ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2022 р. Справа№ 910/14918/20 (910/17720/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Гарник Л.Л.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Дюкарєвої І.М.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022

у справі № 910/14918/20 (910/17720/21) (суддя Мандичев Д.В.)

за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс+2007"

2) Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Долма"

про визнання недійсним договору поруки №01/11-16ЕД від 01.11.2016

в межах справи №910/14918/20

за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс+2007"

про банкрутство

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 01.11.2022

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Едельвейс+2007». Визнано грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс+2007" в розмірі 4 273 182,95 грн. (3 618 967,25 грн. - основне зобов`язання, 654 215,70 грн. - штрафна санкція). Введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс+2007".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 визнано кредитором у справі № 910/14918/20 по відношенню до боржника: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» з грошовими вимогами на суму 95 488 848,48грн., з яких 70 560,00грн.-вимоги першої черги, 3 618 967,25грн.-вимоги четвертої черги, 654 215,70грн.-вимоги шостої черги, 91 145 105,53-вимоги забезпечені заставою ; Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» з грошовими вимогами на суму 31 329 821,78грн., з яких 4540,00грн.-вимоги першої черги, 32 325 281,78грн.-вимоги четвертої черги; Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» з грошовими вимогами на суму 454 802 257,75грн., з яких 4540,00грн.-вимоги першої черги, 454 797 717,75грн.-вимоги четвертої черги.

До Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс+2007" та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" про визнання недійсним договору поруки № 01/11-16ЕД від 01.11.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 позов задоволено повністю. Визнано недійсним з моменту укладання договір поруки від 01.11.2016 № 01/11-16-ЕД, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Едельвейс+2007" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах".

Ключовими мотивами рішення є:

- укладений ТОВ «Едельвейс+2007» договір поруки від 01.11.2016 № 01/11-16-ЕД є фраудаторним та за своїм змістом суперечить вимогам закону - частинам 1, 5 статті 203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, та відповідно до статті 234 ЦК України є фіктивним.

- внаслідок укладення такого договору поруки ТОВ «Едельвейс+2007» додатково прийняло на себе обов`язки в якості солідарного боржника ТОВ «ДОЛМА», що також перебувало в скрутному фінансовому становищі, зі сплати 10 126 000,00 грн., та 360 % річних, у зв`язку з чим виконання ТОВ «Едельвейс+2007» грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, що у свою чергу можна розцінити як завдання збитків, зокрема, кредитору Акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк".

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ПрАт "Страхова компанія "Інгосстрах" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Ключовим аргументом скарги є:

- оскаржуваний договір поруки в момент укладення не призвів до зменшення активів відовідача-банкрута;

- оскаржуваний договір поруки в момент погашення заборгованості боржника перед ПРАТ «СК «Інгосстрах» за подальшого отримання боржником регресу до ТОВ «Долма» та виконання ТОВ «Долма» умов договору в подальшому, не призводять до зменшення активів боржника.

- встановлення причинно-наслідкового зв`язку між фактом укладення договору поруки та неможливістю задовольнити кредиторські вимоги, заявлені у межах справи про банкрутство боржника не відноситься до завдань судової економічної експертизи та виходить за межі спеціальних знань та компетенції судового експерта-економіста.

Від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшов відзив на апеляційну скаргу ПрАт "Страхова компанія "Інгосстрах".

Ключовим аргументом відзиву є:

- оспорюваний правочин вчинено без очевидної господарської мети (не мало на меті збільшення активів боржника).

Від розпорядника майна ТОВ «Едельвейс+2007» надійшли пояснення по справі.

Ключовим аргументом пояснень є:

- суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що укладання спірного договору спрямоване на необґрунтоване, сумнівне та непропорційне збільшення розміру боргових зобов`язань ТОВ «Едельвейс+2007» всупереч власним фінансовим інтересам.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №910/14918/20 (910/17720/21) передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді Гарник Л.Л., Грек Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14918/20 (910/17720/21), відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

На виконання ухвали від 08.08.2021 з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/14918/20 (910/17720/21).

