Методики).

Збитки відшкодовуються у разі: загибелі риби (на всіх стадіях розвитку), інших водних живих ресурсів, а також їх незаконного вилучення з водних об`єктів; зменшення запасів риби, інших водних живих ресурсів при погіршенні умов їх існування і відтворення (п. 1.4. Методики).

Як вбачається з матеріалів справи, сутність порушення відповідача, що призвело до завдання збитків державі, на думку прокурора, є здійснення вилову біоресурсів (риби) забороненими засобами лову (сітка діаметром вічка а=50мм). Висновок про заборону вилову зазначеними знаряддями лову прокурор робить на підставі змісту п. 14.1.2. Правил промислового рибальства та відсутності станом на 20.02.2020 (день вчинення правопорушення) затвердженого Режиму рибальства на 2020 рік, який було затверджено пізніше, а попередній Режим рибальства за 2019 рік, що дозволяв здійснювати вилов риби сітками діаметром 50мм вже втратив чинність.

Прокурор також зазначає, що не дивлячись на погодження сітки вічком 50мм в дозволі, виданому відповідачу (№ 46 від 02.01.2019) використання такої сітки має додатково погоджуватися або відповідним Режимом, який, як вже зазначалося станом на час вчинення правопорушення не було затверджено, або у спосіб отримання додаткового погодження із органами рибоохорони, якщо відповідний Режим не було затверджено.

Як вбачається, відповідач здійснює саме промислове рибальство, право здійснення якого прокурором не заперечується, підтверджується відповідними дозвільними документами, що визначають погоджені плавзасоби, знаряддя лову, їх кількість, квоти добування та т.і..

За змістом ст. 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» промислове рибальство (промисел) - вид спеціального використання водних біоресурсів (вилучення, приймання, переробка, зберігання, транспортування тощо, у тому числі постачання палива, води, тари, продовольства для функціонування суден флоту рибної промисловості та їх екіпажів) у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), у тому числі у водах, що знаходяться за межами юрисдикції України.

Відповідно до ст. 31 зазначеного Закону правилами промислового рибальства визначаються райони, способи і строки вилучення (вилову, добування, збирання) водних біоресурсів, типи, розміри та кількість рибопромислових суден, знаряддя вилову, їх кількість, допустимі до вилову розміри об`єктів промислу, вимоги щодо їх охорони, а також умови користування промисловими ділянками рибогосподарських водних об`єктів (їх частинами), навантаження на кожний водний об`єкт за кількістю та потужністю плавзасобів. З метою забезпечення охорони, раціонального використання окремих видів водних біоресурсів, а також для доповнення, уточнення або зміни зазначених правил можуть розроблятися режими для окремих рибогосподарських водних об`єктів (їх частин). Режими затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері рибного господарства та рибної промисловості.

Режим промислу - встановлена на певний проміжок часу сукупність вимог та правил, які уточнюють, доповнюють або скасовують правила рибальства для оптимізації кількісного та видового складу водних біоресурсів у визначеному водному об`єкті (його частині) (за змістом ст. 1 зазначеного Закону).

Відповідно до п. 5.1. Правил промислового рибальства в рибогосподарських водних об`єктах України, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України від 18.03.1999 № 33 (надалі - Правила промислового рибальства) промисел водних живих ресурсів здійснюється користувачами за плату в межах виділених їм у встановленому порядку квот за дозволами та талонами встановленого зразка, виданими їм державними органами рибоохорони. З метою створення оптимальних умов відтворення, штучного розведення, вирощування водних живих ресурсів та їх використання і охорони, до цих Правил можуть розроблятись Режими, які уточнюють і доповнюють вимоги щодо здійснення спеціального використання водних живих ресурсів у окремих рибогосподарських водних об`єктах.

Згідно п. 9.13.7. зазначених Правил користувачам водних живих ресурсів забороняється перебувати на водному об`єкті або у водоохоронній зоні зі знаряддями лову, застосування яких заборонено цими Правилами, а також із вибуховими та отруйними речовинами, за винятком випадків (проведення на водних об`єктах робіт, пов`язаних із застосуванням цих речовин, а також при транзитному їх провозі), узгоджених з державними органами рибоохорони.

Відповідно до п. 13.3. Правил промислового рибальства забороняється застосовувати: сітки з вічком 52-68 мм у дніпровських водосховищах, в усіх інших водних об`єктах - сітки з вічком 42-68 мм.

Зі змісту зазначеного пункту Правил промислового рибальства вбачається, що сітки з вічком 50 мм не є забороненими знаряддями лову в дніпровських водосховищах.

При цьому прокурор стверджуючи про те, що вилов риби здійснювався забороненими засобами лову, а саме сітками з вічком 50мм посилається на п. 14.1.2. Правил промислового рибальства, відповідно до якого органи рибоохорони можуть дозволяти за погодженням з науково-дослідними установами, організаціями застосовувати: сітки з розміром вічка 50-60 мм - у водосховищах дніпровського каскаду для відлову крупної плітки, карася, плоскирки в місцях їхньої концентрації в період з 1 жовтня до початку весняної заборони, а на Київському і Канівському водосховищах, крім того, - протягом 25 діб після закінчення заборони - для відлову лина, карася в місцях їхньої концентрації.

