ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2022 р. Справа №5/58

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Желік М.Б.

суддів Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участі секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 б/н від 02.07.2022 (вх.ЗАГС. №01-05/1561/22 від 05.07.2022) та ОСОБА_2 , № б/н від 21.07.2022 (вх. ЗАГС № 01-05/1791/22 від 25.07.2022)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 24.05.2022 (повний текст ухвали складено 03.06.2022, суддя Ремецькі О.Ф.)

у справі №5/58

за заявою ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Котнар», с. Мужієво, Берегівський район, арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича

про покладення субсидіарної відповідальності на акціонерів Закритого акціонерного товариства «Котнар» та стягнення з акціонерів грошових коштів у сумі 147.534.101,67 грн. (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог)

у справі про банкрутство №5/58

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУДЗ ТРЕЙД», м. Рівне

до Закритого акціонерного товариства «Котнар», с. Мужієво, Берегівський район

про банкрутство

за участю представників:

від ОСОБА_1 : представник ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції);

від ОСОБА_2 : представник ОСОБА_4 ;

від ЗАТ «Котнар»: представник Лозовський В.М. (в режимі відеоконференції);

від інших учасників: не з`явилися;

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 24.05.2022 у справі №5/58 заяву ліквідатора ЗАТ «Котнар» арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича про покладення субсидіарної відповідальності на акціонерів ЗАТ «Котнар» та стягнення з акціонерів грошових коштів у сумі 147.534.101,67 грн. (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог) - задоволено частково. Покладено субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями банкрута, у зв`язку із доведенням до банкрутства ЗАТ «Котнар» на його акціонерів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та керівника ОСОБА_6 . Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ЗАТ «Котнар» грошові кошти в сумі 147 534 101,67 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 24.05.2022 у справі №5/58 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ліквідатора ЗАТ «Котнар» арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. про покладення субсидіарної відповідальності на акціонерів ЗАТ «Котнар» та стягнення з акціонерів грошових коштів в сумі 147 534 101,67 грн. відмовити.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.07.2022 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Закарпатської області від 24.05.2022 у справі №5/58, відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд справи на 10.08.2022.

Також не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 24.05.2022 у справі №5/58, ОСОБА_2 звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ліквідатора ЗАТ «Котнар» арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. про покладення субсидіарної відповідальності на акціонерів ЗАТ «Котнар» та стягнення з акціонерів грошових коштів в сумі 147 534 101,67 грн. відмовити, відшкодувати судові витрати.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 подав суду клопотання (вх.№01-04/3931/22 від 25.07.2022) про витребування доказів від АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Веста» та від приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.07.2022 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.08.2022 ОСОБА_2 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Закарпатської області від 24.05.2022 у справі №5/58, відкрито апеляційне провадження, об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 24.05.2022 у справі №5/58.

09.08.2022 від ліквідатора у справі арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому ліквідатор просить залишити оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 розгляд справи відкладено на 07.09.2022.

22.08.2022 на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про долучення до матеріалів справи доказів, а саме розширеного витягу з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна №79876384 від 17.08.2022.

06.09.2022 на електронну адресу суду надійшов відзив ліквідатора у справі арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому ліквідатор просить залишити оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 розгляд справи відкладено на 05.10.2022.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.10.2022 розгляд справи відкладено на 19.10.2022.

В судовому засіданні 19.10.2022 представники апелянтів вимоги апеляційної скарги підтримали, просили оскаржену ухвалу скасувати з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні вимог ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на акціонерів ЗАТ «Котнар» та стягнення з акціонерів грошових коштів.

Представник боржника проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники апеляційного провадження в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційні скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи про банкрутство, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарг є обґрунтованими, а відтак оскаржувану ухвалу слід скасувати з прийняттям нового рішення, з огляду на наступне.

В провадженні Господарського суду Закарпатської області перебуває справа про банкрутство ЗАТ «Котнар».

Постановою Господарського суду Закарпатської області від 30.03.2011 у справі №5/58 Закрите акціонерне товариство «Котнар», с. Мужієво, Берегівський район визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.03.2012 у справі №5/58 затверджено мирову угоду від 06.12.2011, укладену між боржником - ЗАТ «Котнар», комітетом кредиторів боржника та третьою особою - ТзОВ «Котнар-М», припинено повноваження арбітражного керуючого Князева В.В. та припинено провадження по справі №5/58 про банкрутство.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.12.2012 ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 16.03.2012 про затвердження мирової угоди у справі №5/58 скасовано та прийнято нове судове рішення про відмову арбітражному керуючому Князеву В.В. у задоволенні клопотання про затвердження мирової угоди, укладеної 06.12.2011 у справі №5/58 про банкрутство ЗАТ «Котнар».

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.05.2013 у справі №5/58 ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Червону Г.О.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 04.09.2017 припинено повноваження ліквідатора арбітражного керуючого Червоної Г.О. у справі про банкрутство №5/58 ЗАТ «Котнар» та призначено ліквідатором у справі арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф.

28.03.2018 ліквідатор ЗАТ «Котнар» арбітражний керуючий Кучак Ю.Ф. звернувся до Господарського суду Закарпатської області із заявою про покладення субсидіарної відповідальності на акціонерів та керівництво Закритого акціонерного товариства «Котнар» у зв`язку з доведенням боржника до банкрутства.

Вказана заява обґрунтована тим, що згідно з висновками ТзОВ «Аудиторська фірма «Украудит ХХІ-Шевченківська філія», які відображені у Звіті про проведення аналізу фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства ЗАТ «Котнар» від 12.03.2018, в діях керівництва та окремих акціонерів ЗАТ «Котнар» наявні ознаки доведення до банкрутства, а саме навмисне погіршення фінансово-господарського стану ЗАТ «Котнар».

За результатами розгляду звіту ліквідатора на засіданні комітету кредиторів 12.03.2018 ліквідатора було зобов`язано звернутись до господарського суду із заявою про покладання на керівника та акціонерів банкрута субсидіарної відповідальності у зв`язку з доведенням до банкрутство в розмірі 131 138 701,67 грн.

Сума вимог визначена в розмірі різниці між загальною сумою вимог кредиторів відповідно до затвердженого ухвалою від 11.02.2011 реєстру вимог кредиторів, та загальною вартістю майна банкрута, що увійшло до ліквідаційної маси.

Відповідачами ліквідатор визначив акціонерів ЗАТ «Котнар» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 керівника ОСОБА_6 та, з урахуванням згодом поданої заяви про збільшення позовних вимог, просив: визнати факт доведення до банкрутства ЗАТ «Котнар» його акціонерами та керівником; покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями банкрута на його акціонерів та керівника у зв`язку з доведенням до банкрутства; стягнути з них солідарно на користь боржника 147 534 101,67 грн.

ОСОБА_1 в суді першої інстанції про задоволення вимог заяви заперечував, подав суду заяву про застосування строків позовної давності.

Інші акціонери та керівник жодних письмових заяв по суті спору в суді першої інстанції не подали, участі в судових засіданнях не брали.

Місцевий господарський суд, постановляючи оскаржену ухвалу, дійшов висновків про можливість задоволення заяви ліквідатора банкрута про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута у зв`язку з доведенням його до банкрутства через бездіяльність акціонерів та керівника боржника, при цьому трирічний строк позовної давності ліквідатором ЗАТ «Котнар» арбітражним керуючим Кучаком Ю.Ф. для подання заяви про покладення субсидіарної відповідальності на акціонерів та керівництво ЗАТ «Котнар» у зв`язку з доведенням боржника до банкрутства не пропущено.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що оскаржену ухвалу постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без достатніх підстав, повного і всебічного аналізу усіх фактичних обставин і доказів, що є в матеріалах справи.

Так, скаржник зазначає, що суд неправомірно застосував приписи ч.2 ст.61 КУзПБ як підставу покладення субсидіарної відповідальності на засновників і керівника у зв`язку з принципом дії закону в часі, передбаченому у ст.58 Конституції України, адже якщо і був факт доведення до банкрутства боржника з вини засновників, то до них слід застосовувати лише ту міру покарання, яка діяла на час вчинення неправомірних дій. Норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що була чинною на час порушення провадження у справі про банкрутство, не містили норму про субсидіарну відповідальність, а норми вказаного Закону, що були чинні з 18.01.2013 по 21.10.2019 та КУзПБ не можуть бути застосовані для покладення відповідальності на відповідачів за зобов`язаннями банкрута.