Розпорядженням керівника апарату від 29.08.2022 у зв`язку з перебування судді Грека Б.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №910/14918/20 (910/17720/21) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Гарник Л.Л., Отрюх Б.В. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019 й може розглядати справи про банкрутство та справи у спорах, які пов`язані з процедурою банкрутства, справи у спорах щодо захисту прав на об`єкти інтелектуальної власності.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі № 910/14918/20 (910/17720/21), розгляд справи призначено на 04.10.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2022 розгляд справи № 910/14918/20 (910/17720/21) відкладено на 24.10.2022.

В зв`язку з відсутністю енергопостачання в Північному апеляційному господарському суді 24.10.2022 з 11 год 10 хв. до 13 год 45 хв (акт щодо знеструмлення енергомережі суду від 24.10.2022 наявний в матеріалах справи) розгляд справи 24.10.2022 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2022 призначено до розгляду в судовому засіданні справу № 910/14918/20 (910/17720/21) за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022. Судове засідання відбудеться 01.11.2022.

Перед судовим засіданням від ТОВ "Долма" надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах".

Колегія суддів відхилила зазначену заяву з огляду на таке.

Згідно положень статті 265 ГПК України учасники справи мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До апеляційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки. Заяву про приєднання до апеляційної скарги може бути подано до початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції. До заяви про приєднання до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору та докази надсилання (направлення) копії заяви іншим учасникам справи.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі "Пелевін проти України", заява N 24402/02).

Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб" (п. 57 рішення Європейського суду з прав людини від 28.05.85 р. у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства").

Приєднання до апеляційної скарги - це вияв позиції особи, яка бере участь у справі (чи іншої особи, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси чи обов`язки), стосовно підтримки повністю або частково змісту (обґрунтування) та вимог апеляційної скарги, яку подала інша особа.

Крім того, виходячи зі змісту статті 265 ГПК України заява про приєднання до апеляційної скарги розглядається разом із апеляційною скаргою, до якої вона подається і процесуальним законом передбачено спрощений порядок для її подання, зокрема, не ставиться питання про дотримання строків за ст. 256 ГПК України (строк на апеляційне оскарження судового акту), а визначено строк подання заяви - до початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції (ч. 2 ст. 265 ГПК України).

Суд зазначає, що початком розгляду справи в суді апеляційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 270 ГПК України є відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з заяви ТОВ "Долма" вона була подана 01.11.2022. Колегія суддів зауважує, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі № 910/14918/20 (910/17720/21) було відкрито ухвалою суду від 31.08.2022, та цією ухвалою, серед іншого, роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 20.09.2022; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 20.09.2022. Тобто, заяву про приєднання до апеляційної скарги було подано з пропуском строку, який було встановлено ухвалою. Крім того, колегія суддів зауважує, що заява про приєднання до апеляційної скарги не була оплачена судовим збором відповідно до Закону України «Про судовий збір» й заявником не додано доказів надсилання заяви іншим учасникам справи.

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2013 між ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" (страховик) та АТ КБ "ПриватБанк" (страхувальник) укладено договір страхування кредитів № 13/04/01-01К, відповідно до пункту 1.1 якого предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном страхувальника.

Згідно з пунктом 1.2 договору страхування кредитів страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку відшкодувати страхувальнику завдані збитки у межах страхової суми в порядку і на умовах, передбачених цими договорами, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплатити страховий платіж та виконувати інші умови цих договорів.

Предметом страхування є майнові інтереси страхувальника, пов`язані зі збитками, які можуть бути завдані страхувальнику внаслідок невиконання (або неналежного виконання) позичальниками, вказаними в додатках до договору, своїх обов`язків, передбачених кредитними договорами між страхувальником та позичальниками (надалі - кредитні договори) щодо своєчасного, повного повернення ними кредитів. Застрахованими по цьому договору є кредитні договори згідно додатків до договору (пункт 2.1 договору страхування кредитів).

Пунктом 3.1 договору страхування кредитів визначено, що страховим випадком за цим договором є невиконання (неналежне виконання) позичальниками своїх обов`язків перед страхувальником, передбачених кредитними договорами, а саме: неповернення або часткове неповернення позичальниками кредитів у встановлені кредитними договорами строки, невиплата позичальниками в повному обсязі і в установлені кредитним договором строки процентів за користування кредитом. При настанні страхового випадку страховик сплачує страхувальнику обумовлене договором страхування страхове відшкодування.