З наведено вбачається певна конкуренція положень п.п. 13.3. Правил промислового рибальства, який сітки із вічком 50 мм не відносить до заборонених засобів лову, із положеннями п.п. 14.1.2. цих Правил, який передбачає необхідність отримання дозволу органів рибоохорони на використання сіток із вічком 50-60 мм.

Згідно п. 2 Правил промислового рибальства неспеціалізований промисел водних живих ресурсів (надалі - неспеціалізований промисел) - вилучення водних живих ресурсів, при якому водні організми - об`єкти промислу можуть бути в улові в будь-якому співвідношенні. Спеціалізований промисел водних живих ресурсів (надалі спеціалізований промисел) - вилучення водних живих ресурсів, при якому об`єкт промислу повинен складати не менше 50 % від маси улову.

Здійснивши правовий аналіз наведених положень, суд дійшов висновку, що за загальними правилами сітки із вічком 50мм є дозволеними знаряддями лову в дніпровських водосховищах коли здійснюється неспеціалізований промисел та додаткового погодження використання таких засобів не вимагається.

Якщо суб`єкт промислового рибальства потребує здійснення спеціалізованого промислу, а саме вилучення певних категорій біоресурсів (плітки, карася та плоскирки) в місцях їх концентрації та в певний проміжок часу, а саме з жовтня по день початку весняної заборони, то тоді використання сіток з вічком 50мм потребує додаткового погодження саме з цією метою.

З огляду на визначення видів промислу та з огляду на зміст вилучених у відповідача біоресурсів, вбачається, що ним здійснювався саме неспеціалізований промисел, адже маса виловлених карася, плітки та плоскирки становить лише 26 кг, коли як маса решти улову становить 325 кг, що, відповідно, становить менше 50% від загальної маси улову. Жодних тверджень та доказів, які б свідчили про здійснення відповідачем саме спеціалізованого відлову плітки, карася та плоскирки, та що такий відлов здійснювався саме в місцях їх концентрації прокурором та позивачем не представлено.

Таким чином, факт порушення відповідачем вимог п. 14.1.2. Правил промислового рибальства прокурором не доведено, а здійснення неспеціалізованого промислового рибальства із використанням сітки з вічком 50мм є цілком правомірним, адже здійснювалося із використанням дозволеного знаряддя лову згідно приписів п. 13.1. Правил промислового рибальства, що не потребує окремого погодження із органами рибоохорони.

Тут також необхідно прокоментувати твердження прокурора про те, що зазвичай використання сіток розміром вічка 50мм погоджується Режимом рибальства у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) України (надалі Режим рибальства), що щорічно затверджується наказом відповідного міністерства (Міністерства енергетики та захисту довкілля України, Міністерства аграрної політики та продовольства України).

І таке погодження було встановлене в Режимі рибальства у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) України у 2019 році. Проте, оскільки станом на 21.02.2020 Режим рибальства на 2020 рік затверджено не було, прокурор вважає, що відповідач мав отримати погодження на використання сіток із вічком 50мм із органами рибохорони.

Судом встановлено, що дійсно у Режимі рибальства у 2020 році в п. 8 встановлено, що допускаються під час здійснення промислу: на Київському водосховищі: в період до початку весняно-літньої заборони та з 01 вересня використання для облову скупчень карася сріблястого та плітки сіток з кроком вічка а = 50 мм. Треба також зазначити, що абсолютно дослівним є повторення зазначеного змісту і в Режимах рибальства за 2015-2022 роки.

Та, як вбачається, у відповідних Режимах рибальства також мова йде про погодження саме спеціалізованого облову скупчень сріблястого карася та плітки, що підтверджує попередні висновки суду про погодження використання сіток з вічком 50мм саме лише для спеціалізованого промислу вилову карася та плітки в місцях їх скупчення чи концентрації.

При цьому той факт, що Режим рибальства у 2019 році станом на 21.02.2020 (день фіксації вчинення відповідачем правопорушення) вже не діяв, а Режим рибальства у 2020 році ще не було затверджено (був затверджений лише 26.05.2020), не спростовує попередніх висновків суду та не підтверджує аргументів прокурора про порушення відповідачем вимог Правил промислового рибальства, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем здійснювався саме спеціалізований промисел, а саме вилов плітки та карася в місцях їх концентрації суду не надано.

Посилання прокурора на те, що відповідач сам 20.02.2020 звернувся до органів рибоохорони із заявою про погодження використання сітки з вічком 50мм, що є підтвердженням того, що він розумів необхідність такого погодження та не отримавши згоди (погодження було отримано відповідачем лише 16.03.2020) 21.02.2020 неправомірно здійснював використання таких сіток під час здійснення промислу, що є порушенням вимог п. 14.1.2. Правил промислового рибальства, судом відхиляються, як відверто безпідставні.