В оскарженій ухвалі суд першої інстанції не взяв до уваги правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21.07.2021 у справі №5024/1002/2012, від 07.10.2021 у справі №904/4928/17, та не встановив об`єктивної сторони правопорушення з доведення до банкрутства, а саме причинно-наслідкового зв`язку між діями засновників ЗАТ «Котнар» і виникненням боргів у товариства, які призвели до порушення провадження у справі про банкрутство, а також щодо обізнаності ліквідатора про відсутність на підприємстві боржника активів ще з моменту оголошення боржника банкрутом.

Апелянт вважає, що на ОСОБА_1 як співвласника банкрута не покладається субсидіарна відповідальність, якщо ліквідатором не доведено вчинення суб`єктом відповідальності вчинення будь-яких дій, спрямованих на набуття майна за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення, а також прийняття рішення про виведення активів боржника, внаслідок чого настала його неплатоспроможність подібну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №914/71/19.

Окрім того, скаржник вказує, що суд не взяв до уваги ліквідаційний аудиторський аналіз, поданий ЗАТ «Котнар» із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство, хоча саме цим висновком підтверджена об`єктивна відсутність в боржника достатнього статутного капіталу, ліквідних основних засобів та інших ресурсів, за рахунок яких ЗАТ «Котнар» в період економічної кризи здійснювати свою господарську діяльність та вивести її на економічно вигідний рівень, а не суб`єктивно визначені дія чи бездіяльність. Адже відповідальність не існує у вигляді колективної відповідальності, вона буває лише індивідуальною, а ліквідатор не довів вчинення конкретним суб`єктом будь-яких конкретних дій, спрямованих на набуття майна за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення, а також прийняття рішення про виведення активів боржника, внаслідок чого настала його неплатоспроможність.

Намір співвласників довести боржника до банкрутства не підтверджено жодним доказом, спростовується аудиторськими висновками та послідовними діями відповідачів, однак, суд не взяв до уваги добросовісне намагання власників уникнути банкрутства шляхом укладення мирової угоди, яка через помилки ліквідатора була визнана незаконною і нереалізованою.

Як зазначає апелянт, аудиторський звіт, поданий ліквідатором, є спростовним доказом і повинен оцінюватись судом в сукупності з іншими доказами у справі, проте, суд не навів мотивованої оцінки цього звіту, обмежившись відтворенням відповідних висновків ліквідатора.

Разом з цим, матеріали справи не містять жодного правочину, який би був скерований на доведення ЗАТ «Котнар» до банкрутства і який був би визнаний недійсним в судовому порядку, а суд не надав оцінку аргументам відповідача про те, що існували об`єктивні обставини стійкої неплатоспроможності, які не залежали від волі та дій керівника і призвели до банкрутства. Зокрема, станом на 2007 рік діяльність підприємства мала низку рентабельність, для забезпечення господарської діяльності було укладено кредитні договори з ПАТ «ВТБ Банк» під заставу всього майна, однак, різка девальвація гривні у 2008 році призвела до неспроможності виплачувати кредит в іноземній валюті, а фінансова криза значно знизила купівельну спроможність.

Всі ці чинники призвели до стійкої неплатоспроможності підприємства у 2010 році.

Проте, акціонери вчиняли усі необхідні дії для погашення заборгованості 16.03.2012 було затверджено мирову угоду у справі про банкрутство ЗАТ «Котнар», на виконання якої третьою особою у справі було сплачено на користь кредиторів близько 5,8 млн. гривень. У зв`язку з укладенням мирової угоди та виконанням боргу правонаступником боржника ТзОВ «Котнар-М», ПАТ «Банк ВТБ» повідомив слідчі органи, які розслідували кримінальні справи за фактом доведення боржника до банкрутства, про відсутність претензій до ЗАТ «Котнар» та акціонерів товариства, що підтверджується наявними в матеріалах справи листах банку, такі листи теж було додано до заперечень на апеляційну скаргу, однак, суд не надав цим доказам жодної оцінки. Також відчуження заставного майна боржника відбулося зі згоди банку і в інтересах самого боржника.

Спільними зусиллями попередніх ліквідаторів, кредиторів та акціонерів боржника було досягнуто скорочення кількості кредиторів та задоволення основного боргу заставного кредитора, окрім штрафних санкцій та пені, нарахованих банком самостійно, акціонерам вдалося зберегти роботу цілісного майнового комплексу в час економічної кризи.

Апелянт стверджує, що відповідно до протоколу засідання комітету кредиторів від 12.03.2018 кредиторами боржника є ПАТ «ВТБ Банк», що перебуває в стані припинення та АК «Хелтекс Контіненталь Інк», який є припиненим за повідомленням попереднього ліквідатора Червоної Г., однак, ліквідатор Кучак Ю.Ф. цієї інформації не перевірив, таким чином, ЗАТ «Котнар» не вчинено умисних дій по доведенню боржника до банкрутства, які нанесли збитки існуючим кредиторам.

Також суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, адже у цій справі такий строк розпочав свій відлік з дати припинення повноважень керівника ЗАТ «Котнар» та перехід повноважень посадової особи до ліквідатора банкрута, аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №923/1494/15.

Окрім того, при зверненні до суду ліквідатор сплатив судовий збір в розмірі 3254,00 грн., хоча у випадку заявлення майнової вимоги до сплати підлягає судовий збір в розмірі 1,5% від ціни позову, однак, суд проігнорував цю обставину, що призвело до процесуального порушення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ліквідатор у справі арбітражний керуючий Кучак Ю.Ф. наводить пояснення, аналогічні, викладеним у заяві про покладення субсидіарної відповідальності на окремих акціонерів та керівника банкрута, а також зазначає наступні аргументи на спростування доводів скарги.

Інститут притягнення винних осіб у доведенні боржника до банкрутства до додаткової (субсидіарної відповідальності) і стягнення на користь кредиторів непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог існував станом на дату відкриття провадження у справі про банкрутство ЗАТ «Котнар», отже, місцевий господарський суд, в силу вимог п.2, п.4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, правомірно застосував приписи ч.2 ст.61 КУзПБ.

Посадовою особою ЗАТ «Котнар» ОСОБА_6 за безпосередньої участі акціонерів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було відчужено на користь ТзОВ «Котнар-М», учасниками та посадовими особами якого є дані особи, обладнання з виробництва вина, що належало ЗАТ «Котнар» та перебувало в заставі ПАТ «ВТБ Банк», що спричинило юридичну втрату контролю ЗАТ «Котнар» над виробничим обладнанням та фактично призвело до втрати боржником основних засобів, які забезпечували виробничий цикл, виручені кошти було спрямовано на придбання власних цінних паперів у ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс», директором якого одночасно є акціонер ЗАТ «Котнар» ОСОБА_2 , реальна ж оплата обладнання не відбувалась і кошти були виведені на підконтрольну відповідачам юридичну особу. Ліквідатор стверджує, що вказані дії акціонерів та керівника підтверджують наявність ознак доведення до банкрутства, а вина засновників і керівника з доведення боржника до банкрутства залишається неспростованою апелянтом.

Ліквідатор повідомляє, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 24.05.2022 у справі №5/58(907/314/21) задоволено позов ЗАТ «Котнар» в особі ліквідатора Кучака Ю.Ф. та визнано недійсним договір купівлі-продажу №8/12/09 від 08.12.2009, що був укладений між ЗАТ «Котнар» та ТзОВ «Карпат-Вин-Еталон», зобов`язано ТзОВ «Карпат-Вин-Еталон» повернути ЗАТ «Котнар» отримані у власність за договором купівлі-продажу №8/12/09 від 08.12.2009 плодоносні та неплодоносні виноградники, що розташовані (засаджені) на території Мужіївської сільської ради Берегівського району. У цьому рішенні суд встановив очевидну фраудаторність правочину, що спростовує твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні правочини, які були б визнані судом недійсними.

Також ліквідатор вважає безпідставними покликання апелянта на ухвалу суду від 16.03.2012 про затвердження мирової угоди у справі, адже це судове рішення згодом було скасовано.

Щодо дійсних кредиторів у справі про банкрутство ЗАТ «Котнар» ліквідатор вказує, що такими є ТзОВ «Вільногірське скло» та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус» (правонаступник ПАТ «ВТБ Банк» відповідно до ухвали суду від 08.09.2021), тому твердження апелянта про відсутність кредиторів у справі не відповідає дійсності.