Відповідно до додатку № 1 до договору страхування кредитів від 01.04.2013 № 13/04/01-01К за даним договором застрахований, зокрема, наданий ТОВ «ДОЛМА» кредит на суму боргу 14 000 000,00 грн., страхова сума за яким становить 15 500 000,00 грн., кредит на суму 10 000 000,00 грн. і страховою сумою 12 400 000,00 грн. та кредит на суму 9 000 000,00 грн., страхова сума за яким становить 765 000,00 грн.

АТ КБ «Приватбанк» звернулося 11.03.2014 до ПрАТ «СК «Інгосстрах» із заявою про страхову подію, в якій зазначило про не погашення ТОВ «Долма» у строк до 26.02.2014 частки кредиту в сумі 9 000 000,00 грн. та 1 072 000,00 грн. нарахованих відсотків.

11.03.2014 ПрАТ «СК «Інгосстрах» складено страховий акт № 1467 Б/К, відповідно до якого порушення ТОВ «Долма» умов кредитного договору від 26.12.2012 № Т001/12Г/С та не повернення в строк до 26.02.2014 АТ КБ «Приватбанк» частки кредиту в сумі 9 000 000,00 грн. та нарахованих відсотків у розмірі 1 126 000,00 грн. внаслідок неплатоспроможності визнано страховим випадком та прийнято рішення виплатити страхове відшкодування в розмірі 10 126 000,00 грн.

ПрАТ «СК «Інгосстрах» здійснено виплату страхового відшкодування ТОВ «Долма» на суму 10 126 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 11.03.2014 № 850 та № 853 із зазначеним у призначеннях платежів страхового акту від 11.03.2014 № 1467 Б/К.

Надалі, ПрАТ «СК «Інгосстрах» звернулося до ТОВ «Долма» з листом від 13.03.2014 № 13-03/02-01 щодо отриманого права регресної вимоги внаслідок виплати 11.03.2014 страхового відшкодування в сумі 10 126 000,00 грн. за договором страхування кредитів від 01.04.2013 № 13/04/01-01К.

У відповідь на даний лист ТОВ «Долма» листом від 18.03.2014 № 2014/03/18-1 повідомило, що не має можливості відшкодувати ПрАТ «СК «Інгосстрах» грошові кошти в сумі 10 126 000,00 грн.

Відтак, 20.03.2014 між ПрАТ «СК «Інгосстрах» (кредитор) та ТОВ «Долма» (боржник) укладено угоду про добровільне погашення заборгованості, відповідно до умов якої боржник визнає, що його заборгованість перед кредитором на момент укладення даної угоди становить 10 126 000,00 грн., яка буде погашена шляхом перерахування коштів на поточний рахунок кредитора протягом 3 (трьох) років з моменту укладення цієї угоди до 20.03.2017.

У подальшому, 01.11.2016 між ПрАТ «СК «Інгосстрах» (кредитор) та ТОВ «Едельвейс+2007» (поручитель) укладено договір поруки № 01/11-16-ЕД, у відповідності до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов`язку ТОВ «Долма», (надалі іменується «боржник») щодо оплати (компенсації) витрат кредитора, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування (регресної вимоги) у відповідності до договору страхування кредитів від 01.04.2013 № 13/04/01-01К у розмірі 10 126 000,00 грн., що виникли у зв`язку з виконання кредитором обов`язків боржника перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 26.12.2012 № Т001/12Г/С та додатково зазначені в угоді про добровільне погашення заборгованості від 20.03.2014.

Також, 01.11.2016 між ПрАТ «СК «Інгосстрах» (кредитор) та ТОВ «Едельвейс+2007» (поручитель) укладено договір поруки № 01/11-16-ЕД2, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов`язку ТОВ «Долма», (надалі іменується «боржник») щодо оплати (компенсації) витрат кредитора, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування (регресної вимоги) у відповідності до договору страхування кредитів від 01.04.2013 № 13/04/01-01К у розмірі 27 743 625,04 грн., що виникли у зв`язку з виконання кредитором обов`язків боржника перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 26.12.2012 № Т001/12Г/С та додатково зазначені в угоді про добровільне погашення заборгованості від 26.12.2013.

