ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2022 р. Справа№ 910/6968/16 (607/6254/15-ц)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Сотнікова С.В.

Гарник Л.Л.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю представників судового процесу:

від ОСОБА_1 : Фольчик А.С. - за довіреністю № 956 від 10.03.2020;

від ДП «Укрветсанзавод»: Гребенченко О.А. - за ордером серія КВ № 754131 від 04.01.2021.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі № 910/6968/16(607/6254/15-ц) (суддя Яковенко А.В., повний текст ухвали складено та підписано 08.06.2022) та на додаткову ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі № 910/6968/16(607/6254/15-ц) (суддя Яковенко А.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства «Укрветсанзавод»

про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості із заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди

в межах справи №910/6968/16

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Губин»

до Державного підприємства «Укрветсанзавод»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

У квітні 2016 року до Господарського суду міста Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про порушення провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Укрветсанзавод», у зв`язку з неможливістю останнього в порядку встановленому чинним законодавством, погасити існуючу заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 у справі №910/6968/16 порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Укрветсанзавод»; визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Державного підприємства «Укрветсанзавод» в розмірі 4 478 872,95 грн; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Державного підприємства «Укрветсанзавод»; здійснено оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Укрветсанзавод» за номером 32720 від 19.06.2016; призначено розпорядником майна Державного підприємства «Укрветсанзавод» арбітражного керуючого Талана Леоніда Григоровича.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 у справі №910/6968/16 припинено процедуру розпорядження майном Державного підприємства «Укрветсанзавод» та повноваження розпорядника майна Усачова О.М.; введено процедуру санації боржника - Державного підприємства «Укрветсанзавод» строком на шість місяців; керуючим санацією Державного підприємства «Укрветсанзавод» призначено його керівника Заглоцького Сергія Павловича; розпорядником майна Державного підприємства «Укрветсанзавод» призначено арбітражного керуючого Усачова Олега Миколайовича; задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Губин» про заміну кредитора; замінено кредитора у справі №910/6968/16 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Губин» на суму 7 869 734,26 грн; визнано кредиторами по відношенню до боржника Державного підприємства «Укрветсанзавод»: Головне управління ДФС у Тернопільській області з грошовими вимогами на суму 545 564,28 грн, з яких 3 200,00 грн - вимоги першої черги, 542 364,28 грн - вимоги шостої черги задоволення, яка погашатиметься у ліквідаційній процедурі, зважаючи на пропуск строку для заявлення кредиторських вимог; - Ковельське об`єднане управління Пенсійного фонду України з грошовими вимогами на суму 366 382,43 грн - вимоги шостої черги задоволення, яка погашатиметься у ліквідаційній процедурі, зважаючи на пропуск строку для заявлення кредиторських вимог; - ОСОБА_3 з грошовими вимогами на суму 115 414,30 грн - вимоги першої черги.

ОСОБА_1 у квітні 2015 року звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Державного підприємства «Укрветсанзавод» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання недійсним запису в трудовій книжці про звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримки видачі трудової книжки та виплати належних сум при звільненні, стягнення заборгованості із заробітної плати з нарахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, відшкодування моральної шкоди.

Так, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.07.2015 у справі №607/6254/15-ц позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства «Укрветсанзавод» на користь ОСОБА_1 6 875,55 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з Державного підприємства «Укрветсанзавод» в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 25.09.2015 у справі №607/6254/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13.07.2015 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.04.2016 у справі №607/6254/15-ц касаційну скаргу задоволено частково; рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.07.2015 та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 25.05.2015 скасовано; справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.07.2017, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 05.09.2017 у справі №607/6254/15-ц, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укрветсанзавод» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання недійсним запису в трудовій книжці про звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримки видачі трудової книжки та виплати належних сум при звільненні, стягнення заборгованості із заробітної плати з нарахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, відшкодування моральної шкоди, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Роз`яснено позивачу, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства у Господарському суді міста Києва, яким порушене провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Укрветсанзавод».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.09.2017 у справі №607/6254/15-ц відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.06.2019 справу призначено до судового розгляду, а ухвалою від 26.06.2019 - передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з посиланням на ч. 6 ст. 403 ЦПК України, яка передбачає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 06.08.2019 справу прийнято для продовження розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.07.2017 та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 05 вересня 2017 року скасовано; матеріали справи № 607/6254/15-ц передано до Господарського суду міста Києва на розгляді якого перебуває справа №910/6968/16 про банкрутство Державного підприємства «Укрветсанзавод».

Короткий зміст позовних вимог

Як зазначалось вище, у квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Державного підприємства «Укрветсанзавод» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання недійсним запису в трудовій книжці про звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримки видачі трудової книжки та виплати належних сум при звільненні, стягнення заборгованості із заробітної плати з нарахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, відшкодування моральної шкоди.

11.09.2020 до суду надійшла заява про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості із заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди.

Позивач на обґрунтування заяви зазначає, що наказ про його звільнення є незаконним, оскільки в ньому не вказано, коли і яке саме одноразове грубе порушення допустив директор Тернопільського філіалу ОСОБА_1 , що стало підставою для його звільнення, а тому останній вважає, що його звільнили незаконно з грубим порушенням чинного законодавства у зв`язку з чим просив наступне:

- визнати незаконним наказ Генерального директора ДП «Укрветсанзавод» «Про припинення трудового договору ОСОБА_1 №48-К/15 від 11.03.2015;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора Тернопільського філіалу «Укрветсанзавод»;

- стягнути з ДП «Укрветсанзаод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням та за час затримки виплати всіх належних йому сум за період з 12.03.2015 по день винесення рішення судом;

- стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі №910/6968/16 (607/6254/15-ц) (суддя Яковенко А.В., повний текст ухвали складено та підписано 08.06.2022) (з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі №910/6968/16 (607/6254/15-ц) про виправлення арифметичних помилок) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства «Укрветсанзавод» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 32 370,22 грн з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті; у іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судове рішення прийнято з посиланням на приписи ст.ст. 40-43, 51, 115, 127, 139, 147, 147-1, 148-149, 233, 237-1, 431 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), ст.ст. 1, 6, 13, 15, 18 Закону України «Про охорону праці», ст.ст. 1, 2, 15, 21, 22, 24 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 10, 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст. 23, 104 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), п.п. 2, 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ), ст. 59 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), ст.ст. 13, 73-74, 86, 129, 222 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) та мотивоване тим, що оскільки, доказів на спростування розміру заборгованості з виплати заробітної плати відповідачем не надано, то у останнього наявний обов`язок сплатити нараховану, але не виплачену заробітну плату за період роботи на ДП «Тернопільський державний завод по виробництву м`ясо-кісткового борошна «Ветсанзавод» у розмірі 16 239,39 грн за 1-й квартал 2013 року + 15 680,83 грн; за 2-й квартал 2013 року по 31.05.2013 (дата звільнення) + 450,00 грн (які нараховані позивачу на відрядження, а фактично відповідач зарахував до заробітної плати).