На переконання ліквідатора перебіг строку позовної давності розпочався з 16.04.2015 з дня завершення реалізації ліквідаційної маси та розрахунків з кредиторами, тобто з дня коли ліквідатор зміг оцінити розмір завданої шкоди, із заявою про покладення субсидіарної відповідальності ліквідатор звернувся 18.03.2018, отже, строк позовної давності не пропущено.

Окрім цього, Законом України «Про судовий збір» не передбачено сплати судового збору за подання ліквідатором заяви про покладення субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_7 обґрунтовано тим, що оскаржена ухвала є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав.

Ліквідатор у заяві про покладення субсидіарної відповідальності зазначив адресу ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , що була взята зі статуту ЗАТ «Котнар» в редакції 2009 року, тобто, використав для визначення місця проживання відповідача документи, давність яких складає близько 8 років, натомість, ОСОБА_2 у 2014 році був знятий з місця реєстрації у Львові та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а з 21.03.2019 був внесений до Єдиного державного демографічного реєстру за адресою: АДРЕСА_3 ; всі ухвали суду надсилались на адресу ОСОБА_2 у м.Львові та були повернуті без доказів вручення, відтак суд не дотримався вимог господарського процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасника справи та розглянув справу за його відсутності, що є безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Покладаючи субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ЗАТ «Котнар» на ОСОБА_2 на підставі ч.2 ст.61 КУзПБ суд першої інстанції порушив статтю 58 Конституції України, оскільки станом на 31.03.2011 (день ухвалення постанови про визнання боржника банкрутом) не було встановлено для акціонерів товариства такого виду цивільно-правової відповідальності за порушення вимог законодавства ро банкрутство як покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута.

Як випливає з оскарженої ухвали ОСОБА_2 винен у доведенні ЗАТ «Котнар» до банкрутства з двох підстав, а саме укладення договору купівлі-продажу від 21.12.2009, укладеного між ТзОВ «Торговий Дім «Котнар Плюс» та ТзОВ «Котнар-М» та договору купівлі-продажу цінних паперів №48Б від 04.02.2010, укладеного між ТзОВ «Торговий Дім «Котнар Плюс» та ТзОВ «Котнар», однак, згадані договори не були визнані недійсними в судовому порядку та є правомірними в силу ст.204 ЦК України.

Окрім того, суд констатував, що обладнання, яке є предметом договору купівлі-продажу від 21.12.2009, укладеного між ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» та ТзОВ «Котнар-М», належало ЗАТ «Котнар» і перебувало у заставі ПАТ «ВТБ Банк» на підставі договору застави №025/4KL від 30.09.2008, посвідченого Мирончук О.В., державним нотаріусом Берегівської нотаріальної контори, реєстровий номер 4554, договору застави №025/Кі від 15.08.2008, посвідченого Габор Д.В., державним нотаріусом Берегівської нотаріальної контори, реєстровий номер 3-4398, договору застави від 29.12.2007, посвідченого Петрик Н.В., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, реєстровий номер 3546.

Однак, суд не здійснив порівняння обладнання, яке є предметом договору купівлі-продажу від 21.12.2009, укладеного між ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» та ТзОВ «Котнар-М» з обладнанням, яке є предметом застави згідно з договорами застави №025/4KL від 30.09.2008, №025/Кі від 15.08.2008 та від 29.12.2007, укладених між ЗАТ «Котнар» та ПАТ «ВТБ Банк», яке відрізняється як по кількості, так і по найменуванню та характеристиках.

Також суд не звернув увагу на те, що 25.04.2012 між ТзОВ «ЗАТ «Котнар-М» та ПАТ «ВТБ Банк» були укладені три договори застави обладнання, посвідчені приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В., зареєстровані в реєстрі під номерами 2139, 2140 та 2141, предметом яких є те саме обладнання, яке є предметом договору купівлі-продажу від 21.12.2009, укладеного між ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» та ТзОВ «Котнар-М».

Окрім того, приймаючи рішення від 24.05.2022 у справі №5/58(907/60/21) Господарський суд Закарпатської області сам встановив, що 13.07.2017 між ТзОВ «Факторингова компанія «Смарт Капітал Інвест» та ПАТ «ВТБ Банк» був укладений договір відступлення права вимоги по договору застави, пунктом 1.1. якого визначено, що первісний кредитор передає, а новий кредитор одержує в повному обсязі належні первісному кредитору права заставодержателя в зобов`язаннях, що виникли за договором застави обладнання від 25.04.2012, укладеним з ТзОВ «Котнар-М» посвідченим приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В. та зареєстрованим в реєстрі під номером 2139, укладеним в якості забезпечення виконання зобов`язань перед первісним кредитором та кредитними договорами.

Таким чином, апелянт стверджує, що предметом договору купівлі-продажу від 21.12.2009, укладеного ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» та ТзОВ «Котнар-М» було обладнання, яке не належало ЗАТ «Котнар», не перебувало в заставі ПАТ «ВТБ Банк» згідно з договорами застави №025/4KL від 30.09.2008, №025/Кі від 15.08.2008 та від 29.12.2007.

Також і укладення договору купівлі-продажу цінних паперів №48Б від 04.02.2010, укладений між ТзОВ «Торговий дім» «Котнар Плюс» та ЗАТ «Котнар» не призвело до банкрутства чи неплатоспроможності ЗАТ «Котнар», адже предметом цього договору був вексель, емітований саме ЗАТ «Котнар», а не третьою особою, ціна придбання векселя є незначною у порівнянні з визнаними кредиторськими вимогами, і укладення договору не вплинуло на фінансовий стан ЗАТ «Котнар», ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс», не отримало задоволення всіх своїх вимог, а тому ухвалою від 11.02.2011 було визнано конкурсним кредитором ЗАТ «Котнар». ПАТ «ВТБ Банк» намагався оспорити договір в судовому порядку (справа №5008/11/2011), але суд не визнав такий договір недійсним.

Апелянт також вказує, що в оскарженій ухвалі не наведено розрахунків розміру різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою, а суд не врахував, що частина кредиторів є ліквідованою, що є підставою для припинення зобов`язань в силу ст.609 ЦК України та ст.205 ГК України, а рішенням Господарського суду Закарпатської області від 24.05.2022 у справі №5/58 (907/314/21) боржнику було повернуто у власність виноградники, що має безпосередній вплив на ліквідаційну масу.

Скаржник звертає увагу на те, що подані ліквідатором письмові докази всупереч вимогам ст.91 ГПК України не засвідчено, відтак суд постановив оскаржену ухвалу на підставі недопустимих доказів.

У доданому до апеляційної скарги клопотанні, апелянт просить витребувати в правонаступника ПАТ «ВТБ Банк» - АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус» і приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В. належним чином засвідчені копії договорів застави обладнання від 25.04.2012, реєстрові номери 2139, 2140 та 2141 у зв`язку з необхідністю здійснити порівняння переліку обладнання, яке ТзОВ «Котнар-М» передало в заставу ПАТ «ВТБ Банк» і надати можливість порівняти його з обладнанням, яке є предметом купівлі-продажу від 21.12.2009, укладеного між ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» та ТзОВ «Котнар-М», що підтвердить чи спростує, що таке обладнання не належало ЗАТ «Котнар».

Апеляційний суд, розглянувши клопотання ОСОБА_2 , дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на те, що під час розгляду справи, 22.08.2022, апелянт подав суду клопотання про долучення доказу - розширеного витягу з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна №79876387 від 17.08.2022 на підтвердження тієї обставини, що предмет застави рухомого майна належить ЗАТ «Котнар-М» на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2009, укладеного ТзОВ «Котнар-М» та ТзОВ «ТД «Котнар Плюс», видатковою накладною №ТК-0001269 від 21.12.2009 та №ТК-0001270 від 21.12.2009.

Ліквідатор у справі арбітражний керуючий Кучак Ю.Ф. у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечує щодо задоволення її вимог та, окрім аргументів на спростування доводів апелянта, аналогічних викладеним у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вказує наступне.

Адреса ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , є останньою відомою суду адресою, за відсутності можливості повідомити апелянта за допомогою інших засобів зв`язку, оскільки такі засоби зв`язку останнім суду не повідомлялись, надсилання ухвал за останньою відомою суду адресою є належним повідомленням учасника у справі про судове засідання. Окрім того, в усіх ухвалах, що надсилались на адресу апелянта вказано, що інформація по даній справі розміщується на веб-порталі судової влади, отже, отримання інформації та участь у справі залежали лише від волі ОСОБА_2 .