Згідно з пунктом 1.2 договору поруки у випадку порушення боржником обов`язку за основними договорами (Угодою про добровільне погашення заборгованості), боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Пунктом 2.4 договору поруки сторони підтверджують, що строк позовної давності щодо зобов`язань сторін, які виникають за основним договором та/або цим договором, в тому числі у випадку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за основним договором та/або цим договором, становить п`ятнадцять років.

Відповідно до пункту 3.1 договору поруки поручитель зобов`язаний у разі порушення боржником забезпеченого порукою обов`язку за основним договором, самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок кредитора, не пізніше строку встановленого у п.1.1 договорів.

Згідно з пунктом 3.5 договору поруки у разі прострочки поручителем виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора за цим договором, поручитель зобов`язаний сплатити на користь кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. При простроченні поручителем виконання грошового зобов`язання перед кредитором на строк більше 10 календарних днів розмір процентів, встановлений ч. 2 ст. 625 ЦК України, застосовується в розмірі 360 процентів річних.

У зв`язку з невиконанням ТОВ «Долма» своїх зобов`язань, ПрАТ «СК «Інгосстрах» зверталося до ТОВ «Едельвейс+2007», як поручителя, з вимогою від 05.12.2019 № 05/12-19-7 про сплату боргу за договорами поруки № 01/11-16-ЕД та № 01/11-16-ЕД2.

У відповіді від 06.12.2019 № 06-12/2019 ТОВ «Едельвейс+2007» повідомило ПрАТ «СК «Інгосстрах» про відсутність можливості погасити заборгованість у сумі 37 869 625,04 грн.

Як зазначено вище, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 визнано грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ТОВ "Едельвейс+2007" в розмірі 4 273 182,95 грн. та за ухвалою суду від 27.09.2021 грошові вимоги на суму 95 488 848,48грн., то Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду, як заінтересована особа, про визнання недійсним договору поруки № 01/11-16ЕД від 01.11.2016, оскільки на час укладення спірного договору ТОВ «Едельвейс+2007» мало суттєві грошові зобов`язання перед іншими кредиторами та фактично не мало можливості виконувати свої зобов`язання, що свідчить про недобросовісність поведінки при укладенні договору поруки та його фраудаторність.

Суд першої інстанції задовольнив позов й визнав недійсним з моменту укладання договір поруки від 01.11.2016 № 01/11-16-ЕД, укладений між ТОВ "Едельвейс+2007" та ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах", вказавши, що оспорюваний договір поруки є фраудаторним та за своїм змістом суперечить вимогам закону - частинам 1, 5 статті 203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, та відповідно до статті 234 ЦК України є фіктивним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Як було зазначено вище, 01.11.2016 року між ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" та ТОВ "ЕДЕЛЬВЕЙС+2007" (поручитель) укладено договір поруки № 01/11-16-ЕД, у відповідності до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов`язку ТОВ "ДОЛМА" щодо оплати (компенсації) витрат кредитора, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування (регресної вимоги) у розмірі 10 126 000,00 грн..

Пунктом 3.5 договору поруки сторони погодили проценти за частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України в розмірі 360% річних.

У зв`язку з укладенням договору поруки від 01.11.2016 та не виконанням ТОВ "ДОЛМА" умов Угоди про добровільне погашення заборгованості, у ТОВ "ЕДЕЛЬВЕЙС+2007" виникла заборгованість перед ПАТ "СК "ІНГОССТАХ" у сумі 121 608 853, 67 грн., яка складалась з:

10 126 000,00 грн. - сума основної заборгованості;

109 0198 087,64 грн. - сума інфляційних збитків за порушення строків оплати;

109 464 766,03 грн. - сума 360% річних.

Як вбачається з фінансово-майнового стану суб`єкта малого підприємництва за 2016 рік, отриманого з інформаційної системи YOUCONTROL щодо ТОВ "ЕДЕЛЬВЕЙС+2007" (), протягом 2016 року уже було не взмозі виконувати взяті на себе зобов`язання так як:

· на початок 2016 року ТОВ «ЕДЕЛЬВЕЙС+2007» мало непокритий збиток в розмірі 17 млн.грн., а на кінець 2016 року - непокритий збиток становив вже 20 млн.грн.;

· чистий збиток ТОВ «ЕДЕЛЬВЕЙС+2007» за 2016 рік становив 2,7 млн. грн. без отримання доходів протягом 2016 року.