Як вже встановлено судом, погодження використання сіток з вічком 50мм Правилами промислового рибальства за загальним правилом не вимагається, адже за змістом п. 13.3. цих Правил такі сітки віднесено до дозволених знарядь лову. Тому письмове звернення відповідача до органів рибоохорони 20.02.2020 слід розглядати як погодження у розумінні п. 14.1.2. Правил промислового рибальства, вчинене з метою здійснення спеціалізованого промислу вилову карася, плітки та плоскирки в місцях їх концентрації.

З наявного в матеріалах справи Науково-біологічного обґрунтування щодо доцільності використання сіток з кроком вічка 50…60мм при здійсненні промислу водних біоресурсів у Київському та Канівському водосховищі, розробленого Інститутом рибного господарства вбачається, що доцільність використання сіток вічком 50-60мм розглядалася саме в аспекті необхідності спеціалізованого промислу з метою відлову саме карася сріблястого та розроблене зазначене обґрунтування на виконання п. 14.1. Правил промислового рибальства.

Проте, як вже зазначалося, прокурор в позові не посилався на здійснення відповідачем саме спеціалізованого промислу та з огляду на склад улову відповідач здійснював неспеціалізований промисел для якого погодження використання сіток вічком 50мм не вимагається.

Посилання прокурора на те, що необхідність щорічного погодження використання сітки а=50мм передбачена самим дозволом відповідача судом також відхиляються, оскільки в дозволі, виданому відповідачу (№ 46 від 02.01.2019) встановлено, що сітки а=50мм є дозволеними знаряддями лову. А посилання на те, що дозволена кількість за типами знарядь лову впродовж дії дозволу: щорічно визначається територіальним органом рибоохорони Держрибагенства згідно з наказом щодо розподілу знарядь лову відповідно до Режиму рибальства у дніпровських водосховищах (діючий у відповідному році) свідчить лише про те, що відповідно до Режиму рибальства має узгоджуватися кількість за дозволеними типами знарядь, тобто не типи знарядь, а їх кількість.

Той факт, що Режим рибальства у 2020 році було затверджено лише 26.05.2020, та яким затверджено кількість знарядь добування (вилову), які використовуватимуть користувачі водних біоресурсів на промислі протягом 2020 року на рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) України (Додаток 1 до Режиму) не може свідчити про те, що відповідач діяв неправомірно, адже саме на державу покладено обов`язок щодо своєчасного розроблення Режиму рибальства на відповідний рік.

Та оскільки відповідач здійснює промислове рибальство, його поточна підприємницька діяльність та можливість її здійснення не може перебувати в залежності від того чи виконає держава, в особі відповідних компетентних органів, свої функції щодо затвердження відповідного Режиму рибальства, а тому до моменту затвердження відповідного Режиму рибальства мають діяти відповідні положення Дозволу на спеціалізоване використання водних біоресурсів, які визначали і дозволені засоби лову і кількість знарядь лову. Здійснювати окреме погодження відповідачем кількості знарядь лову, що ним використовується до моменту затвердження Режиму рибальства на відповідний рік діюче законодавство та зміст дозволу відповідача не передбачають.

Тут суд вважає за необхідне також зазначити, що з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати зрозумілу та реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (рішення у справі "Белле проти Франції" від 4 грудня 1995 року (див., mutatismutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Bellet v. France", заява № 23805/94, 4 December 1995, § 36).

Зокрема, у справі "Новік проти України" (заява № 48068/06, рішення від 18.12.2008) Європейський Суд з прав людини зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Відповідно до вимог принципу правової визначеності правозастосовчий орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта (якщо однією зі сторін спору є представник держави або органу місцевого самоврядування), адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.01.2022 у справі № 910/15737/20, від 07.10.2021 у справі № 903/834/20, від 03.07.2019 у справі № 911/1521/18, від 09.11.2020 у справі № 904/2404/18.

Наведене в повній мірі стосується як не чітких та суперечливих положень Правил промислового рибальства, так і питання несвоєчасного (із запізненням) затвердження Режиму рибальства на 2020 рік. Наведені прорахунки держави в контексті змісту дозволу № 46 від 02.01.2019, виданого відповідачу та який прямо дозволяє використання сіток вічком 50мм мають безумовно трактуватися на користь відповідача, який, власне як і його працівник третя особа, протиправної поведінки під час здійснення своєї господарської діяльності, зокрема під час здійснення промислу 21.02.2020 не допустили.

Таким чином, оскільки для вирішення питання про відшкодування збитків необхідним є встановлення всього складу правопорушення: протиправність поведінки, вина, шкода та причинно-наслідковий зв`язок, то встановивши, що дії відповідача були цілком правомірними та порушень вимог Правил промислового рибальства чи інших нормативних актів ним допущено не було, це є достатнім аргументом для висновків про відмову в позові без перевірки наявності інших наведених складових правопорушення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З урахуванням встановлених судом обставин, та оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що вимоги прокурора задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства меліорації та рибного господарства України та Димерської селищної ради відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 01.11.2022.

Суддя Р.М. Колесник