ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. ОдесаСправа № 916/3341/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Савицького Я.Ф.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання Молодов В.С.;

Представники сторін:

Від Товариства з обмеженою відповідальністю „Доронік-Україна Смілянський Ю.М.;

від Товариства з обмеженою відповідальністю „Спектрюгстрой не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Спектрюгстрой

на рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2022 року

по справі №916/3341/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Доронік-Україна

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Спектрюгстрой

про 545 241,83 грн.,

(суддя місцевого господарського суду: Желєзна С.П., Господарський суд Одеської області, м.Одеса, просп.Шевченка, 29),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Доронік-Україна (далі ТОВ „Доронік-Україна) звернулось до Господарського суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Спектрюгстрой (далі ТОВ „Спектрюгстрой) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 545 241,83 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 512 700,00 грн., збитків від інфляції у розмірі 3 970,00 грн., 3% річних у розмірі 4 448,04 грн., пені у розмірі 24 123,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами Договору поставки №3 від 17.07.2018 в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого позивачем товару.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.07.2022 провадження у справі №916/3341/21 за позовом ТОВ „Доронік-Україна» до ТОВ „Спектрюгстрой в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 186 000,00 грн. закрито, позов задоволено, стягнуто з ТОВ „Спектрюгстрой на користь ТОВ „Доронік-Україна заборгованість у розмірі 326000,00 грн., збитки від інфляції у розмірі 3 970,00 грн., 3% річних у розмірі 4 448,04 грн., пеню у розмірі 24 123,71 грн., судовий збір у розмірі 5 378,13 грн.

В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що з огляду на наявні в матеріалах справи платіжні доручення на суму 186 000,00 грн., є підстави для закриття провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ „Доронік-Україна до ТОВ „Спектрюгстрой про стягнення суми основного боргу у розмірі 186 000,00 грн.

Суд вказав, що різниця між вартістю поставленого товару та перерахованими коштами станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом складає 611 700,00 грн. (836 700,00 грн. 225 000,00 грн. = 611 700,00 грн.), що більше суми основного боргу, який був заявлений до стягнення ТОВ „Спектрюгстрой у позовній заяві. Враховуючи відсутність у господарського суду повноважень на вихід за межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для присудження до стягнення із ТОВ „Спектрюгстрой на користь ТОВ „Доронік-Україна суми основного боргу у розмірі 326 000,00 грн. (512 700,00 грн. - 186 000,00 грн. = 326 000,00 грн.).

Крім того, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних, суд дійшов висновку про правильність здійсненого ТОВ „Доронік-Україна розрахунку, у зв`язку з чим присудив до стягнення із ТОВ „Спектрюгстрой пеню у розмірі 24 123,71 грн., 3 % річних у загальному розмірі 4448,04 грн., а також збитків від інфляції у розмірі 3 970,00 грн.

Частково не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ «Спектрюгстрой» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2022 у справі №916/3341/21 в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Доронік-Україна» про стягнення з ТОВ «Спектрюгстрой» заборгованості у розмірі 326000,00 грн., збитків від інфляції у розмірі 3970,00 грн., 3% річних у розмірі 4448,04 грню, пені у розмірі 24123,71 грн. скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції законним і обгрунтованим лише в частині закриття провадження в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 186000,00 грн., натомість в іншій частині, на думку відповідача, судом було ухвалене необгрунтоване та незаконне рішення, що призвело до безпідставного задоволення позовних вимог.

На думку відповідача судом прийняте необгрунтоване рішення в частині задоволення позовних вимог на загальну суму 358541,75 грн., оскільки суд не врахував всі аспекти застосування норм права, відповідно до висновків, викладених в постановах Верховного Суду, не врахував та не надав правову оцінку усім доказам та поясненням, що надавались відповідачем у справі. Зокрема, судом першої інстанції було віддано пріорітет застосуванню норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 16.10.2020 по справі №2а-3268/12/1370, а саме висновку, що відсутність ТТН не може бути підставою вважати господарську операцію такою, що не відбулася.

Разом з тим, на думку відповідача, відсутність ТТН не заважає встановити дійсність господарської операції, якщо сукупність інших доказів беззаперечно свідчить, що така господарська операція відбулась.

Апелянт зазначає, що суд помилково керувався даними акту звірки взаємних розрахунків, що міститься на аркуші 44 тому першого матеріалів справи, оскільки сам по собі акт звірки взаємних розрахунків є вторинним документом і не може замінити собою одну чи декілька видаткових накладних, які є доказами постачання товару.

Заявник апеляційної скарги вказує, що в якості підтвердження відсутності факту поставки товару, відповідач надав низку документації, з якої логічно випливає, що у той час неможливо було фізично перемістити такий обсяг товару без використання вантажних транспортних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Спектрюгстрой на рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2022 по справі №916/3341/21 залишено без руху.