Додатковою ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі № 910/6968/16 (607/6254/15-ц) (суддя Яковенко А.В.) позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час порушення строків виплати заробітної плати задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства «Укрветсанзавод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у розмірі 67 545,05 грн з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті та судовий збір у розмірі 1 013,17 грн; стягнуто з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України 10 131,76 грн судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додаткова ухвала Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 прийнята з посиланням на приписи ст.ст. 47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 27 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 40, 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст. 129, 233-242, 244 ГПК України та мотивована тим, що нарахована сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 675 450,46 грн не є співмірною з заборгованістю відповідача по заробітній платі. До того ж, оскільки факт недоплати судового збору з`ясовано господарським судом на стадії написання рішення суду за наслідками розгляду справи по суті, то судом стягнуто належну суму судового збору за результатами вирішення спору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із ухвалою Господарського суду міста Києва 31.01.2022 у справі № 910/6968/16 (607/6254/15-ц), ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду з урахуванням ухвали про виправлення арифметичних помилок від 08.06.2022 у справі №910/6968/16 (607/6254/15-ц) в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним наказу генерального директора Державного підприємства «Укрветсанзавод» від 11.03.2015 №48-К-15 та поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності і моральної шкоди та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позов у цій частині задовольнити.

Також, не погоджуючись із додатковою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткову ухвалу від 08.06.2022 у справі № 910/6968/16 (607/6254/15-ц) в частині стягнення судового збору із ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України та прийняти в цій частині нове судове рішення у відповідності з приписами процесуального законодавства.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що вищезазначені судові рішення постановлено з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а викладені у них висновки не відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи скаржника наведені у апеляційній скарзі стосовно ухвали Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 зводяться до того, що виходячи зі змісту терміну «одноразове порушення» можна стверджувати, що йдеться про одиночне порушення працівником трудових обов`язків, а не триваюче, зокрема, неналежне виконання службових обов`язків протягом періоду роботу, в тому числі щодо не вчиненні керівником структурного підрозділу дій та по ефективному керівництву та організації його роботи, окремих служб, розподіл функціональних обов`язків між посадовими особами. До того ж, з огляду на зміст припису провідного інженера з охорони праці ОСОБА_4 виявлені порушення мали місце протягом усього часу виконання ОСОБА_1 обов`язків директора Тернопільського філіалу ДП «Укрветсанзавод», тобто ним неналежно виконувались трудові обов`язки по організації роботи філіалу, дотримання вимог нормативних документів з охорони праці, виробничої санітарії, протипожежного захисту та вимог законодавства з охорони навколишнього середовища протягом тривалого часу. При вирішенні спору судами наведеного враховано не було, а зроблений в постановлених ними рішеннях висновок про вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудових обов`язків є передчасним.

На думку скаржника, висновок суду першої інстанції про те, що підставою звільнення позивача є порушення про які зазначено в приписі провідного інженера з охорони праці ОСОБА_4 , допущені внаслідок невиконання ним як директора Тернопільського філії ДП «Укрветсанзавод» вимог закону щодо організації та забезпечення охорони праці на ввіреній йому філії, є безпідставним, оскільки не ґрунтується на наявних у справі доказах.

Також, скаржник стверджує, що останньому підлягала виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності на підставі листа непрацездатності за перші п`ять робочих днів непрацездатності, тобто з 23.02.2015 по 27.02.2015 у сумі 1 331,55 грн та за наступні п`ять робочих днів з 02.03.2015 по 06.03.2015 у сумі 1 331,55 грн. При цьому виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності за лютий 2015 року не здійснювалась.

На переконання ОСОБА_1 , не відповідає вимогам закону ухвала в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн, оскільки у справі наявні докази на підставі яких судом встановлено факт порушення його трудових прав та у зв`язку з чим частково задоволено позов, одночасно доказують і заподіяння моральної шкоди останньому, що виразилось у вказаних ним моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя.

Також, при постановленні ухвали Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі №910/6968/16 (607/6254/15-ц) судом не було вирішено позовну вимогу щодо стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки всіх належних йому сум за період з 12.03.2015 по день винесення рішення судом.

У розрізі оскарження додаткової ухвали від 08.06.2022 скаржник стверджує, що дане судове рішення не відповідає вимогам закону в частині стягнення з нього в дохід Державного бюджету України 10 131,76 грн судового збору, оскільки позов подавався не до Господарського суду міста Києва, а в квітні 2015 року у порядку цивільного судочинства до Тернопільського міськрайонного суду, яким і було відкрито провадження у справі та на час подачі позову ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору за подання усього позову, у тому числі в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні. Чинним законодавством не передбачено стягнення судом додаткових сум судового збору після відкриття провадження у справі у разі, якщо до закінчення її розгляду внесено зміни до законодавства (скасовано пільги по сплаті судового збору, змінено його ставки).

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

06.10.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Укрветсанзавод» надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким останній просить суд, відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі № 910/6968/16(607/6254/15-ц) з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі № 910/6968/16(607/6254/15-ц) в частині стягнення з Державного підприємства «Укрветсанзавод» на користь на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 32 370,22 грн з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті та скасувати додаткову ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі № 910/6968/16(607/6254/15-ц).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Грек Б.М., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2022 у справі № 910/6968/16 (607/6254/15-ц) витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/6968/16 (607/6254/15-ц) за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укрветсанзавод» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості із заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі № 910/6968/16 (607/6254/15-ц) та на додаткову ухвалу від 08.06.2022 у справі № 910/6968/16 (607/6254/15-ц) до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/6968/16 (607/6254/15-ц).

03.08.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/6968/16 (607/6254/15-ц).

Разом з тим, слід зазначити, що головуючий суддя (суддя-доповідач) Отрюх Б.В. перебував у відпустці з 18.07.2022 по 24.08.2022 включно.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2483/22 від 29.08.2022 у зв`язку з перебуванням судді Грека Б.М. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/6968/16 (607/6254/15-ц).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2022 для розгляду справи №910/6968/16 (607/6254/15-ц) сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Поляков Б.М., Сотніков С.В.

29.08.2022 суддею Поляковим Б.М. заявлено самовідвід від розгляду справи №910/6968/16 (607/6254/15-ц).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 у справі № 910/6968/16 (607/6254/15-ц) заяву судді Полякова Б.М. про самовідвід від розгляду справи №910/6968/16 (607/6254/15-ц) задоволено; відведено суддю Полякова Б.М. від розгляду справи № 910/6968/16 (607/6254/15-ц); матеріали справи № 910/6968/16 (607/6254/15-ц) передано для здійснення визначення складу судової колегії у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2575/22 від 01.09.2022 у зв`язку із задоволенням заяви судді Полякова про самовідвід від розгляду даної справи, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/6968/16 (607/6254/15-ц).

У відповідності до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2022 для розгляду справи №910/6968/16 (607/6254/15-ц) сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Гарник Л.Л., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 у справі № 910/6968/16 (607/6254/15-ц) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі № 910/6968/16(607/6254/15-ц) та на додаткову ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі № 910/6968/16(607/6254/15-ц) залишено без руху.

12.09.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов супровідний лист з додатком, а саме із квитанцією ID 0107-6305-2136-0579 від 09.09.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 у справі № 910/6968/16 (607/6254/15-ц) відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі № 910/6968/16(607/6254/15-ц) та на додаткову ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі № 910/6968/16(607/6254/15-ц) призначено на 26.10.2022.

Явка представників сторін

26.10.2022 у судове засідання з`явилися представники ОСОБА_1 та Державного підприємства «Укрветсанзавод».

Позиції учасників справи

Представник ОСОБА_1 26.10.2022 у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просив її задовольнити; скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі № 910/6968/16(607/6254/15-ц) та додаткову ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі № 910/6968/16(607/6254/15-ц).

У судовому засіданні 26.10.2022 представник Державного підприємства «Укрветсанзавод» просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

З 27.06.2013 ОСОБА_1 працював на посаді директора Тернопільської філії ДП «Укрветсанзавод», що підтверджується наказом про переведення № 52-К/13.