Розмір субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства було розраховано шляхом визначення різниці між загальною сумою вимог кредиторів та сумою реалізації ліквідаційної маси. Враховуючи затверджений ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11.02.2011 реєстр вимог кредиторів, правову природу права грошової вимоги та оборотоздатність таких прав, ліквідатор не вправі вносити зміни до реєстру вимог кредиторів в частині розміру вимог кредиторів. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.05.2022 у справі №5/58 (907/314/21) не набуло законної сили та оскаржується в апеляційному порядку, а станом на дату подання заяви про покладення субсидіарної відповідальності ліквідатору не були обставини, які є підставою позову у цій справі.

Ліквідатор вказує, що докази, додані до заяви ліквідатора, наявні в інших матеріалах справи та досліджувались судом в різні періоди провадження у справі, будь-яких сумнівів в достовірності документів під час розгляду справи ні в суду, ні в інших учасників справи не виникало.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.5 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Законом.

У статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», чинного на момент звернення ліквідатора із заявою про покладення на керівника та акціонерів банкрута субсидіарної відповідальності, було визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється окрім цього Закону Господарським процесуальним кодексом України та іншими законодавчими актами України.

Ліквідатор визначив відповідачами окремих акціонерів ЗАТ «Котнар» - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , та керівника ОСОБА_6 .

Відповідно до абз.1 ч.1 ст. ст.176 ГПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не є підприємцем, суд відкриває провадження протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Відповідно до ч.6 ст.176 ГПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Відповідно до ч.10 ст.176 ГПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Як вбачається з матеріалів справи, в заяві про покладення субсидіарної відповідальності зазначено адреси: ОСОБА_1 АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 АДРЕСА_5 , ОСОБА_5 АДРЕСА_6 , ОСОБА_6 АДРЕСА_7 . До заяви було додано докази надсилання копії заяви з додатками на вказані адреси (а/с 26-33, том 38).

Доказів дотримання судом першої інстанції вимог ч.6 ст.176 ГПК України щодо звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи про надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб, перед прийняттям заяви до розгляду чи під час здійснення розгляду справи, матеріали справи не містять.

Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 04.04.2018 про прийняття заяви до розгляду, у якій також було визнано явку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обов`язковою, було надіслано вказаним учасникам справи на адреси, зазначені ліквідатором у заяві. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали отримав лише ОСОБА_5 (повідомлення про вручення поштового відправлення, а.с.268, том 38).

Поштові відправлення з процесуальними документами у справі, що надсилались ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 , повертались суду відділеннями поштового зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання» - а.с.106, 127-130, том 38а, а.с.221-222, том 39а, а.с. 33-34, том 40, а.с. 36-38, том 41, а.с.179-180, том 41.

Ухвалу від 29.01.2020 про виклик акціонерів в судове засідання було адресовано не фізичній особі ОСОБА_2 , а Приватному підприємцю Хомюк Інні Ярославівні а.с.140-139, том 42.

Ухвала від 24.03.2020 про відкладення розгляду справи сторонам не надсилалась у зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції (акт від 30.03.2020, а.с.318, том 42).

Доказів надсилання ухвал від 16.06.2021, від 18.08.2021, від 28.09.2021, від 27.10.2021 та від 30.11.2021 про повторний виклик акціонерів та керівника в судове засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

Копію ухвали від 18.01.2022, надісланої ОСОБА_2 повернуто суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за адресою» - а.с.185-186, том 44.

Ухвалу від 12.05.2022 про призначення справи до розгляду на 24.05.2022 (судове засідання, в якому постановлено оскаржену ухвалу) було адресовано не фізичній особі ОСОБА_2 , а Приватному підприємцю Хомюк Інні Ярославівні а.с.25, том 45, вказане поштове відправлення повернулось суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Поштові відправлення з процесуальними документами у справі, що надсилались ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_8 , неодноразово повертались суду відділеннями поштового зв`язку з відмітками «за закінченням терміну зберігання», «інші причини», «адресат не проживає за вказаною адресою», «адресат помер», «адреса неправильна». Натомість, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 отримували судову поштову кореспонденцію, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення.

Відповідно до відміток у паспорті ОСОБА_2 , копії яких додано до апеляційної скарги, апелянт був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 до 23.09.2014, а з 11.12.2014 за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки №23783 від 11.04.2019 про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , з 21.03.2019 по теперішній час.

Враховуючи те, що апелянти ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зазначили свої дійсні адреси в апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції надіслав запит Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головному управлінню Державної міграційної служби у Закарпатській області щодо відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . У відповідь на запит суд повідомлено, що ОСОБА_5 з 02.12.2008 зареєстрований за адресою АДРЕСА_9 , натомість ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_8 , не значиться (вих№3,7/4822 від 18.08.2022, вх№01-04/4565/22). У зв`язку з цим, суд здійснив запит до органу реєстрації Берегівсьої міської ради щодо доступу до персональних даних ОСОБА_6 з метою отримання достовірних даних про місце проживання (перебування) вказаної особи, проте, у відповіді №2162/03-17 від 26.08.2022 суд повідомлено про недостатні ідентифікаційні дані відсутність дати народження. Враховуючи неможливість встановити адресу ОСОБА_6 вказаний учасник викликався в судове засідання шляхом опублікування викликів на офіційному веб-сайті Західного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог ч.10 ст.176 ГПК України, копії яких долучено до матеріалів справи.

Зважаючи на те, що місцевий господарський суд здійснював розгляд заяви ліквідатора протягом більш, ніж чотирьох років за відсутності ОСОБА_2 і ОСОБА_6 , не встановивши при цьому дійсних адрес та не повідомивши відповідачів належним чином про розгляд справи, колегія суддів констатує порушення норм процесуального права, які в силу вимог п.3 ч.3 ст.277 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

При цьому безпідставними є доводи ліквідатора про процесуальний обов`язок апелянта ( ОСОБА_2 ) самостійно цікавитись про стан відомого йому судового провадження, адже на дійсну адресу відповідача не було направлено жодної заяви по суті спору та жодного процесуального документу у справі.

Колегія суддів відхиляє за безпідставністю доводи апелянта ( ОСОБА_1 ) про те, що за подання заяви про покладення субсидіарної відповідальності на осіб, винних у доведенні боржника до банкрута, ліквідатор оплатив судовий збір в розмірі меншому, ніж встановлено Законом, оскільки Законом України «Про судовий збір» (в тому числі в редакції, що була чинною на дату подання заяви) не передбачено сплати судового збору за подання такої заяви.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що судові засідання 27.10.2021, 30.11.2021, 18.01.2022 та 24.05.2022 відбулися без звукозапису та без відеоконференції через несправність системи, неможливість налагодження коректної роботи системи фіксування судового засідання технічними засобами внаслідок неналежного функціонування програмного забезпечення, про що складено відповідні акти - №02.2-10/101/21 від 27.10.2021, №02.2-10/152/21 від 30.11.2021, №02.2-10/76/2022 від 24.05.2022. Водночас, в перелічених судових засіданнях брав участь та надавав пояснення представник боржника, а в засіданні 24.05.2022 було постановлено та оголошено оскаржену ухвалу.

Відповідно до ч.14 ст.8 ГПК України суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.222 ГПК України (в редакції, чинній станом на дату проведення судового засідання, в якому прийнято оскаржену ухвалу) суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). За заявою будь-кого з учасників справи або за ініціативою суду повне фіксування судового засідання здійснюється за допомогою відеозаписувального технічного засобу (за наявності в суді технічної можливості та за відсутності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу).

Відповідно до п.3.2.3 Інструкції про порядок роботи з технічними засобами фіксування судового процесу (судового засідання), затвердженої наказом ДСА України від 20.09.2012 №108 (що була чинною станом на дату проведення судового засідання, в якому постановлено оскаржену ухвалу) у разі виявлення непрацездатності, неможливості налагодження коректної роботи комплексу звукозапису секретар або інший працівник апарату суду зобов`язаний терміново повідомити адміністратора та суддю (головуючого у судовому засіданні) про такі обставини.

З огляду на проведення судових засідань за участю представника однієї зі сторін без проведення здійснення повного фіксування перебігу цих засідань, колегія суддів апеляційної інстанції констатує порушення судом першої інстанції принципу гласності і відкритості судового процесу та його повного фіксування технічними засобами, закріпленого в п.3 ч.3 ст.2 та ст.8 ГПК України.

Також колегія суддів звертає увагу на порушення Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 з наступними змінами, щодо порядку підшивання матеріалів справи, оскільки матеріали справи не містять заперечень ОСОБА_1 щодо заяви ліквідатора, на які покликається суд в оскарженій ухвалі, а заперечення ліквідатора на заяву ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності підшито до матеріалів справи №5/58 (907/314/21), що розглядалась в межах справи про банкрутство.