Як також вбачається з фінансово-майнового стану суб`єкта малого підприємництва за 2016 рік, отриманого з інформаційної системи YOUCONTROL щодо ТОВ "ДОЛМА" (), протягом 2016 року уже було не взмозі виконувати взяті на себе зобов`язання так як:

· на початок 2016 року ТОВ «ДОЛМА» мало непокритий збиток в розмірі 17 млн.грн., а на кінець 2016 року - непокритий збиток становив вже 43 млн.грн.;

· чистий збиток ТОВ «ДОЛМА» за 2016 рік становив 27 млн. грн.

Так, правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, які передбачають, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Зазначений висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18.

Дії особи, яка має суб`єктивне право, можуть розцінюватись по-різному залежно від мети, яку вона ставить перед собою. Це може бути нормальний режим здійснення цього права, а може бути аномальний режим, який отримав назву "зловживання правом". Останнє, в свою чергу, може відбуватись з метою (а) скористатися наданими особі можливостями у відсутність у законі прямих заборон або розпливчатості меж здійснення права, (б) спричинити шкоду іншій особі, що, втім, може й не виключати отримання не тільки морального, а й майнового задоволення ("Зловживання правом:, ще один погляд на сутність & пропозиція тестів для виявлення" Спасибо-Фатєєва І.В., Збірка статей "Зловживання правом ").

За правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 28.09.2021 у справі № 21/896/2011 (№ 913/45/20), інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Верховним Судом неодноразово наголошувалось, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом,, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

· особа (особи) "використовувала/використовували право на зло";

· наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають);

· враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Тобто, ТОВ "ЕДЕЛЬВЕЙС+2007" при недостатності коштів для виконання вимог власних кредиторів і знаходячись в стані надкритичної неплатоспроможності, було укладено договір поруки в забезпечення виконання фактично простроченого зобов`язання, що є противагою меті здійснення підприємницької діяльності. ТОВ "ЕДЕЛЬВЕЙС+2007" не тільки не отримало прибутку, а навпаки, всупереч власним фінансовим інтересам, набуло зобов`язання сплатити заборгованість за третю особу. Такий правочин не відповідає критеріям розумності, не має на меті добросовісне виконання зобов`язань.

При цьому, ТОВ "ЕДЕЛЬВЕЙС+2007" перебуваючи у стані об`єктивного банкрутства не був абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, оскільки мав обов`язок утримання від дій на шкоду реальному кредитору.

Отже, укладення оспорюваного договору поруки відбулось внаслідок аномального режиму здійснення права, оскільки зважаючи на фінансовий стан ТОВ "ДОЛМА" як на момент укладення так і протягом 2016 року, боржник сам не міг виконати свій обов`язок за договором поруки, так і ніяким чином не міг розраховувати на виконання ТОВ "ДОЛМА" своїх зобов`язань перед ПАТ СК "ІНГОССТРАХ".

Натомість, ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" аналогічно мало піклуватись про економічну доцільність вчиненого правочину та насамперед з`ясувати можливість збиткового та порожнього ТОВ "ЕДЕЛЬВЕЙС+2007" виконати зобов`язання за таким договором поруки (ця особа повинна була з`ясувати чи можливе досягнення реальних правових наслідків за договором поруки). Однак, безперечно такі дії не вчинялись, оскільки правочин укладався для інших цілей і завдань (при цьому питання щодо дати та часу створення такого правочину викликає додаткові закономірні питання).

Враховуючи наведе, колегія суддів погоджується з доводами позивача та висновками суду першої інстанції, що єдиними результатом оспорюваного правочину стало:

· набуття ТОВ "ЕДЕЛЬВЕЙС+2007" статусу солідарного боржника за простроченим зобов`язанням перед ПрАТ СК "ІНГОССТРАХ" в період наявної непогашеної простроченої заборгованості перед кредиторами;

· оспорюваний правочин вчинено без очевидної господарської мети (не мало на меті збільшення активів боржника);

· штучне збільшення грошових вимог ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" до боржника та роздування "дружньої" кредиторської заборгованості ТОВ "ЕДЕЛЬВЕЙС+2007" за умовами договору поруки, які відрізняються від загальноприйнятих умов в даній сфері правовідносин (мова йде про 360% річних на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України);