Відповідно до наказу № 7-К/15 від 16.01.2015, виданого генеральним директором ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_5 , у зв`язку із виявленими недоліками в діяльності філії та призначенням службового розслідування стосовно роботи ОСОБА_1 на посаді директора філії, його було відсторонено від роботи з 19.01.2015 по 31.01.2015. Виконання обов`язків директора Тернопільської філії ДП «Укрветсанзавод» покладено на ОСОБА_6 .

В подальшому, наказом № 48-К/15 від 11.03.2015, підписаного генеральним директором ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_5 , ОСОБА_1 11.03.2015 звільнено з роботи з посади директора Тернопільського філіалу ДП «Укрветсанзавод», за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником філіалу, п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, які присутні у судовому засіданні 26.10.2022, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Стосовно апеляційного оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі № 910/6968/16(607/6254/15-ц).

У відповідності до статті 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату. А саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Статтею 51 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

До того ж, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (ст. 139 КЗпП України).

Статтями 40, 41, 43, 431 КЗпП України встановлено підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Підставою для звільнення керівника є вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов`язків, а не тривале, зокрема, неналежне керівництво роботою установи, ослаблення контролю за роботою підлеглих, тощо.

Звільнення працівника з підстав п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачає визначення кола порушень трудових обов`язків, під які підпадають такі порушення, у яких ознакою грубості характеризуються усі факти, що характеризують їх склад - це і характер дії або бездіяльності працівника, і істотність наслідків порушення трудових обов`язків, і особливості причинного зв`язку між порушенням і його наслідками, і форми вини.

З огляду на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у пункті 22 Постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пунктом 1 частини першої статті ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За приписами статті 147 КЗпП України порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення як догана або звільнення.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.

Судом враховуються висновки викладені в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

На підставі матеріалів справи, згідно наказу № 86-П/13 генерального директора ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_7 від 11.07.2013, відповідно до ст.ст. 13, 15, 18 Закону України «Про охорону праці» з метою забезпечення утворення системи управління охороною праці на ДП «Укрветсанзавод» з 11.07.2013 року затверджено та введено в дію Положення про систему управління охороною праці, Положення про службу охорони праці, Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці. Посадовим особам: провідному інженеру з охорони праці ОСОБА_4 , начальнику відділу організації виробництва та екологічної безпеки ОСОБА_13, директорам філій ДП «Укрветсанзавод», особам, відповідальним за охорону праці у філіях в термін до 31 липня 2013 року вивчити зазначені положення та керуватися ними при організації та виконанні робіт.

Розділом 4 Положення про службу охорони праці ДП «Укрветсанзавод», затвердженого наказом генерального директора ДП «Укрветсанзавод» від 11.07.2013 № 86-П/13, визначено, що спеціаліст служби охорони праці має право видавати керівникам структурних підрозділів підприємства обов`язкові для виконання приписи (за формою згідно з додатком 1) щодо усунення наявних недоліків, одержувати від них необхідні відомості, документацію і пояснення з питань охорони праці.

Відповідно до наказу № 85-П/13 генерального директора ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_7 від 11.07.2013 відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону праці» і Типового положення про службу охорони праці підприємства на ДП «Укрветсанзавод» створено службу охорони праці, керівником якої з 11.07.2013 року призначено ОСОБА_4 та надано йому право здійснювати контроль за функціональною діяльністю відповідальних осіб за охорону праці у філіях Підприємства в межах своїх повноважень.

Згідно з посадовою інструкцєю, яка затверджена генеральним директором ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_7 11.07.2013 № 15, провідний інженер з охорони праці ДП «Укрветсанзавод» здійснює контроль дотримання в структурних підрозділах законодавчих та нормативних правових актів з охорони праці, проведення заходів щодо створення здорових і безпечних умов праці(п. 1, розділ 2), організовує проведення перевірок (п. 5, розділ 2) та має право видавати керівникам структурних підрозділів обов`язкові для виконання приписи щодо усунення наявних недоліків з охорони праці (п. 3, розділ 3).

Графіком перевірки стану охорони праці філій ДП «Укрветсанзавод» у 2015 році, затвердженого генеральним директором ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_5 , запланована перевірка стану охорони праці Тернопільської філії ДП «Укрветсанзавод» на січень 2015 року.

Відповідно до наказу № 7-К/15, виданого генеральним директором ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_5 16.01.2015, у зв`язку із виявленими недоліками в діяльності філії та призначенням службового розслідування стосовно роботи ОСОБА_1 на посаді директора філії, його було відсторонено від роботи з 19.01.2015 по 31.01.2015. Виконання обов`язків директора Тернопільської філії ДП «Укрветсанзавод» покладено на ОСОБА_6 .

Як визначено наказом № 18-К/15, виданого генеральним директором ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_5 26.01.2015, провідного інженера з охорони праці ОСОБА_4 та заступника начальника виробничого відділу ОСОБА_8 відряджено до Тернопільської філії ДП «Укрветсанзавод» з метою перевірки дотримання законодавства про охорону праці та дотримання технології виробничих процесів, строком 5 днів з 27.01.2015.

Як слідує з акту № 1 на планову перевірку дотримання законодавства про охорону праці від 30.01.2015, складеного ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , в ході перевірки дотримання законодавства про охорону праці керівником Тернопільської філії ДП «Укрветсанзавод» встановлено, що директор філії ОСОБА_1 не забезпечив виконання п.15 посадової інструкції директора Тернопільського філіалу від 01.11.2013 щодо дотримання вимог нормативно-правових документів з охорони праці та стаття 13 Закону України «Про охорону праці» відповідно до якої керівник зобов`язаний створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів охорони праці, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Як результат бездіяльності директора Філії ОСОБА_1 не виконані такі вимоги законодавства з охорони праці: 1) на Філії не створена та не введена в дію система управління охороною праці (порушення ст. 13 Закону України «Про охорону праці»); 2) не розроблене та не затверджене Положення про службу охорони праці Філії (порушення Закону України «Про охорону праці», п.1.2. Типового положення про службу охорони праці); 3) відсутні накази про відповідальну особу за охорону праці на Філії та не визначені її функції та права (порушення Закону України «Про охорону праці», п.1.2. Типового положення про службу охорони праці); 4) відсутні накази про відповідальну особу за електрогосподарство Філії (порушення п.5.1.3. Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів); 5) відсутній дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (порушення ст. 21 абз. 3 Закону України «Про охорону праці»); 6) не проведено навчання та перевірку знань з питань охорони праці працівників Філії (порушення Закону України «Про охорону праці», п. 3.1. Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці); 7) працівники, які виконують роботи підвищеної небезпеки не пройшли періодичний медичний огляд у 2014 році, відсутні списки працівників Філії, які підлягають медичному огляду в 2015 році та не укладений договір з закладом охорони здоров`я на проведення медогляду працівників (порушення законодавства України «Про охорону праці» п. 2.4. Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій); 8) працівники Філії, які виконують роботи підвищеної небезпеки не використовують спецодяг та засоби індивідуального захисту (порушення ст. 8 абз. 2 Закону України «Про охорону праці»); 9) обладнання варильних котлів № № 1, 2, 3, 4 технологічного цеху знаходиться в аварійному стані та потребує ремонту (порушення ст. 22 абз. 2) Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення»; 10) територія Філії захаращена кістками тварин, металоломом та консервними банками, що збільшує ризик травмування та захворювання працівників Філії (порушення ст. 22 абз. 3 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення»); 11) не обладнане приміщення лабораторії хімічного аналізу технічної продукції, приміщення для прання та сушки спецодягу та приміщення для переодягання та приймання їжі працівниками Філії (порушення ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення»).