Загальні умови для притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство визначені Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та Законом про банкрутство.

У ч.5 ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній на дату порушення провадження у справі про банкрутство ЗАТ «Котнар», було встановлено, що при здійсненні своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства.

Розмір зазначених вимог визначається виходячи з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. Стягнені суми включаються в ліквідаційну масу і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленої статтею 31 цього Закону.

Частиною першою статті 619 ЦК України передбачено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

За змістом частини першої статті 215 ГК України у випадках, передбачених законом, за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства передбачена юридична відповідальність, яка покладається на суб`єкта підприємництва-боржника, його засновників (учасників), власника майна, а також інших осіб.

Частиною третьою цієї статті кодексу визначено, що умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом.

Вказані норми були також чинними станом на дату порушення провадження у справ, що спростовує доводи апелянтів про те, що інститут субсидіарної відповідальності винних осіб за доведення боржника до банкрута було встановлено лише у 2013 році з набранням чинності новою редакцією Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (№4212-VI від 22.12.2011).

21.10.2019 Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втратив чинність на підставі п.2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, подана у 2018 році заява ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на осіб, винних у доведенні боржника до банкрутства, з 21.10.2019 повинна розглядатись відповідно до норм Кодексу України з процедур банкрутства.

Відтак безпідставними є доводи апелянтів про неможливість застосування ч.2 ст.61 КУзПБ у спірних правовідносинах.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавством передбачено три види юридичної відповідальності за порушення вимог законодавства про банкрутство: кримінальну (стаття 219 Кримінального кодексу України), адміністративну (статті 164-15, 166-16, 166-17 Кодексу України про адміністративні правопорушення) та цивільну - субсидіарну як різновид цивільної (частина друга статті 61 КУзПБ). Можливість покладення субсидіарної відповідальності на осіб, винних у доведенні боржника до банкрутства не пов`язана з наявністю вироків у кримінальних справах, отже, помилковими є покликання апелянта ( ОСОБА_1 ) про необхідність дослідження відсутності підстав для кримінальної відповідальності акціонерів банкрута.

Згідно з частиною другою статті 61 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства.

Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Визначене нормами частини другої статті 61 КУзПБ правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності як субсидіарна, має співвідноситися із наявністю, відповідно до закону, необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності.

Об`єктом вказаного правопорушення та захисту при покладенні субсидіарної відповідальності є права кредиторів на задоволення вимог до боржника, що лишились незадоволеними у справі про банкрутство.

Суб`єктами правопорушення (субсидіарної відповідальності), що може бути покладена у справі про банкрутство за заявою ліквідатора, є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника, тобто вчиненні суб`єктом (суб`єктами) субсидіарної відповідальності винних дій, що призвели до банкрутства боржника.

При цьому одним із визначальних критеріїв для цієї відповідальності є причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю цих осіб та наслідками у вигляді доведення боржника до банкрутства та банкрутства, за умови винних дій цих осіб (суб`єктивна сторона).

А тому дослідження обставин поведінки (дій чи бездіяльності), яка повинна знаходитися в причинно-наслідковому зв`язку відносно порушення, передбаченого частиною другою статті 61 КУзПБ, а також встановлення вини суб`єктів субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство здійснюється судом, що вирішує спір про субсидіарну відповідальність у справі про банкрутство.

Щодо об`єктивної сторони порушення для покладення на суб`єктів субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, то вирішення питання щодо кола необхідних і достатніх обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, Верховний Суд у ряді постанов (зокрема, від 16.06.2020 у справі №910/21232/16 та ін) конкретизував об`єктивну сторону правопорушення з доведення до банкрутства/банкрутства з вини відповідальних суб`єктів, за які покладається субсидіарна відповідальність, виходячи, зокрема із сукупності таких обставин щодо боржника та дій (бездіяльності) відповідальних суб`єктів:

1) вчинення суб`єктами відповідальності, за відсутності у боржника будь-яких активів, будь-яких дій/бездіяльності, направлених на набуття/збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення (вказівка на вчинення/вчинення правочину без наміру його реального виконання боржником через відсутність матеріальних, фінансових, інформаційних, технічних, кадрових ресурсів; невиконання податкових зобов`язань, бездіяльність щодо стягнення дебіторської заборгованості тощо); при цьому не забезпечені реальними активами внески до статутного фонду боржника, активами не вважаються;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій з виведення активів боржника за наявності у боржника заборгованості та за відсутності будь-яких інших ресурсів (та перспектив їх отримання боржником) для погашення заборгованості боржника (що вказує на мету - ухилення від погашення боржником заборгованості та її збільшення);

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення дій/бездіяльності з набуття/збільшення кредиторської заборгованості боржника в один і той же період часу (податковий період тощо) або з незначним проміжком часу з прийняттям рішення, вказівкою на вчинення/вчиненням майнових дій з виведення активів боржника за відсутності будь-яких інших ресурсів (та перспектив їх отримання боржником) для погашення заборгованості боржником.

Окремо слід відзначити, що оцінюючи будь-які дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності (відповідно до наведених моделей) на предмет покладення на них субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, суду слід відмежовувати дії та обставини, які належать до ризиків підприємницької/господарської діяльності (стаття 42 ГК України). Аналогічну правову позицію викладено у постанові від 19.08.2021 у справі №25/62/09.

Таким чином, для застосування інституту субсидіарної відповідальності ліквідатору, перед зверненням до суду, необхідно провести детальній аналіз та встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями керівника та засновників банкрута і настанням негативних для кредиторів наслідків щодо непогашення їх кредиторських вимог, тобто встановити їх форму вини.

При цьому відсутність (ненадання) належних доказів на підтвердження елементів/складових об`єктивної сторони порушення, тобто дій/бездіяльності конкретної особи (суб`єкта) відповідальності, що вказують на доведення до банкрутства або банкрутства, спростовує існування об`єктивної сторони порушення з доведення до банкрутства (банкрутства), а відповідно позбавляє суд підстав визначити суб`єктів відповідальності, встановити вину у діях/бездіяльності цих осіб та покласти субсидіарну відповідальність на її суб`єктів.

Також слід зазначити, що висновок арбітражного керуючого щодо виявлення ознак доведення боржника до банкрутства та відомості у ньому, за відсутності інших доказів на підтвердження підстав для покладення субсидіарної відповідальності, не можуть бути самостійною підставою для цієї відповідальності, оскільки оцінюються на загальних підставах та у сукупності з іншими доказами та обставинами у справі (стаття 79 ГПК України). Обставини, які стали підставою для визнання судом боржника банкрутом відповідно до положень Закону про банкрутство не можуть ототожнюватись з підставами для субсидіарної відповідальності за зобов`язаним боржника у справі про банкрутство. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №4/44-Б (906/811/20).

На засіданні комітету кредиторів, оформленому протоколом від 12.03.2018, було прийнято рішення зобов`язати ліквідатора звернутись до Господарського суду Закарпатської області із заявою про покладення на акціонерів та керівника боржника субсидіарної відповідальності за доведення ЗАТ «Котнар» до банкрутства у зв`язку з тим, що у звіті про проведення аналізу фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства ЗАТ «Котнар» від 12.03.2018, виконаному на замовлення ліквідатора ТзОВ «Аудиторська фірма «Украудит ХХІ-Шевченківська філія», вказано, що в діях керівництва та окремих акціонерів ЗАТ «Котнар» наявні ознаки доведення до банкрутства.

Ліквідатор ЗАТ «Котнар» у заяві покликався на наступні обставини.

08.12.2009 між банкрутом ЗАТ «Котнар» в особі Голови правління Маргітича В.І. та ТзОВ «Котнар-М» в особі директора Пейтера Л.А. був укладений договір №О3-08/12/09 купівлі-продажу, відповідно до якого ЗАТ «Котнар» відчужив на користь ТОВ «Котнар-М» обладнання в кількості 27 одиниць по ціні 1 268 380,65 грн. Відчужуване ЗАТ «Котнар» обладнання приймало безпосередню участь у виробничому процесі.

21.12.2009 між банкрутом ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» в особі директора Хомюка І.Я. та ТзОВ «Котнар-М» в особі директора Пейтера Л.А. був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» відчужив на користь ТОВ «Котнар-М» обладнання в кількості 179 одиниць по ціні 10 083 827,87 грн. Відчужуване ТОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» обладнання знаходилось за адресою: Закарпатська обл., Берегівський р-н., с. Мужієво, вул. Ракоці Ференца ІІ, буд. 274/А.

