РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2022Справа № 911/1342/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши в

порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали

господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Рудь»

до Фізичної особи-підприємця Дегтярьової Анастасії Олегівни

про стягнення 32 074,46 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Рудь» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Дегтярьової Анастасії Олегівни про стягнення 32 074,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору позички №579/1 від 11.05.2021 року та не повернув обладнання позивачу, у зв`язку з чим позивач просить стягнути відшкодування заставної вартості обладнання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.08.2022 позовну заяву направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 відкрито провадження у справі №911/1342/22 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

У відповідності до статті 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі направлено рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення №520 за адресою відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

До Господарського суду міста Києва 20.09.2022 повернувся конверт з поштовим відправленням №520 із відміткою про повернення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Згідно з частиною третьою статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Станом на день ухвалення рішення у даній справі відповідачем відзиву або інших документів суду не надано.

Згідно з частиною другою статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 11.05.2021 укладено договір позички №579/1, за умовами якого позивач передав відповідачу у тимчасове безоплатне користування холодильне устаткування та супутні предмети до нього (надалі-обладнання).

Пунктом 1.2. договору визначено, що конкретне найменування обладнання, модель, кількість вказується в акті прийому-передачі.

Відповідно до пункту 2.2. договору позивач надає відповідачу обладнання у строкове користування за умови сумарного місячного обороту продаж продукції позичкодавця у розмірі 2000 грн./кг продукції.

Згідно з пунктом 3.1. договору обладнання, що передається в користування за цим договором, вважається переданими відповідачу з часу підписання його представником приймального документу - акту прийому-передачі.

Пунктом 3.2. договору визначено, що передача обладнання в строкове безоплатне користування не тягне за собою виникнення у відповідача права власності на це обладнання.

Договір діє з дня його підписання обома сторонами до 31 грудня 2021 року (пункт 4.1. Договору).

Пунктом 5.1.2. договору визначено, що позичкодавець має право забрати назад обладнання, передане у користування за цим договором або його окрему одиницю, з обов`язковим попереднім повідомленням про це користувача не пізніше, ніж за 3 (три) календарні дні до наміченої дати повернення обладнання.

Згідно з пунктом 5.1.3. договору визначено право достроково розірвати договір і негайно забрати в будь-якому місці знаходження передані по договору обладнання обладнання або окремі одиниці, у випадку, зокрема коли користувач не створив належних умов зберігання обладнання, в результаті чого має місце очевидна загроза його знищення або викрадення.

Відповідно до пункту 6.2.5. договору при завданні обладнанню або їх окремим одиницям пошкоджень, які сталися з вини користувача, що виключають можливість їх ремонту і подальшої експлуатації, а також при втраті обладнання або його окремих одиниць, відшкодувати позичкодавцю повну вартість таких обладнання або його окремих одиниць, яка зазначена в акті прийому-передачі, з урахуванням нормального зносу за період експлуатації.

На виконання умов договору позички позивач передав, а відповідач прийняв у користування обладнання, в тому числі Палатку 3,5 *2,5 у кількості 2 шт.загальною заставною вартістю 26 000,00 грн., що підтверджується актом прийому-передачі обладнання (на установку) №3252 від 18.05.2021 року. Обладнання за цим актом було прийняте відповідачем без заперечень, про що свідчать підписи сторін на акті.

Позивач звернувся до відповідача листом від 13.10.2021 №120, в якому просив повернути обладнання або відшкодувати його вартість у розмірі 26 000 грн. до 20.10.2021 року. Вказаний лист одержано відповідачем 19.10.21, про що на вказаному листі міститься підпис відповідача, будь-яких заперечень щодо отримання вказаного листа суду не надано.

Враховуючи, що відповідач вказане обладнання позивачу не повернув, його вартість не відшкодував, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вартості неповернутого обладнання за договором позички у розмірі 26000,00 грн.

Пунктом 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Нормами статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором позички.

Згідно із частиною 1 статті 827 Цивільного кодексу України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Положеннями пункту 3 частини 2 статті 833 Цивільного кодексу України передбачено, що користувач зобов`язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Враховуючи положення статті 530 Цивільного кодексу України та отримання відповідачем вимоги про повернення майна або сплату його заставної вартості 19.10.21 відповідач повинен був виконати таку вимогу в строк до 26.10.21 включно.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Разом з тим, відповідач обладнання отримане від позивача за актом прийому-передачі до договору позички не повернув, вартість не відшкодував, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

Доказів протилежного відповідачем до суду не надано.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем доведено поданими доказами, а відповідачем не спростовано, порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу обладнання суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості неповернутого обладнання у розмірі 26 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач, за неналежне виконання обов`язків щодо відшкодування вартості майна, нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 2 448,99 грн, 3 % річних в розмірі 391,07 грн, інфляційні втрати в розмірі 3 234,40 грн за період з 25.10.21 по 25.04.22.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових зобов`язань сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час, умовами укладеного сторонами Договори сторони не передбачили відповідальність відповідача за невиконання грошового зобов`язання у вигляді пені.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Умовами пункту 7.1. договору передбачено нарахування штрафу в розмірі 0,1 % від вартсоті обладнання за кожен день прострочення, в той же час позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за порушення строків сплати вартості втраченого обладнання, що умовами договору сторонами не передбачено.

З огляду на відсутність у договорі, укладеному сторонами, умов про нарахування пені за невиконання грошового зобов`язання щодо своєчасної сплати заставної вартості обладнання, а також, враховуючи відсутність спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини та передбачає застосування пені за невиконання грошового зобов`язання, встановлює розмір та базу нарахування пені, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 2 448,99 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який построчив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за період з 27.10.21 по 25.04.22, в зв`язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних частково в розмірі 386,79 грн та інфляційні втрати в розмірі 3 234,40 грн .

Відповідно до cтатті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дегтярьової Анастасії Олегівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Рудь» (03179, м.Київ, проспект Перемоги, 148/1, ідентифікаційний номер 32106398) 26 000 (двадцять шість тисяч) грн 00 коп - вартість неповернутого обладнання, 386 (триста вісімдесят шість) грн 79 коп - 3 % річних, 3 234 (три тисячі двісті тридцять чотири) грн. 40 коп - інфляційні втрати та судовий збір в розмірі 2 291 (дві тисячі двісті дев`яносто одну) грн. 24 коп.

3. У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю.Кирилюк