Виходячи з висновку до зазначеного акту судом встановлено, що ОСОБА_1 порушив свої трудові обов`язки, а саме п. 15 посадової інструкції директора Тернопільського філіалу ДП «Укрветсанзавод» від 01.11.2013 - не організував та не забезпечив охорону праці на Філії, чим порушив вимоги законодавства про охорону праці, зокрема ст. 13 Закону України «Про охорону праці», що може призвести до виникнення нещасного випадку на виробництві та загрожує життю і здоров`ю працівників Філії.

30.01.2015 ОСОБА_4 видав припис № 1 директору Тернопільської філії ДП «Укрветсанзавод», з якого слідує, що відповідно до Закону України «Про охорону праці», з метою створення належних безпечних і здорових умов праці директору філії запропоновано усунути ряд порушень та недоліків.

Припис одержав в.о. директора Тернопільської філії ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_14

Відповідно до листків непрацездатності, виданих ОСОБА_1 19.01.2015, 21.01. 2015, 09.02.2015 та 06.03.2015, в період з 05.01.2015 по 19.01.2015 року, з 21.01.2015 по 06.02.2015 року, з 09.02.2015 по 18.02.2015, з 23.02.2015 року по 06.03.2015 ОСОБА_1 перебував на лікарняному.

Виходячи з наказу № 6-В/13 від 10.03.2015, ОСОБА_1 з 10.03.2015 перебував у відрядженні строком 2 дні в апараті управління ДП «Укрветсанзавод» з метою виконання розпорядження № 17-В/15.

З пояснень ОСОБА_1 від 11.03.2015 встановлено, що з приписом № 1 від 30.01.2015 він ознайомився 11.03.2015, а на решту питань не може дати обґрунтованої відповіді, оскільки всі документи знаходяться на Тернопільській філії.

Відповідно до наказу № 48-К/15 генерального директора ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_5 від 11.03.2015, ОСОБА_1 11.03.2015 звільнено з роботи з посади директора Тернопільського філіалу ДП «Укрветсанзавод», за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником філіалу, п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Положеннями статтей 13, 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як слідує з положення про Тернопільську філію ДП «Укрветсанзавод», затвердженого наказом в.о. генерального директора ДП «Укрветсанзавод» від 31 січня № 15-П/13, зокрема п. 7.2.7 Положення, обов`язком філії є створення належних умов для високопродуктивної праці працівників, забезпечення додержання законодавства про працю, правил та норм охорони праці, техніки безпеки (а.с. 53).

Пунктом 3 зазначеного положення метою діяльності Філії є забезпечення екологічного, епізоотичного та ветеринарно-санітарного благополуччя в Україні шляхом збору, перевезення, заготівлі, переробки та утилізації відходів тваринного походження, неякісних харчових продуктів та продовольчої сировини, а також підвищення якості та збільшення обсягів реалізації продукції, отриманої в результаті утилізації та переробки. Одним з основних напрямів діяльності Філії є здійснення протиепізоотичних заходів: збір, заготівля, перевезення, утилізація та переробка туш загиблих тварин, кісток, інших відходів м`ясо - та птахопереробних підприємств, вилученої з обігу неякісної або небезпечної продукції, іншої сировини тваринного походження (а.с. 52).

Охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності (ст. 1 Закону України «Про охорону праці»).

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства (ст. 6 Закону України «Про охорону праці»).

Вимогами статті 13 Закону України «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме: створює відповідні служби і призначає посадових осіб, які забезпечують вирішення конкретних питань охорони праці, затверджує інструкції про їх обов`язки, права та відповідальність за виконання покладених на них функцій, а також контролює їх додержання; розробляє за участю сторін колективного договору і реалізує комплексні заходи для досягнення встановлених нормативів та підвищення існуючого рівня охорони праці; забезпечує виконання необхідних профілактичних заходів відповідно до обставин, що змінюються; впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці тощо; забезпечує належне утримання будівель і споруд, виробничого обладнання та устаткування, моніторинг за їх технічним станом; забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин; організовує проведення аудиту охорони праці, лабораторних досліджень умов праці, оцінку технічного стану виробничого обладнання та устаткування, атестацій робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці в порядку і строки, що визначаються законодавством, та за їх підсумками вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів; розробляє і затверджує положення, інструкції, інші акти з охорони праці, що діють у межах підприємства (далі - акти підприємства), та встановлюють правила виконання робіт і поведінки працівників на території підприємства, у виробничих приміщеннях, на будівельних майданчиках, робочих місцях відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці, забезпечує безоплатно працівників нормативно-правовими актами та актами підприємства з охорони праці; здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці; організовує пропаганду безпечних методів праці та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці; вживає термінових заходів для допомоги потерпілим, залучає за необхідності професійні аварійно-рятувальні формування у разі виникнення на підприємстві аварій та нещасних випадків.

У відповідності до вимог Закону України «Про охорону праці» ДП «Укрветсанзавод» затверджено Положення про систему управління охороною праці (СУОП) наказом генерального директора ДП «Укрветсанзавод» від 11.07.2013 № 86-П/13.

Відповідно з п. 1.4 цього Положення управління охороною праці на філії Підприємства здійснює керівник філії (а.с. 132).

Відповідно до п. 1.5 Положення організаційно-методичну роботу по управлінню охороною праці, організацію і контроль за функціонуванням системи управління охороною праці (далі - СУОП) на підприємстві і в усіх структурних підрозділах здійснює служба охорони праці, яка безпосередньо підпорядкована керівнику підприємства.

Вимоги СУОП є обов`язковими для виконання всіма підрозділами підприємства.

Пунктом 2.3 Положення про службу охорони праці ДП «Укрветсанзавод» передбачено, що контроль за дотриманням працівниками вимог законів та інших нормативно-правових актів з охорони праці, що діють в межах підприємства, є одним із основних завдань служби охорони праці.

За змістом п. п. 2.7, 2.8 Положення про СУОП оперативне керівництво і координація роботи з охорони праці здійснюється керівництвом підприємства та філій шляхом застосування відповідних методів управління: організаційно-розпорядчих (виконання посадових обов`язків з охорони праці, видання і виконання наказів, розпоряджень, постанов), соціально-психологічних (навчання, проведення інструктажів, особистий приклад керівника щодо виконання вимог охорони праці) і економічних (матеріальне стимулювання роботи з охорони праці). Контроль, облік і аналіз роботи з охорони праці на ДП «Укрветсанзавод» здійснюють генеральний директор, служба охорони праці підприємства, директори та відповідальні працівники з охорони праці філій.

Згідно з наказом про створення служби охорони праці Підприємства від 11 липня 2013 року № 85-П/13 керівником служби охорони праці є ОСОБА_4 .

Згідно з п.п. 5, 15 (розділ ІІ) посадової інструкції директора філіалу ДП «Укрветсанзавод», затвердженої 01 листопада 2013 року в.о. генерального директора ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_9 , директор філіалу вживає заходів щодо забезпечення дотримання трудової і виробничої дисципліни, створення безпечних і сприятливих для життя і здоров`я умов праці; забезпечує дотримання в діяльності філіалу вимог нормативних документів з охорони праці, виробничої санітарії, протипожежного захисту та дотримання вимог законодавства з охорони навколишнього середовища.