· порушення прав інших кредиторів на реальне задоволення своїх вимог та участі в роботі комітету кредиторів, внаслідок перерозподілу розміру вимог кредиторів, включення "штучної" заборгованості до складу кредиторських вимог до боржника із одночасним збільшення заборгованості ТОВ "ЕДЕЛЬВЕЙС+2007";

· сам оспорюваний правочин не був і не міг бути спрямований (через фінансове становище) на реальне настання правових наслідків які ним передбачались - тобто на можливість солідарного виконання зобов`язання.

За наведених обставин оспорюваний договір поруки правильно кваліфікований судом першої інстанції як правочин, при укладенні якого відповідачі діяли недобросовісно та зловживали правами щодо позивача з метою уникнення задоволення вимог позивача як кредитора, відтак цей правочин є фраудаторним правочином.

Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Так в своїй апеляційній скарзі ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" посилався на те, що Банк в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на частину 3 статті 215 Цивільного кодексу України (нікчемність правочину) та статтю 627 Цивільного кодексу України (підстави для застосування фраудаторності).

Як вбачається з позовної заяви, Банк в обґрунтування своїх позовних вимог не посилається на частину 3 статті 215 Цивільного кодексу України (нікчемність правочину) та статтю 627 Цивільного кодексу України (як підставу для застосування фраудаторності), доводи ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" в цій частині є не зрозумілими.

Нікчемність правочину ніяким чином не стосується питання оспорювання договору поруки у цій справі і Банк безперечно не заявляв про це. Також, не зрозуміло чому стаття 627 Цивільного кодексу України (свобода договору) - стає підставою для застосування фраудаторності та з якого процесуального документу взяті такі висновки.

Водночас, правова підстава визнання правочину недійсним у цій справі є частина 1, 5 статті 203, частина 2, 3 статті 13 Цивільного кодексу України:

· оспорюваний правочин у цій справі ніколи не міг бути виконаний, а отже не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

· зміст правочину суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

· правочин не відповідає загальним засадам - справедливості, добросовісності та розумності;

· правочин вчинений в результаті зловживання матеріальним правом його учасниками.

Також, в апеляційній скарзі зазначено про неналежність доказів щодо фінансового становища боржника.

Стосовно доказів фінансового становища ТОВ "ЕДЕЛЬЕЙС+2007" та ТОВ "ДОЛМА", які були отримані Банком з відкритого ресурсу YOUCONTROL слід зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 835 було затверджено Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних. Це Положення містить додаток - Перелік наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних.

Вказане Положення зобов`язує розпорядників публічної інформації, зокрема, Державну податкову службу оприлюднювати різноманітні відомості, зокрема, - фінансову звітність (звіт про фінансовий стан (баланс) та звіти про прибутки та збитки та інший сукупний дохід (звіт про фінансові результати), подані як додаток до звітної (звітної нової) податкової звітності за річний податковий (звітний) період відповідно до пункту 46.2 статті 46 Податкового кодексу України. Вказана інформація оприлюднюється в Єдиному державному веб-порталі відкритих даних.

Тобто, фінансова звітність юридичних осіб не є закритою інформацією, а є публічною інформацією, яка є загальнодоступною та відповідно такі ресурси як YOUCONTROL, LIGA ZAKON (сервіс CONTR AGENT), OPENDATABOT акумулюють та структурують цю інформацію на своїх сервісах.

За змістом статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував на необхідності застосування під час розгляду справи категорій стандартів доказування - правил, які дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-ІХ від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, яким були, зокрема внесені зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію цього нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, який, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") звернув увагу, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосований ЄСПЛ у рішенні від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

ЄСПЛ у рішенні від 21.10.2011 у справі "Дія-97" проти України" зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

В свою чергу, ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" не надавало і не надає жодних доказів фінансового характеру, які б спростовували чи ставили б під сумнів надані докази Банку, що свідчить про фактичне маніпулювання обставинами справи.

Натомість, наявні в матеріалах справи докази дають можливість з розумною впевненістю встановити обставини фінансового становища ТОВ "ДОЛМА", ТОВ "ЕДЕЛЬВЕЙС+2007" на момент укладання оспорюваного договору та Банком безперечно виконано вимоги щодо тягаря доказування у цій справі.