Таким чином, це майно одночасно перебувало в заставі ПАТ «ВТБ Банк» на підставі договору застави №025/4KL від 30.09.2008, посвідченого Мирончук О.В., державним нотаріусом Берегівської нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №2-4554, договору застави №025/2Кі від 15.08.2008, посвідченого Габор Д.В., державним нотаріусом Берегівської нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №3-4398, договору застави від 29.12.2007, посвідченого Петрик Н.В., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №3546. Заставодавцем за зазначеними договорами є ЗАТ «Котнар», а згоди на відчуження банк не надавав.

Таким чином, до моменту набуття права власності ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» на вказане в договорі купівлі-продажу від 21.12.2009 майно, дане майно належало ЗАТ «Котнар».

Так, посадовою особою ЗАТ «Котнар» ОСОБА_8 за безпосередньої участі акціонерів ЗАТ «Котнар» ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 було відчужено на користь ТзОВ «Котнар-М», учасниками та посадовими особами якого являються дані особи, обладнання із виробництва вина, що належало ЗАТ «Котнар» та перебувало в заставі ПАТ «ВТБ БАНК». Такі дії спричинили до юридичної втрати ЗАТ «Котнар» контролю над виробничим обладнанням та фактично до втрати боржником основних засобів, які забезпечували виробничий цикл.

Відповідно до матеріалів справи 04.02.2010 між ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» та боржником ЗАТ «Котнар» був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів № 48Б, відповідно до якого ЗАТ «Котнар» зобов`язувалось прийняти простий вексель серії АА 1383963, номінальною вартістю 14 175 000,00 гривень та оплатити його вартість. Вказаний продаж було вчинено за ціною 14 050 000,00 грн. Простий вексель, серія АА № 1383963, номінальною вартістю 14 175 000,00 грн. виданий ЗАТ «Котнар». ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» зобов`язання за вказаним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується актом прийому-передачі цінних паперів до договору купівлі-продажу цінних паперів №48Б від 04.02.2010, а боржник ЗАТ «Котнар» виконав частково, перерахувавши кошти в сумі 9 885 495,00грн.

Згідно з відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 04.02.2010 керівником ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» був ОСОБА_2 .

Таким чином, ОСОБА_2 є одночасно директором ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» та акціонером ЗАТ «Котнар», отже ЗАТ «Котнар» і ТзОВ «Торговий дім Котнар Плюс» є пов`язані між собою особами, а тому ЗАТ «Котнар» було відчужено на користь ТОВ «Котнар-М», учасниками якого є одночасно ті ж особи, що і акціонери ЗАТ «Котнар» ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ) обладнання, що спричинило втрату банкрутом виробничих потужностей, та як наслідок, можливості отримувати прибуток від виробленої продукції.

Виручені кошти від реалізації майна ЗАТ «Котнар» було спрямовано в сумі 9 885 495,00 грн. на придбання власних цінних паперів у ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» директором якого є одночасно акціонер ЗАТ «Котнар» - ОСОБА_2 .

Як стверджує ліквідатор, у таких діях ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вбачається наявність ознак доведення до банкрутства ЗАТ «Котнар» його власниками та керівником.

З тексту оскарженої ухвали вбачається, що суд першої інстанції повністю погодився з доводами ліквідатора, не надавши оцінки іншим доказам, наявним в матеріалах справи.

Так, у постанові Господарського суду Закарпатської області від 30.03.2011 про визнання ЗАТ «Котнар» банкрутом суд покликається на поглиблений аналіз фінансово-господарської діяльності боржника (відповідно до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки №14 від 19.01.2006), відповідно до якого зроблено висновок про те, що фінансовий стан Закритого акціонерного товариства «Котнар» відповідає ознакам надкритичної неплатоспроможності, що виключає можливість відновлення платоспроможності боржника та задоволення вимог кредиторів.

У цьому звіті (а.с.30, том 6), виконаному арбітражним керуючим Драгун І.І. (розпорядником майна) та ОСОБА_9 , зазначено, що із проведеного аналізу діяльності підприємства за період 2008-2009 років встановлено, що показниками забезпечення зобов`язань боржника усіма його активами, оборотними активами, а також розмір чистих активів зменшились. Зменшення розміру чистих активів у 2009 році в основному за рахунок зростання кредиторської заборгованості підприємства за товари, роботи, послуги на 47926,0 тис. грн. та зростання заборгованості по довгострокових кредитах банків на 15874,0 тис. грн. Ознаки доведення до банкрутства відсутні.

Водночас, слід зазначити, що всупереч вимогам п.3.2. Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України №14 від 19.01.2006, в редакції на час складення звіту, арбітражний керуючий Драгун І.І. не проаналізувала причин погіршення показників, зазначених в звіті, шляхом перевірки фінансово-господарських договорів підприємства.

Таким чином, звіт містить недоліки та є неповним.

Окрім цього, апелянт ( ОСОБА_1 ) покликався на те, що предмет доведення банкрута акціонерами досліджувався судом при відкритті справи про банкрутство, до чого було залучено спеціаліста з даної області, чий висновок знаходиться в матеріалах справи том 12, сторінка 74, і яким встановлено відсутність ознак доведення до банкрутства боржника, однак, колегія суддів зазначає, що в томі 12 відсутній такий доказ, а скаржник не вказує будь-яких реквізитів висновку, на який він покликається, що унеможливило встановлення наявності такого доказу в матеріалах справи. Справу про банкрутство ЗАТ «Котнар» було порушено за заявою ініціюючого кредитора, а не боржника.

Натомість, у звіті про проведення аналізу фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства ЗАТ «Котнар» від 12.03.2018, виконаному ТзОВ «Аудиторська фірма «Украудит ХХІ-Шевченківська філія» на замовлення ліквідатора арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф., вказано, що в діях керівництва ЗАТ «Котнар» наявні ознаки нераціонального ведення господарської діяльності, що призвели до банкрутства.

При цьому діями керівництва та окремих акціонерів підприємства, які можна вважати ознаками навмисного погіршення фінансово-господарського стану підприємства у звіті названо:

- погіршення фінансово-господарського стану підприємства протягом періоду, що аналізується;

- продаж задіяних у виробничо-господарській діяльності основних засобів, які цілеспрямовано були переведені на ТзОВ «Котнар-М»;

- в 2009 році підприємство реалізувало всі свої виробничі запаси і готову продукцію, станом на 31.12.2009 підприємство не мало запасів, що вказує на намір припинити діяльність, що підтверджується також тим, що за 9 місяців 2010 року підприємство не мало доходів від основної діяльності;

- придбання цінних паперів (векселів) при збитковій діяльності підприємства;

- штучне збільшення розміру кредиторської та дебіторської заборгованості.

Як зазначено у звіті, всі ці дії призвели до незадовільної структури балансу та надкритичної неплатоспроможності станом на 31.12.2009.

Відповідно до звіту, при вивченні дій керівництва підприємства, які можна вважати ознаками навмисного погіршення фінансово-господарського стану підприємства виявлено:

- продаж задіяних у виробничо-господарській діяльності основних засобів в 2009 році підприємством реалізовувались основні засоби (обладнання) на користь ТзОВ «Котнар-М» безпосередньо або через ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс». Оскільки, ТзОВ «Торговий дім «Котнар» та ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» були ліквідовані за власним рішенням учасників, а ЗАТ «Котнар» знаходиться в стані припинення за судовим рішенням про банкрутство, можна зробити припущення, що обладнання ЗАТ «Котнар» цілеспрямовано було переведено на ТзОВ «Котнар-М»;

- у разі збиткової діяльності підприємства спрямування отримуваних грошових засобів та інвестицій на закупівлю товарів, робіт, послуг, безпосередньо задіяних у виробничо-господарській діяльності відповідно до фінансової звітності ЗАТ «Котнар» станом на 30.06.2009 підприємством отримано збиток, проте протоколом №9/1 загальних зборів акціонерів ЗАТ «Котнар» від 09.10.2009, на яких були присутні 3 акціонери ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 (69% від загальної кількості голосів) було прийнято рішення «здійснити купівлю цінних паперів векселів простих, векселедавців ТзОВ «Вест-Табакко-Груп-Д» та ТзОВ «Торговий дім «Котнар» у суб`єктів підприємницької діяльності фізичних осіб ОСОБА_11 та ОСОБА_12 », загальна сума договорів 14 639 946,14 грн.; оскільки для аналізу не надані документи, що підтверджують розрахунки за вказаними договорами, виконання вказаних договорів призвело або од збільшення кредиторської заборгованості, або до витрачання коштів на закупівлю товарів, не задіяних у виробництві; ОСОБА_11 , який реалізовував ЗАТ «Котнар» векселі є власником ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс», а ОСОБА_12 , яка реалізовувала ЗАТ «Котнар» векселі, є власником ТзОВ «Котнар-М».