Пунктом 6 (розділ ІV) директор філіалу несе персональну відповідальність за організацію та забезпечення охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та пожежної безпеки у філіалі.

З наказу № 48-К/15 генерального директора ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_5 від 11.03.2015 слідує, що підставою звільнення ОСОБА_1 є припис провідного інженера з охорони праці ОСОБА_4 від 30 січня 2015 року № 1.

Виходячи з вищезазначеного та на підставі матеріалів справи ОСОБА_1 не виконав вимоги статті 13 Закону України «Про охорону праці». Зокрема, виявлено що: відсутній наказ по філії відповідального за охорону праці; відсутній наказ по філії відповідального за електрогосподарство; відсутній наказ по філії відповідального за пожежну безпеку; посадові особи філії (головний інженер ОСОБА_10 , майстер дільниці виробництва технічної продукції ОСОБА_11 ) не пройшли навчання з охорони праці; на філії відсутній дозвіл «Держнаглядохоронпраці» на виконання робіт підвищеної небезпеки; на філії не затверджена та не введена в дію СУОП (система управління охороною праці); відсутнє Положення про службу охорони праці на філії; відсутнє Положення про порядок проведення навчання з охорони праці на філії; не створена комісія з охорони праці на філії; відсутні посадові виробничі інструкції для кожного робочого місця; не проводяться навчання з охорони праці працівників філії, які виконують роботи підвищеної небезпеки; не проводиться вступний інструктаж з питань охорони праці прийнятих на роботу працівників філії; відсутня інструкція вступного інструктажу з питань охорони праці на філії; відсутні інструкції з охорони праці працівників філії; не проводяться інструктажі з охорони праці перед початком роботи працівників, які виконують роботи з підвищеною небезпекою; відсутні журнали проведення інструктажу з охорони праці працівників філії; не проведені медогляди в 2014 році та не складені списки на 2015 рік для проходження медогляду працівників філії, які працюють в шкідливих умовах; працівники філії не в повному обсязі забезпечені спецодягом та спецвзуттям; не обладнане приміщення для переодягання працівників; не обладнане приміщення для приймання їжі працівниками філії; не обладнане приміщення для прання та сушки одягу; відсутня кімната для прийому душа працівниками, які працюють в шкідливих умовах праці; територія філії захаращена кістками тварин, відходами тваринного походження та консервними; відсутні допоміжні ворота заїзду на територію; огорожа території в 3-х місцях по периметру не відповідає вимогам (відсутні огороджувальні плити); освітлення території (склад готової продукції, ТП-305 та підсобне приміщення) відсутнє; територія наповнена пацюками; будівля пропускного пункту потребує ремонту, покрівля протікає під час дощу, стіни в тріщинах; в кімнаті сторожів (зліва від входу) стіна вкрита «грибком» і потребує ремонту; на електричному щитку (опалення кімнати сторожів) відсутній захисний кожух; вікно кімнати сторожів потребує ремонту; відсутня схема території філії та обмежуючий знак швидкості автотранспорту на території; будівля трансформаторної підстанції потребує ремонту; відповідальні особи філії та обслуговуючий персонал не пройшли навчання на групу допуску з електробезпеки (обслуговування підстанції); відсутні акти лабораторної перевірки (трансформатора, контурів заземлення та силових кабелів); відсутні журнали огляду обслуговування та експлуатації обладнання підстанції; відсутні однолінійні схеми електропостачання підстанції; відсутні бирки на силових кабелях живлення; відсутній перелік інвентарних засобів захисту; відсутнє освітлення всередині будівлі; робоча зона приміщення розподільчого устаткування захаращена сторонніми предметами (електродвигун, металолом тощо); шини комірок розподільчого устаткування покриті пилом та павутиною; двері комірок розподільчого устаткування потребують фарбування; приміщення гаражного боксу №1 захаращене сторонніми предметами (металолом, ганчір`ям); стіни та підлога оглядової ями покриті мастилами та брудом; відсутні списки відповідальних працівників за експлуатацію компресора; відсутнє освітлення боксу №2; приміщення котельні захаращене кістками трупів тварин та сторонніми предметами (металолом тощо); працівники котельні не використовують спецодяг та засоби захисту; відсутній список осіб, яким дозволено працювати з заточувальним верстатом; приміщення сировинного цеху потребує ремонту; підлога захаращена трупами тварин, які тривалий час зберігаються в цеху; відсутні акти випробування тельфера; освітлення цеху не відповідає вимогам нормативних документів; приміщення технологічного цеху потребує ремонту; в приміщенні відсутня витяжна система повітря; на підлозі, біля силової шафи знаходиться калюжа з водою; відсутні захисні кожухи обертових частин варильних котлів № № 1, 2, 3, 4; манометри варильних котлів № № 1, 2, 3, 4 не пройшли повірку; зовнішня поверхня силової шафи електропостачання потребує чистки та фарбування; відсутня однолінійна схема електропостачання силової шафи; персонал технологічного цеху не використовує спецодяг, спецвзуття та засоби захисту (респіратори тощо); над варочним котлом №5 світильник не закритий захисним плафоном (плафон висить на проводі), освітленість робочих місць не відповідає вимогам нормативно правових актів; місток для проходу між варочними котлами №1 та №2 знаходиться в слизькому стані та покритий брудом (очистити); електрообладнання технологічного цеху потребує технічного обслуговування (діагностування); електротехнічний персонал не забезпечений засобами захисту (монтерський інструмент), не пройшов навчання правил користування засобами; відсутній журнал обліку відмов і аварій в роботі електрообладнання; електрогазозварник ОСОБА_12 не пройшов навчання з електробезпеки; працівникам, які виконують роботи підвищеної небезпеки не видається наряд-допуск на виконання робіт; на філії відсутній журнал обліку робіт за нарядами-допусками; працівники філії не забезпечені аптечками медичної допомоги (а.с.85-93).

Деякі із вказаних порушень відображені на фотокартках Тернопільської філії ДП «Укрветсанзавод», які містяться в матеріалах справи, а саме стан приміщень, в яких працюють робітники, не використання персоналом спецодягу, захаращення території підприємства кістками тварин, металоломом та консервними банками та необладнані приміщення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що наказом № 8-П від 20 лютого 2014 року «Про проведення навчання з охорони праці робітників філій», виданого в.о. генерального директора ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_9 , згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про охорону праці», Положення про проведення навчання і перевірки знань з охорони праці працівників ДП «Укрветсанзавод» від 11 липня 2013 року: директорам філій слід призначити наказом комісію з питань охорони праці філії на 2014 рік (голову та членів комісії) - термін 20 лютого 2014 року; затвердити перелік атестаційних питань згідно нормативно-правових актів з охорони праці, надання першої медичної допомоги потерпілим від нещасних випадків та правил поведінки у разі виникнення аварії для працівників які виконують роботи з підвищеною небезпекою; призначити відповідальних працівників і спеціалістів філії за організацію та підготовку навчання.