29.08.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю „Спектрюгстрой про усунення недоліків, допущених в апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2022 по справі №916/3341/21, в якій апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 8067,22 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Спектрюгстрой на рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2022 по справі №916/3341/21.

05.09.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю „Доронік-Україна надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Спектрюгстрой на рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2022, в якому позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Позивач вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне рішення з додержанням процесуального права та вірним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 призначено розгляд апеляційної скарги ТОВ „Спектрюгстрой на рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2022 по справі №916/3341/21 на: 01.11.2022 року о 14-00 год.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Представник відповідача в судове засіданння не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги сповіщений належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2018 між ТОВ „Доронік-Україна (Постачальник) та ТОВ „Спектрюгстрой (Покупець) було укладено Договір поставки №3.

Відповідно до п. п. 1.1-1.4 вказаного Договору постачальник зобов`язується продати Покупцеві хімічну продукцію, згідно з узгодженим сторонами замовленням (згідно зі ст. 207 ЦК України) та зазначену в накладних, а покупець зобов`язується своєчасно здійснювати її оплату згідно з умовами цього договору. Загальна сума цього Договору складається з суми вказаних в накладних кожної партії товару. Кількість товару визначається згідно видаткових накладних.

Згідно з п. п. 2.1-2.3 Договору поставки №3 від 17.07.2018 поставка партій товару, якщо інше не передбачено окремою домовленістю сторін, здійснюється на умовах DAP (Инкотермс 2010 р.): м. Одеса, пров. Чапаєва, ЗБ. Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється сторонами в порядку, що визначається чинним законодавством України. Поставка товару здійснюється на протязі 5 календарних днів від моменту отримання заявки.

В силу вимог п. п. 3.1 - 3.3 Договору поставки №3 від 17.07.2018 розрахунок за поставлену партію товару Покупець проводить не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати отримання товару. Найменування, кількість, ціна товару вказуються у накладних. Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку.

Умовами п. 4.2 Договору поставки №3 від 17.07.2018 визначено, що у випадку порушення умов Договору щодо оплати товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, встановленої у цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день прострочення.

01.09.2019 між ТОВ „Спектрюгстрой (Орендар) та ТОВ „І`М ІСТЕЙТ (Орендодавець) було укладено договір оренди нерухомого майна, згідно умов якого у користування відповідача було передана частина нежитлових будівель, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Локомотивна, буд. 24Е, на строк до 31.08.2022.

На виконання зобов`язань, прийнятих на себе за умовами Договору поставки №3 від 17.07.2018, ТОВ „Доронік-Україна було поставлено ТОВ „Спектрюгстрой протягом періоду з 04.01.2021 по 19.04.2021 товар загальною вартістю 766 500,00 грн., що підтверджується видатковими накладними. (т. 2, а. с. 68-78); протягом періоду з 25.05.2021 по 01.09.2021 позивачем було поставлено товар, загальна вартість якого складає 553 700,00 грн., що підтверджується наступними підписаними між сторонами видатковими накладними: №264 від 25.05.2021 на суму 110 000,00 грн., №266 від 27.05.2021 на суму 154 000,00 грн., №339 від 22.06.2021 на суму 50 000,00 грн., №528 від 01.09.2021 на суму 239 700,00 грн. При цьому, позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату поставленого товару.

ТОВ „Спектрюгстрой на виконання грошових зобов`язань за Договором поставки №3 від 17.07.2018 в частині оплати товару протягом періоду з 06.09.2021 по 12.10.2021 було перераховано на рахунок позивача грошові кошти у загальному розмірі 90 000,00 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №537 від 06.09.2021 на суму 50 000,00 грн., №679 від 05.10.2021 на суму 20 000,00 грн., №704 від 12.10.2021 на суму 20 000,00 грн.

ТОВ „Доронік-Україна у поданій до суду позовній заяві було наголошено, що грошові кошти, сплачені відповідачем згідно платіжного доручення №537 від 06.09.2021 частково на суму 49 000,00 грн. були зараховані у рахунок оплати заборгованості за минулі поставки, грошові кошти у розмірі 1000,00 грн. були зараховані в рахунок оплати товару за накладною №264 від 25.05.2021, інші грошові кошти також були зараховані в рахунок оплати товару за вказаною накладною. Таким чином, за твердженням позивача, заборгованість відповідача за поставлений товар згідно вище перерахованих накладних складає 512 700,00 грн.