Відомості звіту щодо купівлі цінних паперів підтверджуються доданими до звіту копіями договору купівлі-продажу цінних паперів №48Б від 04.02.2010, укладеного між ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» в особі дирекора ОСОБА_12 (продавця), представлене ТзОВ «Спікер-Брок-Інвест» (повірений продавця) та ЗАТ «Котнар» (а.с.155-156, том 38).

Відомості звіту щодо реалізації майна підтверджуються договором купівлі-продажу №03-08/12/09 від 08.12.2009, між ЗАТ «Котнар» (продавцем) та ТзОВ «Котнар-М» (покупцем) на продаж обладнання, видатковою накладною №КТ-0000070 від 03.12.2009, згідно з якою реалізовано 27 позицій виробничого обладнання загальною вартістю 865 047,41 грн. без ПДВ, та видатковою накладною №КТ-000003 від 03.05.2010. 2 позиції обладнання, яке було передано в заставу за договором №025/4KL від 30.09.2008 (п.13,14 договору); договором купівлі-продажу від 21.12.2009 мж ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» (продавцем) та ТзОВ «Котнар-М» (покупцем), загальна вартість товару за договором 10 083 827,20 грн.

З аналізу специфікації товару і видаткових накладних за назвою, виробником та заводським номером, переважна більшість позиці специфікації співпадає з позиціями договорів застави №025/2KL від 30.09.2008 та №025/4KL від 30.09.2008, укладеними між ЗАТ «Котнар» та ВАТ «ВТБ Банк (заставодержатель).

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами ліквідатора про наявність в діях колишніх акціонерів та керівника банкрута ознак доведення боржника до банкрутства.

Колегія суддів також бере до уваги доводи апелянта ( ОСОБА_12 ) про те, що докази, надані ліквідатором подано в копіях, не засвідчених жодним чином, проте, вказані докази наявні в інших матеріалах справи і їх було повторно подано ліквідатором до заяви про покладення субсидіарної відповідальності для зручності пошуку.

Відповідно до розширеного витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №79876384 від 17.08.2022, в реєстрі наявний запис про заставу рухомого майна на користь АТ «Закритий недеверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохілліс Хеліантус» (первинний обтяжувач ПАТ «ВТБ Банк»), в якому зазначено, що виробниче обладнання у кількості 201 одиниця, перелік якого наведено у додатку №1 до договору застави від 25.04.2012 №2139 на загальну суму 15 879 628,00 грн., належить ТзОВ «Котнар-М» на праві власності, що підтверджується, зокрема, договором купівлі-продажу від 21.12.2009, укладеним ТзОВ «Котнар-М» та ТзОВ «ТД «Котнар Плюс», видатковою накладною №ТК-0001269 від 21.12.2009 та №ТК-0001270 від 21.12.2009.

Апелянт ( ОСОБА_12 ) стверджує, що таким чином АТ «Закритий недеверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохілліс Хеліантус» та ТзОВ «Котнар-М» фактично і юридично визнали правомірність укладення між ТзОВ «Котнар-М» та ТзОВ «ТД «Котнар Плюс» договору купівлі-продажу від 21.12.2009.

Колегія суддів зазначає, що боржниками за вказаним обтяженням вказано ЗАТ «Котнар» і ТзОВ «Котнар-М», а формальна правомірність договору не спростовує негативних наслідків укладення такого договору для боржника.

Зі змісту чинної редакції статуту ЗАТ «Котнар» станом дату порушення провадження у справі про банкрутство, а саме, п. 5.3 статуту ЗАТ «Котнар», статутний фонд Товариства розподіляється між акціонерами (учасниками) наступним чином:

ОСОБА_1 , вклад у розмірі 24,5%;

ОСОБА_10 , вклад у розмірі 24,5%;

ОСОБА_2 , вклад у розмірі 24,5%;

ОСОБА_5 , вклад у розмірі 20%;

ТОВ «Карпат-Вин Еталон», вклад у розмірі 6,5%.

Директором ЗАТ «Котнар», згідно з відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в період із 2008 року по дату порушення провадження у справі про банкрутство 04.06.2010, був ОСОБА_6 , а саме підприємство зареєстроване за адресою: АДРЕСА_10 .

Відповідно до відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 2009 - 2010 рік, засновниками ТОВ «Котнар-М» (ідентифікаційний код 36210111) є: ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ; ЗАТ «Котнар». Згідно відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по 23.12.2009 директором ТОВ «Котнар-М» являвся ОСОБА_6 , із 23.12.2009 директором ТОВ «Котнар-М» являється ОСОБА_5 . Саме підприємство ТОВ «Котнар- М» зареєстроване за адресою: АДРЕСА_10 ..

Отже, враховуючи відомості із ЄДР, станом по 23.12.2009 ОСОБА_6 являвся керівником банкрута ЗАТ «Котнар» та керівником ТОВ «Котнар-М», а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являлись акціонерами, учасниками банкрута ЗАТ «Котнар» та ТОВ «Котнар-М», а сам банкрут був учасником ТОВ «Котнар-М», відтак ліквідатор вірно визначив осіб, які відповідно до закону несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями перед кредиторами за доведення боржника банкрутом.

При цьому, колегія суддів відхиляє покликання апелянта ( ОСОБА_1 ) на добросовісність акціонерів, що полягала в укладенні і частковому виконанні мирової угоди, оскільки ухвалу про затвердження мирової угоди було скасовано постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.12.2012 у зв`язку з невідповідністю вимогам закону, а частково сплачену за мировою угодою суму коштів було повернуто ТзОВ «Котнар-М» за судовим рішенням.

Водночас колегія суддів погоджується з доводами апелянта ( ОСОБА_12 ) про те, що з матеріалів, наданих ліквідатором, неможливо встановити розмір вимог, що підлягають стягненню осіб, винних у доведенні боржника до банкрутства.

Так, розмір субсидіарної відповідальності визначається в різниці між сумою вимог кредиторів та ліквідаційною масою.

У заяві про покладення субсидіарної відповідальності ліквідатор вказав, що загальна сума кредиторських вимог становить 151 964 101,67 грн., а загальна вартість майна банкрута, що увійшло до ліквідаційної маси становить 20 825 400,00 грн., отже різниця складає 131 138 701,67 грн.

В заяві про уточнення вимог ліквідатор повідомив суд, що усе майно банкрута було реалізоване за ціною 4 430 000,00 грн., відтак різниця між загальною сумою кредиторських вимог та загальною вартістю майна становить 147 534 101,67 грн. (151 964 101,67 грн - 4 430 000,00).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11.02.2011 затверджено реєстр вимог кредиторів, зокрема, конкурсними кредиторами ЗАТ «Котнар» визнано: - ТзОВ «Фудз Трейд» з вимогами у сумі 2 369 084, 33 грн., що підлягають задоволенню у четвертій черзі, в сумі 1 508 591, 56 грн. пені, що підлягають задоволенню у шостій черзі, та в сумі 321 грн, що підлягають задоволенню у першій черзі; ТзОВ «Вільногірське скло» з вимогами у сумі 1 545 995, 77 грн., що підлягають задоволенню у четвертій черзі, та в сумі 25 000 грн. пені, що підлягають задоволенню у шостій черзі; ПрАТ «Болградський виноробний завод» з вимогами в сумі 98 413, 86 грн. - у четвертій черзі; ПАТ «ВТБ Банк» з вимогами в сумі 361 грн. судових витрат - у першій черзі, в сумі 58 641 894, 41 грн. - у першій черзі та в сумі 2707 251, 15 грн. пені - у шостій черзі; ТзОВ «Дніпровська будівельна компанія «Гарант» з вимогами в сумі 361 грн. судових витрат - у першій черзі, в сумі 32 353 296, 98 грн. - у четвертій черзі та в сумі 25 000 грн. пені - у шостій черзі; Американську компанію «Хелтекс Контінентал Інк.» з вимогами у сумі 361 грн. судових витрат - у першій черзі, в сумі 10 596 081, 19 грн. - у четвертій черзі та в сумі 3 742 961, 33 грн. штрафних санкцій - у шостій черзі; фізичну особу-підприємця Хомюка Віталія Ярославича з вимогами в сумі 9 311 851, 23 грн. - у четвертій черзі та в сумі 361 грн. судових витрат - у першій черзі; ТзОВ «Торговий дім «Котнар» з вимогами в сумі 3 000 000 грн. - у четвертій черзі та в сумі 361 грн. судових витрат - у першій черзі; ТзОВ «Торговий дім «Котнар Плюс» з вимогами в сумі 19 989 505 грн. - у четвертій черзі та в сумі 361 грн. судових витрат - у першій черзі; - фізичну особу-підприємця Хомюк Інни Ярославівни з вимогами в сумі 5 328 094, 31 грн. - у четвертій черзі та в сумі 361 грн. судових витрат - у першій черзі; ТзОВ «Нідан+» з вимогами в сумі 125 грн. судових витрат - у першій черзі, в сумі 563 668, 24 грн. - у четвертій черзі та в сумі 154 439, 31 грн. штрафних санкцій - у шостій черзі.