Відповідно до наказу № 35-П від 04 червня 2014 року «Про проведення медичного огляду працівників певних категорій на філіях ДП «Укрветсанзавод»«, виданого в.о. генерального директора ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_9 , відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про охорону праці», наказу Міністерства охорони здоров`я України від 21 травня 2007 року №246 «Про затвердження порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» та з метою забезпечення контролю за станом здоров`я робітників філій ДП «Укрветсанзавод» в 2014-2015 роках, робота яких пов`язана із дією шкідливих та небезпечних факторів а також щорічному обов`язковому огляді осіб віком до 21 року: директорам філій слід призначити відповідальних працівників та спеціалістів філій за організацію та проведення медичних оглядів; затвердити перелік списків працівників певних категорій які підлягають попередньому (періодичному) медичному огляду та узгодити їх з санітарно-епідеміологічною станцією; укласти або вчасно поновити договір з закладом охорони здоров`я для проведення попереднього (періодичних) медичного огляду та надати список працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду; працівників, які не пройшли медичний огляд до роботи не допускати.

Як встановлено судом першої інстанції, жодних доказів матеріали справи не містять про те, що ОСОБА_1 як директор філії ДП «Укрветсанзавод» виконав вимоги, викладені в зазначених наказах.

Таким чином, ОСОБА_1 як директор філії ДП «Укрветсанзавод» відповідно до вимог посадової інструкції директора філіалу ДП «Укрветсанзавод» повинен був забезпечити функціонування системи управління охороною праці, а провідний інженер з охорони праці ОСОБА_4 вправі був здійснювати контроль за функціональною діяльністю відповідальних осіб за охорону праці у філіях підприємства та за дотриманням працівниками вимог законів та інших нормативно-правових актів з охорони праці, що діють в межах підприємства.

До того ж, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 у даній справі, скасовуючи рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.07.2015 та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 25.09.2015, колегія суддів зазначила, що суди відмовляючи в задоволенні вимог про визнання незаконним наказу про звільнення, виходили із того, що невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків по організації роботи з охорони праці, зокрема, не видання ним наказу по філії про відповідального за охорону праці та не визначення його прав та обов`язків є одноразовим грубим порушенням, оскільки могло заподіяти тяжкі наслідки, - виникнення нещасного випадку на виробництв, захворювання чи травмування працівників, заподіяння шкоди довкіллю. Однак з таким висновком судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не погодились, вказавши, що умовою розірвання трудового договору за п. 1 ст. 41 КЗпП України є те, що вчинене працівником, який займає посаду, вказану у цьому пункті, грубе порушення трудових обов`язків носить одноразовий характер.

Разом з тим, існує дещо інша позиція щодо застосування п. 1 ст. 41 КЗпП України, яка викладена в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2020 у справі №628/2371/18.

В якій зазначено, що для звільнення за пунктом 1 частини першої ст. 41 КЗпП України достатньо разового порушення керівним працівником своїх трудових обов`язків, але за умови, що таке порушення віднесене до розряду грубих, при цьому визначення ступеня тяжкості проступку належить до компетенції посадових осіб, які уповноважені призначати і звільняти керівних працівників.

Порушення, про які зазначено в приписі № 1 від 30 січня 2015 року є наслідком невиконання ОСОБА_1 вимог 9.7.11 Положення про Тернопільську філію ДП «Укрветсанзавод», п. п. 5, 15 посадової інструкції директора філіалу ДП «Укрветсанзавод» та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», зокрема невиконання ним як директором Тернопільської філії ДП «Укрветсанзавод» вимог закону щодо організації та забезпечення охорони праці на ввіреній йому філії, що могло призвести до тяжких наслідків (виникнення нещасного випадку на виробництві та загрози життю і здоров`ю працівників філії), є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків в розумінні п. 1 ст. 41 КЗпП України.

При цьому доводи позивача про те, що більшість з перерахованих порушень не відносяться до компетенції директора Тернопільського філіалу ОСОБА_1 , та є триваючими порушеннями, а тому вони не мають характеру одноразового грубого порушення трудових обов`язків, не заслуговують на увагу.

Одноразове грубе порушення в розумінні закону є таким, що його достатньо працівнику вчинити один раз, і це може бути підставою для його звільнення, тобто не вимагає систематичності вчинення порушень і застосування перед звільненням інших дисциплінарних стягнень.

Забезпечення дотримання в діяльності філії вимог нормативних документів з охорони праці є прямим обов`язком директора філії відповідно до посадової інструкції та законодавства з охорони праці.

Метою діяльності Тернопільської філії ДП «Укрветсанзавод», як зазначалося, є забезпечення екологічного, епізоотичного та ветеринарно-санітарного благополуччя в Україні. Одним з основних напрямів діяльності Філії є здійснення протиепізоотичних заходів - утилізація та переробка загиблих тварин, кісток, інших відходів.

Відтак, наявність порушень, про які зазначено в приписі № 1 від 30 січня 2015 року, свідчать про можливість настання негативних наслідків не тільки для працівників філії внаслідок незабезпечення вимог з охорони праці, а й для навколишнього середовища. Можливість настання таких наслідків свідчить про грубість допущених ОСОБА_1 порушень трудової дисципліни, а саме п. п. 5, 15 посадової інструкції директора філіалу ДП «Укрветсанзавод».

Положеннями ст. ст. 148, 149 КЗпП України передбачено, що звільнення працівника на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України є дисциплінарним стягненням і допускається з додержанням правил, встановлених ст. ст. 148, 149 КЗпП України.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 149 КЗпП України.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

З пояснень ОСОБА_1 , які надані генеральному директору ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_5, вбачається що ОСОБА_1 не зміг надати обгрунтованих пояснень на порушення, що містяться в приписі №1 від 30.01.2015, оскільки документи знаходяться на підприємстві в Тернополі.

Суд, критично оцінює вказані пояснення, так як директор підприємства не може не знати про те, що працівники які виконують роботи підвищеної небезпеки не використовують спецодяг та засоби індивідуального захисту, що обладнання варильних котлів технологічного цеху знаходяться в аварійному стані та потребують ремонту, що територія Тернопільської філії ДП «Укрветсанзавод» захаращена кістками тварин, металоломом та консервними банками, що необладнане приміщення лабораторії хімічного аналізу та технічної продукції та приміщення для приймання їжі.

Тобто, такі пояснення ОСОБА_1 зводяться лише до незгоди із звільненням та свідчать про бездіяльність позивача на посаді директора Тернопільської філії ДП «Укрветсанзавод».

Порушення трудових обов`язків з прямим умислом може бути визнане таким, що підпадає під п.1 ст. 41 КЗпП України навіть за відсутності шкідливих наслідків. При цьому не вжиття заходів щодо забезпечення дотримання трудової і виробничої дисципліни, не створення безпечних і сприятливих для життя і здоров`я умов праці; не забезпечення дотримання в діяльності філіалу вимог нормативних документів з охорони праці, виробничої санітарії, протипожежного захисту та не дотримання вимог законодавства з охорони навколишнього середовища (п. 5, 15 посадової інструкції директора філіалу ДП «Укрветсанзавод») є грубим порушенням трудових обов`язків та є підставою для звільнення працівника.

Звільнення позивача здійснено відповідно до вимог статті 149 КЗпП України. Підстав для визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі позивача у суду відсутні.

Оскільки, суд відмовив в задоволенні позовних вимог в частині щодо вимоги про визнання незаконним наказу генерального директора ДП «Укрветсанзавод» «Про припинення трудового ОСОБА_1 » №48-К/15 від 11.03.2015 та поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді директора Тернопільського філіалу ДП «Укрветсанзавод», то з цих підстав не підлягають до задоволення й вимоги позивача про стягнення з відповідача в його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо стягнення заробітної плати, суд апеляційної інстанції погоджується з Господарським судом міста Києва та зазначає наступне.

Право на своєчасне отримання винагороди за працею захищається законом (ч. 7 ст. 43 Конституції України).