Апеляційна скарга містить лише безпідставні твердження про незгоду скаржника з певними доказами, однак ця особа в противагу не надає нічого, оскільки безперечно розуміє, що спростовувати доведені Банком обставини - не має чим.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції не враховано проведену ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" експертизу щодо розумної економічної мети вчиненого правочину.

ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" в апеляційній скарзі робить значний акцент на проведену експертизу, яка носить економічний характер та дає розуміння економічної доцільності оспорюваного у цій справі правочину.

Однак, цей зроблений на замовлення ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" документ не є експертизою економічного характеру, оскільки жодні профільні документи не досліджувались.

Суд першої інстанції надаючи такому документу оцінку дійшов правильного висновків та зазначив:

"Щодо наданого ПрАТ «СК «Інгосстрах» до матеріалів справи висновку від 30.03.2022 № 01/03/2022 експерта за результатами проведення первинної судової економічної експертизи, складеного на замовлення ПрАТ «СК «Інгосстрах» судовим експертом Хомутенко С.В., суд зауважує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Згідно з пунктом 1.2.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) основними видами (підвидами) експертизи є економічна: бухгалтерського та податкового обліку; фінансово-господарської діяльності; фінансово-кредитних операцій.

Як вбачається з висновку від 30.03.2022 № 01/03/2022, на вирішення судової економічної експертизи поставлено 8 запитань, що стосуються економічної доцільності укладення ТОВ "Едельвейс+2007" договору поруки від 01.11.2016№ 01/11-16ЕД2.

Водночас, при дослідженні наданих для проведення судової експертизи документів судом встановлено, що остання проведена виключно на підставі наданих ПрАТ «СК «Інгосстрах» договорів - договору страхування кредитів, угоди про добровільне погашення заборгованості, договору поруки.

Суд зауважує, що судовому експерту не надавалися, а відтак і не досліджувалися при проведенні судової економічної експертизи фінансові звіти товариства, що відображають реальний фінансовий стан товариства, первинні і зведені документи бухгалтерського та податкового обліку і звітності тощо, як на час укладення спірного договору поруки, так і після його укладення.

Таким чином, суд критично оцінює наданий висновок, оскільки при визначені економічної доцільності укладення ТОВ "Едельвейс+2007" договору поруки від 01.11.2016 №01/11-16ЕД2 та його впливу на активи товариства судовим експертом взагалі не досліджувався фінансовий стан ТОВ "Едельвейс+2007".

Отже, надані судовим експертом висновки від 30.03.2022 № 01/03/2022 за наслідком проведення судової економічної експертизи мають суто теоретичний характер та не містять даних проведеного експертом фінансового аналізу на підставі фінансових показників (коефіцієнтів) діяльності ТОВ "Едельвейс+2007" при визначені економічної доцільності укладення ТОВ " Едельвейс+2007" договору поруки від 01.11.2016 №01/11- 16ЕД".

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення першої інстанції - без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, на скаржника покладаються витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

У зв`язку з введенням указами Президента України воєнного стану на всій території України; можливістю незнаходження осіб за вказаними в апеляційних скаргах адресами, зокрема, у зв`язку з евакуацією; тимчасовою нероботою АТ "Укрпошта", зокрема, на тимчасово окупованих та звільнених від агресора територіях; та інше, з метою належного повідомлення сторін в цій особливій для країни ситуації, відповідно до приписів п.п. 6, 7 ст. 6 та ст. 169 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе повідомляти осіб про розгляд справи не через АТ "Укрпошта", а іншими засобами, які доступні в період воєнного стану (надсилання повідомлення на електрону пошту сторін, електронний кабінет, повідомлення на офіційному сайті ПАГС); докази повідомлення долучати до матеріалів справи.

Керуючись ст.ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 253-255, 269, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі № 910/14918/20 (910/17720/21) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі № 910/14918/20 (910/17720/21) залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу №910/14918/20 (910/17720/21) повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Дану постанову направити на відомі суду електронні адреси сторін, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 6 ГПК України:

"Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою."

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст складено 07.11.2022

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді Л.Л. Гарник

Б.В. Отрюх