На підтвердження оплати товару на загальну суму 186 000,00 грн. в процесі вирішення судом даного спору ТОВ „Спектрюгстрой було надано суду наступні платіжні доручення: №964 від 09.12.2021 на суму 20 000,00 грн., №951 від 08.12.2021 на суму 20 000,00 грн., №946 від 02.12.2021 на суму 20 000,00 грн., №916 від 26.11.2021 на суму 30 000,00 грн., №854 від 15.11.2021 на суму 3 000,00 грн., №833 від 12.11.2021 на суму 3 000,00 грн., №829 від 09.11.2021 на суму 10 000,00 грн., №1130 від 24.01.2022 на суму 20 000,00 грн., №1128 від 21.01.2022 на суму 20 000,00 грн., №1106 від 13.01.2022 на суму 20 000,00 грн., №1100 від 11.01.2022 на суму 20 000,00 грн.

Крім того, відповідачем були надані платіжні доручення №373 від 12.08.2021 на суму 15 000,00 грн., №277 від 23.07.2021р. на суму 100 000,00 грн., №117 від 22.06.2021 на суму 20 000,00 грн.

31.05.2021 ТОВ „Доронік-Україна було складено акт звірки взаємних розрахунків за договором поставки №3 від 17.07.2018, з якого вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.05.2021 складає 548000,00 грн. На вказаному акті наявний підпис та відбиток печатки ТОВ „Спектрюгстрой. При цьому, прізвище особи, якою було підписано вказаний документ, у акті відсутнє.

Крім того, в матеріалах справи наявні інші акти звірки взаємних розрахунків, згідно яких заборгованість відповідача перед позивачем складає 512 700,00 грн. Проте, вказані акти з боку відповідача підписані не були, відбиток печатки ТОВ „Спектрюгстрой на актах також відсутній. ТОВ „Спектрюгстрой також надавались акти звірки взаєморозрахунків, жодний із яких позивачем підписаний не був.

31.05.2021 ОСОБА_1 було складено доповідну записку на ім`я директора ТОВ „Спектрюгстрой, згідно якої повідомлено про результати проведеної інвентаризації та необхідність вжиття заходів з метою контролю перебування ТОВ „Доронік-Україна на території складських приміщень відповідача.

31.05.2021 представниками ТОВ „Спектрюгстрой було складено акт інвентаризації, з якого вбачається, що нестача хімічної добавки на складі становить 3000,00 кг. При цьому, інвентаризація проводилась відповідачем також в інші місяці 2021 згідно наказів директора.

09.06.2021 між ТОВ „Аква-Холдинг (Постачальник) та ТОВ „Спектрюгстрой (Покупець) було укладено Договір Постачання продукції №09-06-2021, згідно якого Постачальником були прийняті на себе зобов`язання щодо передачі у власність відповідача добавок для бетонів та будівельних розчинів. На підтвердження факту постачання ТОВ „Аква-Холдинг товару згідно вказаного договору відповідачем були надані суду видаткові та товарно-транспортні накладні.

12.07.2021р. між ТОВ „Доронік-Україна (Орендар) та ТОВ „Гранд логістік (Орендодавець) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення №26, відповідно до умов якого Орендодавцем було передано у користування позивача приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, буд. 1/20.

09.12.2021 представник ТОВ „Спектрюгстрой (адвокат Веселова О.О.) звернулась до ТОВ „І`М ІСТЕЙТ із адвокатським запитом, відповідно до якого представник просила надати інформацію щодо передачі в оренду ТОВ „Доронік-Україна частини складських приміщень за адресою: м. Одеса, вул. Локомотивна, буд. 24Е, повідомити період оренди та дату звільнення приміщень; надати інформацію щодо передачі в оренду ТОВ „Спектрюгстрой частини складських приміщень за вказаною адресою.

ТОВ „І`М ІСТЕЙТ було складено лист, у якому зазначено, що ТОВ „Спектрюгстрой орендує з 01.09.2021 частину складських приміщень за адресою: м. Одеса, вул. Локомотивна, буд. 24Е; ТОВ „Доронік-Україна протягом періоду з 01.06.2021 по 31.07.2021 орендувало частини складських приміщень за адресою: м. Одеса, вул. Локомотивна, буд. 24Б; приміщення за вказаними адресами не мають поділу.

Слід зазначити, що вказаний лист не містить ні адресата, ні дати його складення. Проте, за твердженням ТОВ „Спектрюгстрой, зазначений лист є відповіддю на адвокатський запит.