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконувану ним роботу (ст.ст. 1,2 Закону України «Про оплату праці»).

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (ст. ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці»).

Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці (ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці»).

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 15 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці»).

Вимоги позивача про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до не обмежені будь-яким строком (ч. 2 ст. 233 КЗпП України).

Виходячи з документів, які містяться в матеріалах справи, державне підприємство «Тернопільський державний завод по виробництву м`ясо-кісткового борошна «Ветсанзавод», було реорганізовано шляхом злиття з іншими підприємствами внаслідок чого було створене ДП «Укрветсанзавод».

Юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам- правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації (ч. 1 ст. 104 ЦК України).

У разі приєднання одного або кількох суб`єктів господарювання до іншого суб`єкта господарювання до цього останнього переходять усі майнові права та обов`язки (ч. 3 ст. 59 ГК України).

Отже, у зв`язку із реорганізацією ДП «Тернопільський державний завод по виробництву м`ясо-кісткового боррошна «Ветсанзавод» шляхом приєднання до державного підприємства «Укрветсанзавод» до відповідача перейшли усі його майнові права та обов`язки, у тому числі з погашення заборгованості по заробітній платі.

Наявність такої заборгованості перед позивачем підтверджується Відомостями із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 06.07.2015 № 24198/7/19-18-11-02-30, виданими Тернопільською об`єднаною податковою інспекцією ТУ ДФС у Тернопільській області, де відображено суму нарахованих та виплачених ОСОБА_1 у період з 01.01.2.013 по 30.06.2013 доходів із зазначенням їх джерел.

Згідно з цими Відомостями за вказаний період в органи ДФС двічі надходила інформація з Тернопільського ветсанзаводу. податковий номер 05453500 (тобто, ДП Тернопільський державний завод по виробництву м`ясо-кісткового борошна «Ветсанзавод») про нарахування мені заробітної плати у сумі 16 239,39 грн (за 1-й квартал) та 15 680,83 грн (у 2-му кварталі по 31.05.2013 - дату звільнення).

Доказів сплати вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

Заперечення відповідача, що вказана заборгованість належить ДП «Тернопільський державний завод по виробництву м`ясо- кісткового борошна «Ветсанзавод» та вказані вимоги повинні бути пред`явлені до нього судом не приймаються до уваги, оскільки ДП «Укрветсанзавод» є правонаступником ДП «Тернопільський державний завод по виробництву м`ясо-кісткового борошна «Ветсанзавод» по всім правам та обов`язкам вказаного підприємства.

Крім того, відповідно до Довідки про результати перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Тернопільської філії ДП «Укрветсанзавод», що проводилась Державною ветеринарною та фітосанітарною службою України з 14 по 16 жовтня 2013 року, міститься посилання на акт перевірки Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції ТУ Міндоходів у Тернопільській області, згідно з якою заборгованість по заробітній платі ДП «Тернопільський державний завод по виробництву м`ясо-кісткового борошна «Ветсанзавод» станом на 01.07.2013 становила 222 699, 28 грн.

До того ж, у вказаній Довідці зазначено, що заборгованість із заробітної плати працівникам ДП «Тернопільський державний завод по виробництву м`ясо-кісткового борошна «Ветсанзавод» погашалась ДП «Укрветсанзавод» починаючи з червня 2013 року на загальну суму 135 239,6 грн і станом на 20 серпня 2013 року становить 221 188,54 грн.

Підсумовуючи викладене можна стверджувати, що Відповідач визнавав заборгованість по заробітній платі перед працівникам ДП «Тернопільський державний завод по виробництву м`ясо-кісткового борошна «Ветсанзавод» та частково її погасив.

Таким чином, оскільки, доказів на спростування розміру заборгованості з виплати заробітної плати відповідачем не надано, то правомірним до стягнення з відповідача розміру заборгованості по заробітній платі становить 16 239,39 грн (за 1-й квартал) з додаванням 15 680,83 грн (у 2-му кварталі по 31.05.2013 - дату звільнення).

Щодо заборгованості перед позивачем з виплати допомоги за тимчасову непрацездатність у розмірі 1 331,55 грн.

Відповідно до довідки №38 від 03.07.2015 за період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 з 09.02.2015 по 18.02.2015 розмір нарахованого доходу становив 1 185,79 грн, за період з 23.02.2015 по 06.03.2015 1 3331,55 грн та 1089,21 грн відповідно.

Як встановлено місцевим господарським судом, позивач помилково стверджує про наявність заборгованості у сумі 1 331,55 грн за період з 23.02.2015 по 27.02.2015, оскільки згідно виписки по зарплатній картці ОСОБА_1 у день звільнення (11.03.2015) йому було перераховано від підприємства 4 160,14 грн виплат за період тимчасової непрацездатності у лютому, з призначенням платежу: «Інші платежі на з/п карти», такі платежі означають лікарняні та допомога при похованні чи народженні або відрядні згідно наказу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до відомостей про нарахування коштів №16 та виписки по рахунку Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності здійснив перерахунок виплат за період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 24.03.2015, а тому остаточний розрахунок по лікарняним відповідачем було здійснено 03.04.2015 шляхом перерахування на заробітну картку позивача суму 1 089,21 грн. з призначенням платежу: «виплат за період тимчасової непрацездатності за березень».

Таким чином, позивачем не доведено наявність такої заборгованості, а матеріалами справи вказана заборгованість спростовується.

Щодо вимоги позивача про незаконне відрахування та заборгованості по заробітній платі у розмірі 450,00 грн, необхідно зазначити наступне.

ОСОБА_1 у своїй заяві зазначає, що сума 450,00 грн була виплачена йому на відрядження, в подальшому така сума зарахована йому як заробітна плата, що підтверджує відповідач у своїх поясненнях.

За змістом п. 1 ст. 127 КЗпП України у відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми.

Позивач обґрунтовуючи таку вимогу вказує, що наказ (розпорядження) не видавався (про це зазначив і відповідач в своїх поясненнях), більш того відповідно до довідки №42 від 09.07.2015 ця сума була зарахована на відрядження 10-11 березня 2015 року.

Таким чином, ДП «Укрветсанзавод» неправомірно зарахував 450,00 грн в рахунок заробітної плати.

За таких обставин загальний розмір заборгованості ДП «Укрветсанзавод» щодо невиплати заробітної плати становить 32 370,00 грн.

Враховуючи висновки, викладені в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України узгоджуються з вимогами Податкового кодексу України.

Тому, враховуючи, що заробітна плата позивача у розмірі, яка визначена судом до стягнення (32 370,00 грн), вирахувана без виключення сум податків та інших обов`язкових платежів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 32 370,00 грн з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті.

Крім того, як вбачається з позовної заяви та апеляційної скарги, ОСОБА_1 просить суд стягнути з Державного підприємства «Укрветсанзавод» моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України).

Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).

Тому, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимога заявника про відшкодування моральної шкоди не є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки ним не надано доказів того, що йому було нанесено маральних страждань.

Отже, як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, доказів на спростування розміру заборгованості з виплати заробітної плати відповідачем не надано, то у останнього наявний обов`язок сплатити нараховану, але не виплачену заробітну плату за період роботи на ДП «Тернопільський державний завод по виробництву м`ясо-кісткового борошна «Ветсанзавод» у розмірі 16 239,39 грн за 1-й квартал 2013 року + 15 680,83 грн за 2-й квартал 2013 року по 31.05.2013 (дата звільнення) + 450,00 грн (які нараховані позивачу на відрядження, а фактично відповідач зарахував до заробітної плати).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції в ухвалі Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 дійшов правомірного та обґрунтованого висновку задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з Державного підприємства «Укрветсанзавод» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 32 370,22 грн з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті та відмовити у іншій частині позовних вимог.

