ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2022 р. Справа №910/16578/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Суліма В.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.07.2022

у справі №910/16578/21 (суддя - Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед"

до Громадської організації "Особливі можливості"

про стягнення 172 989,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Діамед" (далі - ТОВ "Діамед") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Громадської організації "Особливі можливості" (далі - ГО "Особливі можливості) заборгованості у розмірі 172 989,29 грн., з яких: 167 601,44 грн. - борг за використання електромереж, 5 387,85 грн. - три проценти річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про технічне забезпечення електропостачання споживача від 01.11.2016 №33/14 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за забезпечення технічної можливості передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2022 у справі №910/16578/21 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням, ТОВ "Діамед" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій останнє просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2022 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції, на думку скаржника, прийняте з неврахуванням наявних доказів у справі, невірною оцінкою, що призвело до невірного встановлення обставин справи, порушено норми процесуального права, невірно застосовано норми матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що укладений між сторонами договір (разом з додатком №1 "Порядок розрахунків", де вказана ціна за використання електромереж) є діючим в межах періоду стягнення. Факт споживання послуг та їх надання в перод з листопада 2016 року по квітень 2018 року є безспірним, визнаним сторонами і підтверджений оплатами відповідача. Період з квітня 2018 року по 31.08.2021 повинен бути оплачений відповідачем згідно з умовами договору. Збільшення потужності з 10 кВт до 20 кВт відбулося, що підтверджується наданням потужностей позивачем, заявою відповідача та його оплатами. Стягується заборгованість за технічне забезпечення електропостачання, яке надається і сьогодні, адже відповідач має право і можливість споживати електроенергію. Наявність інших договорів між відповідачем та третіми особами на електропостачання - жодним чином не впливає на діючий договір між сторонами. Строк виконання зобов`язання по договору у відповідача настав з 25.09.2021 відповідно до договору та статті 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2022 апеляційну скаргу ТОВ "Діамед" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Ткаченка Б.О., Алданової С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/16578/21 за апеляційною скаргою ТОВ "Діамед" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2022.

Відповідно до частини 3 статті 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 3 статті 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ТОВ "Діамед" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2022 у справі №910/16578/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16578/21.

26.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/16578/21 з Господарського суду міста Києва.

29.09.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання ТОВ "Діамед" про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

У зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2022, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді: Алданова С.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2022 колегією суддів в зазначеному складі, прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ "Діамед" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2022 у справі №910/16578/21. Відмовлено ТОВ "Діамед" у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідач, у порядку статті 263 ГПК України своїм правом не скористався, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 01.11.2016 між ТОВ "Діамед" (власник мереж) та ГО "Особливі можливості" (споживач) було укладено договір про технічне забезпечення електропостачання споживача №33/14, за умовами якого, власник мереж забезпечує технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами споживачу в обсягах згідно з договором про постачання або про купівлю-продаж електричної енергії, з показниками допустимих відхилень від стандартних умов надання обсягу електричної енергії та рівня дозволеної потужності напруги, а споживач дотримується встановленого режиму споживання електричної енергії та своєчасно сплачує за отримані послуги, визначені пунктом 4.1 цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору передача електричної енергії забезпечується відповідно до однолінійної схеми. Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії в точку продажу, визначену відповідним договором споживача з постачальником електричної енергії.

Згідно з пунктом 2.1 договору власник мережі зобов`язаний забезпечити технічну можливість для передачі споживачу електричної енергії в межах 10 кВт дозволеної потужності на IV класі напруги (ступінь напруги 0,4 кВт) в обсягах, визначених відповідно до договору з постачальником електричної енергії, шляхом формування електричної схеми відповідної пропускної здатності.

За умовами підпункту 4.1.1 пункту 4.1 договору, споживач зобов`язаний здійснювати оплату за перетікання реактивної електроенергії на межі балансової належності електромереж.