15.12.2021 ОСОБА_1 було підписано заяву свідка, справжність підпису якого була нотаріально засвідчена. З вказаної заяви вбачається, що свідок працює на посаді начальника виробництва у ТОВ „Спектрюгстрой з 07.02.2019, адреса робочого місця: м. Одеса, вул. Локомотивна, буд. 24Е. Свідком повідомлено, що підприємство займається виготовленням бетону, для вироблення якого відповідач закуповує хімічні добавки. Так, до липня 2021 року товар фактично переміщувався із складу позивача на склад відповідача, представники обох сторін мали вільний доступ до приміщень. Після звільнення позивачем орендованого приміщення відповідач почав закуповувати сировину у ТОВ „Аква-Холдинг.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ТОВ „Спектрюгстрой, позивачем було наголошено про неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань в частині повної оплати вартості отриманого протягом періоду з 25.05.2021 по 01.09.2021 товару згідно договору №3 від 17.07.2018, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду із даними позовними вимогами.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Рішення місцевого господарського суду в частині закриття провадження щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 186 000,00 грн. сторонами не оскаржується, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, не переглядаєтсья.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 326000,00 грн., судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №3 від 17.07.2018 позивач здійснив поставку товару відповідачеві відповідно до видаткових накладних: №264 від 25.05.2021 на загальну суму 110000,00 грн. з ПДВ; №266 від 27.05.2021 на загальну суму 154000,00 грн. з ПДВ; №339 від 22.06.2021 на загальну суму 50000,00 грн.; №528 від 01.09.2021 на загальну суму 239700,00 грн. Таким чином, з 25.05.2021 по 01.09.2021 позивач здійснив поставку товару на суму 553700,00 грн.

В подальшому, згідно платіжних доручень №537 від 06.09.2021, №679 від 06.10.2021, №704 від 12.10.2021 відповідачем було сплачено 41000,00 грн. в рахунок погашення боргу по видатковій накладній №264.

Так, заборгованість на дату звернення до Господарського суду Одеської області становила 512700,00 грн. В подальшому відповідачем було сплачено на рахунок позивача 186000,00 грн., в частині яких провадження у справі закрито, рішення в цій частині сторонами не оскаржується.

З огляду на вищевикладене, враховуючи наявні в матеріалах справи накладні, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність заборгованості перед позивачем у справі та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення 326000,00 грн.

Судовою колегією не приймаються до уваги доводи апелянта стосовно нездійснення позивачем поставки згідно видаткової накладної №528 від 01.09.2021, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Приписами ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Приймаючи до уваги положення Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні суд звертає увагу відповідача, що видаткова накладна №528 від 01.09.2021 містить всі обов`язкові реквізити, визначені Законом, зокрема, прізвище та підпис особи, яка прийняла товар, а також печатку ТОВ „Спектрюгстрой.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 58-1 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.

Верховним Судом у постанові від 29.01.2020 по справі №916/922/19 наголошено, що суд, встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа. З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто чи співпадає така особа з відповідачем у даній справі, чи ні).

Господарський суд правомірно звернув увагу на ненадання ТОВ „Спектрюгстрой взагалі будь-яких доказів на підтвердження факту вибуття печатки з володіння товариства, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

Крім того, поставка товару доведена також і податковими накладними, зокрема податковою накладною №2 від 01.09.2021 з відображенням податкового зобов`язання позивача за поставку товару відповідачеві. Також позивач належним чином відобразив постачання товару на суму 239700 грн. в податковому обліку і жодних заперечень, звернень чи коригувань доказів, які б спростовували поставку товару відповідачеві, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про наявність у відповідача обов`язку оплатити товар згідно видаткової накладної №528.

Посилання апелянта на відсутність ТТН, як доказу поставки товару, також судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються вищевикладеним, а сама відсутність ТТН, враховуючи відносини сторін за договором, не може бути доказом непоставки товару, оскільки не спростовує відписання відповідачем видаткової накладної, яка є первинним документом. Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові від 29.01.2020 у справі №916/922/19.

Крім того, судовою колегією не приймаються до уваги доводи апелянта на те, що судом першої інстанції віддано пріорітет застосуванню норм права, викладених у Постанові Верховного Суду від 16.10.2020 по справі №2а-3268/12/1370, оскільки рішення місцевого господарського суду не містить посилання на відповідні позиції, а у тексті рішення відсутні згадки вказану постанову.

Стосовно стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене, а також умови укладеного між сторонами, судова колегія погоджується із здійсненим розрахунком та вважає обгрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення заявлених ТОВ „Доронік-Україна позовних вимог шляхом присудження до стягнення із ТОВ „Спектрюгстрой пені у розмірі 24 123,71 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості поставленого товару позивачем, в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України, було нараховано до сплати 3 % річних у загальному розмірі 4448,04 грн., а також збитки від інфляції у розмірі 3 970,00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з його правильністю та вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ТОВ «Доронік-Україна» в частині стягнення із ТОВ „Спектрюгстрой 3 % річних у загальному розмірі 4448,04 грн., а також збитків від інфляції у розмірі 3 970,00 грн.

Крім того, доводи апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства України судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки відповідачем не вказано, які саме порушення допустив суд та яким чином вказані порушення призвели до прийняття неправильного рішення по суті справи.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Спектрюгстрой на рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2022 року по справі №916/3341/21 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2022 року по справі №916/3341/21 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Спектрюгстрой на рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2022 року по справі №916/3341/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2022 року по справі №916/3341/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.11.2022 року.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

Я.Ф. Савицький