Щодо апеляційного оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі № 910/6968/16(607/6254/15-ц).

Пунктом 1 частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Відповідно до частини 2 статті 244 ГПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Частинами 3, 4 статті 244 ГПК України визначено наступне: суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022 та №347/2022 від 17.05.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022 строком на 30 діб, з 05 год. 30 хв. 25.04.2022 строком на 30 діб та з 05 год. 30 хв. 25.05.2022 строком на 90 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

У відповідності до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників судового процесу, суддів та працівників апарату суду судове засідання не проводиться, а ухвала постановлена в порядку письмового провадження.

ОСОБА_1 працював на посаді головного інженера в Державному підприємстві «Тернопільський державний завод по виробництву м`ясо-кісткового борошна «Ветсанзавод» та з 31.05.2013 був звільнений із займаної посади.

Виходячи зі змісту передавального акта від 28.02.2013 року та додатку 9 до нього (акту інвентаризації розрахунків від 28.02.2013 року), Державне підприємство «Тернопільський державний завод по виробництву м`ясо-кісткового борошна «Ветсанзавод» передало, а Державне підприємство «Укрветсанзавод» прийняло майно, майнові та немайнові права й обов`язки станом на 28.02.2013 року загальною балансовою вартістю 4 368 347,50 грн, з яких 186 121,37 грн заборгованості по заробітній платі.

Наявність заборгованості із виплати заробітної плати перед позивачем підтверджується Відомостями із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 06.07.2015 №24198/7/19-18-11-02-30, виданими Тернопільською об`єднаною податковою інспекцією ТУ ДФС у Тернопільській області, де відображено суму нарахованих та виплачених ОСОБА_1 у період з 01.01.2.013 по 30.06.2013 доходів із зазначенням їх джерел.

Згідно з цими Відомостями за вказаний період в органи ДФС двічі надходила інформація з Тернопільського ветсанзаводу. податковий номер 05453500 (тобто, ДП Тернопільський державний завод по виробництву м`ясо-кісткового борошна «Ветсанзавод») про нарахування мені заробітної плати у сумі 16 239,39 грн (за 1-й квартал) та 15 680,83 грн (у 2-му кварталі по 31.05.2013 - дату звільнення).

Як встановлено судом, доказів сплати вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

Заперечення відповідача, що вказана заборгованість належить ДП «Тернопільський державний завод по виробництву м`ясо- кісткового борошна «Ветсанзавод» та вказані вимоги повинні бути пред`явлені до нього судом не приймаються до уваги місцевим господарським судом, оскільки ДП «Укрветсанзавод» є правонаступником ДП «Тернопільський державний завод по виробництву м`ясо-кісткового борошна «Ветсанзавод» по всім правам та обов`язкам вказаного підприємства.

У зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про стягнення з боржника середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 12.05.2015 по день винесення рішення (31.01.2022).

Приписами статтей 47, 115, 116 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство не провело остаточний розрахунок з позивачем за виконану ним роботу в день звільнення, чим порушено його трудові права, а тому ОСОБА_1 правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звільнений з 11.03.2015 (дата звільнення з ДП «Укрветсанзавод», як правонаступника ДП «Тернопільський державний завод по виробництву м`ясо-кісткового борошна «Ветсанзавод», однак у день звільнення працівника відповідачем не проведений розрахунок з ним.

Приписами статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Середній заробіток для виплати працівникові компенсації за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

У відповідності до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. В силу п. 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

При цьому виходячи з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка відповідно до п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

За перерахунком суду, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 675 450,46 грн (1723 робочих днів з 12.05.2015 (дата визначена позивачем) до 31.01.2022 х 392,02 грн - середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 (15 677,83 грн - заробітна плата за квітень-травень 2013 року/40 фактично відпрацьовані дні = 392,02 грн) = 675 450,46 грн.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Водночас Верховний Суд України зауважив, що разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Водночас виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таким чином місцевий господарський суд дійшов висновку, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 в справі № 761/9584/15-ц.

Судом першої інстанції встановлено, що розмір простроченої заборгованості відповідача перед позивачем щодо виплати йому при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення, становив 31 920,22 грн. Вбачається, що нарахована сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні - 675 450,46 грн, не є співмірною з заборгованістю відповідача по заробітній платі.

Крім того, суд враховує, що Державне підприємство «Укрветсанзавод» перебуває в процедурі банкрутства в санації.

Таким чином, суд приходить до висновку про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 10%, а тому стягненню з відповідача підлягає 67 545,05 грн (675 450,46 грн *10% = 67 545,05 грн) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Також, суд звертає увагу, що згідно п. 3 Порядку, всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Як визначено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України узгоджуються з вимогами Податкового кодексу України.

Тому, враховуючи, що середньоденна заробітна плата позивача 392,02 грн вирахувана без виключення сум податків та інших обов`язкових платежів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 67 545,05 грн з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті.

З огляду на наведене, вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час порушення строків виплати заробітної плати підлягає задоволенню частково.

Разом з тим судом встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Положенням пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах: майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем заявлено майнову вимогу - про стягнення коштів в розмірі 675 450,46 грн, за розгляд якої підлягає до сплати судовий збір у розмірі 10 131,76 грн.

Натомість позивачем на підтвердження сплати судового збору до заяви (поданої 11.09.2020) не надано доказів сплати судового збору.

Оскільки факт недоплати судового збору з`ясовано господарським судом на стадії написання рішення суду за наслідками розгляду справи по суті, то суд вбачає за необхідне стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору.

Зокрема, про можливість присудження до стягнення недоплаченої суми судового збору зазначав Пленум Вищого господарського суду України у п. 2.23 постанови «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013.

Таким чином, позивач зобов`язаний доплатити до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 10 131,76 грн.

Північний апеляційний господарський суд погоджується з позицією місцевого господарського суду стосовно того, що судом стягнуто належну суму судового збору за результатами вирішення спору, оскільки факт недоплати судового збору з`ясовано господарським судом на стадії написання рішення суду за наслідками розгляду справи по суті та необхідністю доплатити судовий збір у визначеній судом сумі.

Суд першої інстанції в додатковій ухвалі Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі № 910/6968/16 (607/6254/15-ц) дійшов правомірного та обґрунтованого висновку позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час порушення строків виплати заробітної плати задовольнити частково, стягнути з Державного підприємства «Укрветсанзавод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у розмірі 67 545,05 грн з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті та судовий збір у розмірі 1 013,17 грн; стягнуто з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України 10 131,76 грн судового збору та в іншій частині позовних вимог відмовити.

При цьому, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 та в додатковій ухвалі Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі №910/6968/16 (607/6254/15-ц) та у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що ухвали місцевого господарського суду прийняті з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 та додаткової ухвали Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі № 910/6968/16 (607/6254/15-ц).

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 267-271, 273, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі № 910/6968/16(607/6254/15-ц) залишити без змін.

3. Додаткову ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі № 910/6968/16(607/6254/15-ц) залишити без змін

3. Справу № 910/6968/16(607/6254/15-ц) повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 09.11.2022 (у зв`язку із систематичним відключенням електропостачання в приміщенні Північного апеляційного господарського суду).

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді С.В. Сотніков

Л.Л. Гарник