Таким чином загальна сума визнаних кредиторських вимог до боржника становила 151 964 102,00 грн.

Протягом розгляду справи, який триває 12 років, склад кредиторів змінювався внаслідок правонаступництва та ліквідації частини кредиторів.

Відповідно до засідання комітету кредиторів від 12.03.2018, доданого ліквідатором до заяви про покладення субсидіарної відповідальності на осіб, винних у доведенні боржника до банкрута, кредиторами ЗАТ «Котнар», які входять до складу комітету, є ПАТ «ВТБ Банк» (кількість голосів - 64828) та АК «Хелтекс Контінентал Інк.» (кількість голосів - 11296), на засідання комітету кредиторів з`явився лише представник ПАТ «ВТБ Банк».

У відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор зазначає, що кредиторами у справі залишаються ТзОВ «Вільногірське скло» та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд Інвестохіллс Хеліантус», а також про те, що ліквідатор не має права вносити змін до реєстру вимог кредиторів, затвердженого судом.

Колегія суддів апеляційної інстанції вказує, що ведення реєстру вимог кредиторів, згідно з положеннями частини першої статті 61 КУзПБ належить до компетенції ліквідатора.

Пунктом 1 Вимог до форми та порядку ведення реєстру вимог кредиторів у справах про банкрутство (неплатоспроможність), затверджених наказом Міністерства юстиції України від 17.08.2020 №2778/5, встановлено що ці Вимоги визначають порядок ведення реєстру вимог кредиторів у справах про банкрутство (неплатоспроможність) та вимоги до форми Реєстру, організаційні підходи при складанні, веденні та внесенні змін до Реєстру на всіх стадіях провадження справи про банкрутство (неплатоспроможність).

Отже, ведення та внесення змін до реєстру вимог кредиторів арбітражними керуючими (керуючими санації, ліквідаторами) здійснюється відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства з урахуванням положень, передбачених зазначеними Вимогами.

Аналіз пунктів 1 - 6 Вимог дає підстави для висновку про те, що реєстр вимог кредиторів - це єдина уніфікована система записів про кредиторів боржника та їхні вимоги, яка ведеться державною мовою, в електронному вигляді за встановленою формою, підтримання якої в актуальному стані покладено на арбітражного керуючого та боржника, та доступ до якої мають конкурсні та забезпечені кредитори, інвестори, а також поточні кредитори (з моменту ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури або введення процедури погашення боргів боржника) згідно з Порядком функціонування автоматизованої системи «Банкрутство та неплатоспроможність», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 18.02.2020 №594/5.

Пунктом 1 Розділу ІІІ «Ведення Реєстру» Вимог передбачено, що арбітражний керуючий починає ведення Реєстру за результатами попереднього засідання господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність).

Підставою для внесення відомостей до Реєстру є ухвала (постанова) господарського суду або інформація, отримана під час провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) (списання або прощення боргів, задоволення вимог кредиторів, зміна відомостей про кредитора тощо).

Відповідно до пункту 8 Розділу ІІІ «Ведення реєстру» Вимог, у разі погашення вимог кредитора іншим шляхом, ніж задоволення за рахунок реалізації майна, відомості щодо способу погашення та дати погашення такої вимоги вносяться в графу «Примітки».

При заповненні розділу І Реєстру «Відомості про кредиторів» відомості щодо загальної суми задоволених (погашених) вимог в межах кожної вимоги, яка у разі часткового задоволення формується шляхом додавання розміру задоволених (погашених) вимог вносяться у графу 7 «Сума задоволених (погашених) вимог кредитора» (пункт 9 Розділу ІІІ «Ведення реєстру»).

Також, пунктом 14 Розділу ІІІ Вимог передбачено, що у випадку повного погашення вимог кредитора або відмови кредитора від вимог у графі «Примітки» відповідного запису Реєстру робиться відмітка про повне погашення або про виключення вимог кредитора із зазначенням дати та підстав погашення чи виключення.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду від 25.05.2021 у справі №915/684/14.

Таким чином, саме ліквідатор мав обов`язок при поданні заяви про покладення субсидіарної відповідальності на осіб, винних у доведенні боржника до банкрутства, через 8 років після затвердження реєстру вимог кредиторів, надати суду відомості щодо актуального складу кредиторів боржника та їх вимог.

Проте, в матеріалах справи за період з 20.03.2018 до дати розгляду апеляційної скарги відсутні відомості щодо актуального реєстру вимог кредиторів, що унеможливлює визначення розміру субсидіарної відповідальності.

Слід наголосити, що стягнені в порядку субсидіарної відповідальності суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів, тому обов`язковим є достеменне встановлення суми непогашених вимог кредиторів за недостатністю майна банкрута.

Разом з цим, колегія суддів відхиляє покликання апелянта ( ОСОБА_12 ) на рішення Господарського суду Закарпатської області у справі №5/58 (907/314/21) від 24.05.2022, оскільки станом на дату апеляційного розгляду вказане рішення не набрало законної сили.

Враховуючи те, що з матеріалів справи неможливо встановити розмір субсидіарної відповідальності, яка має бути покладена на відповідачів та стягнута на користь боржника, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що в задоволенні заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на акціонерів та керівника Закритого акціонерного товариства «Котнар» та стягнення з них грошових коштів у сумі 147.534.101,67 грн. слід відмовити.

Відповідно до вимог ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Щодо заявленого ОСОБА_1 клопотання про застосування строку позовної давності колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що ліквідатором ЗАТ «Котнар» арбітражним керуючим Кучаком Ю.Ф. не пропущено строку позовної давності для подання заяви про покладення субсидіарної відповідальності на акціонерів та керівника Закритого акціонерного товариства «Котнар», у зв`язку з доведенням боржника до банкрутства.

Так, за усталеною в судовій практиці правовою позицією Верховного Суду, прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом є тією обставиною, яка свідчить, що ліквідатор довідався або міг довідатися про наявність ознак доведення до банкрутства юридичної особи боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії.

Тобто, саме з дати прийняття судом постанови про визнання боржника банкрутом, починає перебіг 3-річний строк позовної давності з подання до суду заяви про покладення субсидіарної відповідальності, і у цій справі такий сплив 30.03.2014, оскільки постанову про визнання боржника банкрутом прийнято 30.03.2011.

Разом з цим, наслідки спливу позовної давності підлягають застосуванню лише у разі наявності підстав для задоволення заяви.

Відповідно до ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що вимоги апеляційних скарг є частково обґрунтованими, та підлягають задоволенню, а саме ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 24.05.2022 у справі №5/58 слід скасувати з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ліквідатора закритого акціонерного товариства «Котнар» арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича про покладення субсидіарної відповідальності на акціонерів та керівника боржника та стягнення грошових коштів у сумі 147.534.101,67 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 269, 270, 275, 280, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Вимоги апеляційних скарг ОСОБА_1 б/н від 02.07.2022 (вх.ЗАГС. №01-05/1561/22 від 05.07.2022) та ОСОБА_2 , № б/н від 21.07.2022 (вх. ЗАГС № 01-05/1791/22 від 25.07.2022) задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 24.05.2022 у справі №5/58 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ліквідатора закритого акціонерного товариства «Котнар», с. Мужієво, Берегівський район, арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича про покладення субсидіарної відповідальності на акціонерів Закритого акціонерного товариства «Котнар» та стягнення з акціонерів грошових коштів у сумі 147.534.101,67 грн. (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог) відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 04.11.2022.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.