Облік активної та реактивної енергії у споживача, струмоприймачі якого приєднані до електричних мереж власника мереж, здійснюються згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ (пункт 7.1 договору).

У пункті 7.4 договору сторони погодили, що на підставі показів засобів обліку електричної енергії споживачем та власником мереж оформлюються такі документи: акт про обсяг переданої споживачу електричної енергії; акт результатів замірів електричної потужності.

Договір укладається на строк до 31.10.2018, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін відмову від цього договору, або його перегляд (пункт 10.6 договору).

У додатку №1 до договору встановлено, що плата за використання електромереж складає 1 000,00 грн., в тому числі, податок на додану вартість 20% - 200,00 грн. та нараховується з використанням індексації шляхом помноження плати на індекс інфляції встановлений Державною службою статистики України.

ТОВ "Діамед" зазначає, що на підставі заяви щодо збільшення лімітів на споживання електричної енергії від 20.01.2017, відповідач просив збільшити потужності напруги та обсяги постачання електричної енергії до 20 кВт (5000 кВт на місяць), в результаті чого, починаючи з 01.02.2017, позивач збільшив плату за використання електромереж з 1 200,00 грн. до 2 400,00 грн. на місяць.

24.09.2021 позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 10.09.2021 №10/09 щодо сплатити заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 194 013,51 грн. та заборгованості за використання електромереж (технічне забезпечення електропостачання) протягом періоду з листопада 2016 року по серпень 2021 року в розмірі 167 601,44 грн. до якої долучив акти надання послуг (зняття показників лічильника, за використання електромереж з урахуванням індексу інфляції) за весь період.

23.10.2021 відповідач надав позивачу відповідь на претензію №23/10, у якій вказав на безпідставність вимог.

Оскільки відповідач не здійснив оплату, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 167 601,44 грн. заборгованості з оплати за використання електромереж (технічне забезпечення електропостачання) у період з листопада 2016 року по серпень 2021 року, а також 5 387,85 грн. трьох процентів річних.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтею 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з положеннями пункту 1.1 договору, позивач зобов`язувався забезпечувати технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами відповідачу в обсягах згідно з договором про постачання або про купівлю-продаж електричної енергії, з показниками допустимих відхилень від стандартних умов надання обсягу електричної енергії та рівня дозволеної потужності напруги, а відповідач зобов`язувався дотримуватися встановленого режиму споживання електричної енергії та своєчасно сплачувати за отримані послуги, визначені пунктом 4.1 договору.

У пункті 4.1 договору сторони передбачили обов`язок споживача здійснювати оплату за перетікання реактивної електроенергії на межі балансової належності електромереж.

У додатку №1 до договору "Порядок розрахунків" сторони встановили, що плата за використання електромереж складає 1 000,00 грн., в тому числі, податок на додану вартість 20% - 200,00 грн. та нараховується з використанням індексації шляхом помноження плати на індекс інфляції встановлений Державною службою статистики України.

Отже, сторони у договорі узгодили грошові зобов`язання відповідача, як споживача з оплати за перетікання реактивної електроенергії на межі балансової належності електромереж та плати за використання електромереж.

За умовами пункту 7.4 договору на підставі показів засобів обліку електричної енергії споживачем та власником мереж оформлюються такі документи: акт про обсяг переданої споживачу електричної енергії; акт результатів замірів електричної потужності.

Проте, матеріали справи не містять складених та підписаних відповідно до умов договору актів про обсяг переданої споживачу електричної енергії та актів результатів замірів електричної потужності.

Наявні в матеріалах справи акти надання послуг (зняття показників лічильника, за використання електромереж з урахуванням індексу інфляції) є такими, що оформлені тільки зі сторони позивача.

Суд першої інстанції зазначив, що вказані вище акти за період з листопада 2016 року по серпень 2021 року були надіслані відповідачу лише разом з претензією від 10.09.2021, в той час, як доказів направлення таких актів починаючи з 2016 року позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність факту належного надання послуг позивачем та прийняття послуг відповідачем в результаті чого сторони були б зобов`язані скласти та підписати відповідні акти надання послуг.

Також, з розрахунку позовних вимог вбачається, що оплату за використання електричних мереж позивачем розраховано не виходячи з вартості, яка була визначена у додатку №1 до договору (1 200,00 грн. на місяць), а в більшому розмірі (2 400,00 грн. на місяць) на підставі заяви відповідача про збільшення потужності напруги та обсягів електропостачання від 20.01.2017.

Оскільки йдеться не про укладення нового договору, а про внесення змін до вже існуючого договору про технічне забезпечення електропостачання споживача від 01.11.2016 №33/14 застосуванню підлягають положення пункту 10.4 договору, де вказано, що всі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками сторін.

Згідно зі статтею 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У той же час, матеріали справи не містять доказів внесення сторонами будь-яких змін до договору, в тому числі до додатку №1 до договору "Порядок розрахунків", зокрема, стосовно вартості послуг, а також, відсутня будь-яка відповідь позивача на заяву про збільшення потужності напруги та обсягів електропостачання від 20.01.2017, що також вказує на відсутність домовленостей про зміну (збільшення) вартості послуг з технічного забезпечення (використання електромереж) до 2 400,00 грн. на місяць, з чим погоджується судова колегія.

Крім того, суд звертає увагу, що у рішенні Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 у справі №910/2386/20 за позовом ТОВ "Діамед" до ГО "Особливі можливості" про стягнення заборгованості у розмірі 230 685,31 грн. з оплати спожитої у період з листопада 2016 року по січень 2020 року електричної енергії та внесення плати за використання електромереж на підставі договору від 01.11.2016 №33/14 вже були встановлені обставини:

1) відсутності належно оформлених актів про обсяг переданої споживачу електричної енергії та актів результатів замірів електричної потужності;

2) відсутності доказів внесення сторонами змін у пункт 10.4 договору від 01.11.2016 №33/14 до додатку №1 до договору "Порядок розрахунків".

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 у справі №910/2386/20 є таким, що набрало законної сили, сторонами не оскаржувалося.

Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У матеріалах справи №910/16578/21 вказані вище докази також відсутні.

Як зазначає місцевий господарський суд, єдиною підставою для подачі нового позову у справі №910/16578/21 на відміну від справи №910/2386/20 є письмова вимога (претензія) від 10.09.2021 №10/09, поданням якої позивач намагається встановити, відповідно до положень статті 530 ЦК України, початок строку виконання грошового зобов`язання з оплати спожитої електроенергії та внесення плати за використання електромереж за період з листопада 2016 року по серпень 2021 року.

У той же час, відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 у справі №910/2386/20 підставою для відмови у позові була не тільки відсутність строку виконання певного грошового зобов`язання, але також, у сукупності, відсутність складених та оформлених у відповідності до умов укладеного між сторонами правочину актів про обсяг переданої споживачу електричної енергії, актів результатів замірів електричної потужності та відсутність доказів внесення сторонами змін у порядку пункту 10.4 договору від 01.11.2016 №33/14 до додатку №1 "Порядок розрахунків".

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, про відсутність підстав для задоволення основної позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з оплати за використання електромереж (технічне забезпечення електропостачання) у період з листопада 2016 року по серпень 2021 року в розмірі 167 601,44 грн., а також похідної позовної вимоги про стягнення трьох процентів річних у розмірі 5 387,85 грн.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, залишені Північним апеляційним господарським судом без задоволення, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову у справі №910/16578/21.

Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2022 у справі №910/16578/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим судове рішення має бути залишеними без змін, а апеляційна скарга ТОВ "Діамед" - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Діамед" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2022 у справі №910/16578/21, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 267-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2022 у справі №910/16578/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2022 у справі №910/16578/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамед".

4. Матеріали справи №910/16578/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

В.В. Сулім