ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"31" жовтня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1141/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.

секретар судового засідання Овчар А.С.

при розгляді справи за позовом: Публічного акціонерного товариства УКРНАФТА (пров. Несторівський, буд. 3-5, м. Київ, 04053)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю БРАЙЛ (вул. Шевченка, буд.71, офіс 320, м. Миколаїв, 54001)

про стягнення 136008499,81 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Жила М.І.;

від відповідача: не з`явився.

УСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство УКРНАФТА звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю БРАЙЛ, в якій, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 88-96, т.1), просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 136008499,81 грн, з яких: 104999992,80 грн сума основного боргу, 14067122,32 грн пені, 15620973,82 грн інфляційних втрат та 1320410,87 грн 3% річних.

Позиції учасників справи

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки від 31.12.2021 №12/01/01/2334-НП в частині повної та своєчасної оплати вартості поставлених позивачем нафтопродуктів.

28.10.2022 від позивача до суду надійшли письмові пояснення (а.с.134-144, т.1), в яких він відзначив, що відповідач відповідно до умов п. 6.2. договору не звертався до позивача з повідомленнями щодо неможливості виконання своїх зобов`язань за договором у зв`язку з форс-мажорними обставинами, будь-яких належних доказів щодо існування таких обставин при виконанні відповідачем спірного зобов`язання матеріали справи не містять, а тому обставина введення в Україні воєнного стану не впливає на вирішення спору у цій справі.

Під час розгляду справи по суті у судових засіданнях позивач заявлені до відповідача вимоги повністю підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач відзив на позов і жодних доказів суду не надав, у судові засідання під час розгляду справи не з`являвся, про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, а отже справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України вирішується судом за наявними матеріалами. При цьому суд зауважує, що відповідач не повідомляв суду про наявність обставин, що перешкоджають йому прийняти участь у розгляді справи в умовах воєнного стану, запровадженого на території України або з інших підстав.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.06.2022 позовну заяву Публічного акціонерного товариства УКРНАФТА було залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення виявлених судом недоліків.

Приймаючи до уваги усунення позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, ухвалою суду від 27.06.2022 позовну заяву Публічного акціонерного товариства УКРНАФТА було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1141/22; ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи; призначено підготовче засідання у цій справі на 25 липня 2022 року об 11:30.

Ухвалою суду від 20.07.2022 судом було забезпечено участь представника позивача у судових засіданнях при розгляді цієї справи в режимі відеоконференції відповідно до ст. 197 ГПК України.

У судовому засіданні 25 липня 2022 року судом протокольною ухвалою було відкладено підготовче засідання на 18 серпня 2022 року о 14:00.

18 серпня 2022 судом у судовому засіданні протокольною ухвалою було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 12 вересня 2022 року о 14:30.

Судове засідання 12 вересня 2022 року о 14:30 не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Бездолі Д.О. на лікарняному.

Ухвалою суду від 13.09.2022 судом було призначено судове засідання у цій справі на 03 жовтня 2022 о 16:30.

У судовому засіданні 03.10.2022 судом протокольною ухвалою було оголошено перерву в судовому засіданні до 31 жовтня 2022 року о 16:00.

У судовому засіданні 31.10.2022 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

31.12.2021 між Публічним акціонерним товариством УКРНАФТА (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю БРАЙЛ (покупець) був укладений договір поставки № 12/01/01/2334-НП (а.с. 8-10, т.1; далі - договір), згідно з п. 1.1., 1.3. якого постачальник зобов`язався потягом січня 2021 року поставити та передати покупцю товар паливо дизельне Energy-ДП-3-Євро5-В0 ДСТУ 7688:2015, у кількості 3346,400 тон, загальною вартістю 104999992,80 грн, а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його вартість.

Відповідно до п. 3.2., 3.3., 3.4. договору передача-приймання товару за кількістю і якістю здійснюється у встановленому чинним законодавством України порядку, з оформленням акту приймання-передачі. Моментом поставки товару і моментом переходу права власності на товар до покупця вважається момент підписання уповноваженими представниками обох сторін акту приймання-передачі товару та / або видаткової накладної. Ризики випадкової загибелі чи ушкодження товару переходять від постачальника до покупця з моменту переходу права власності на товар.

За умовами п. 4.1., 4.3. договору товар, що поставляється за цим договором, оплачується за цінами, зазначеними у п. 1.3. цього договору. Покупець здійснює розрахунки по цьому договору в розмірі 100 % вартості товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у розділі 9 цього договору, в строки не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що в випадку порушення строків оплати за поставлений товар відповідно до цього договору, покупець сплачує постачальнику, на його вимогу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни не оплаченого товару за кожний день прострочення.

Згідно з п. 6.1., 6.2. договору при настанні обставин непереборної сили обставин, які не можуть бути передбачені сторонами при укладенні цього договору і проти виникнення яких сторони не можуть вжити відповідних заходів (форс-мажорні обставини), строк виконання зобов`язань сторін по цьому договору відкладається відповідно часу, протягом якого будуть діяти такі обставини. Сторона, що допустила внаслідок дії форс-мажорних обставин невиконання, або неналежне виконання зобов`язань по цьому договору в цілому, або окремих його умов, звільняється від відповідальності за таке невиконання або неналежне виконання на час дії форс-мажорних обставин. Сторона, для якої настали обставини форс-мажору, повинна негайно, але не пізніше 10-ти календарних днів, повідомити іншу сторону про неспроможність виконати зобов`язання (їх частину) по цьому договору. Сторона, що не виконала зазначені умови не вважається такою, що підпадає під дію обставин форс-мажору та несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань згідно умов цього договору. Необхідним і достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою країни сторони, для якої настали обставини форс-мажору.

Відповідно до п. 7.1. договору він вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 02 березня 2022 року включно, але в будь-якому випадку до моменту його повного виконання.

31.01.2022 між сторонами був підписаний акт приймання-передачі нафтопродуктів № 1 (а.с.11, т.1), відповідно до якого позивач поставив, а відповідач прийняв на виконання умов договору нафтопродукти на загальну суму 104999992,80 грн. Підписавши вказаний акт сторони, зокрема, підтвердили, що право власності на нафтопродукти від постачальника до покупця переходять в момент підписання акту.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.12-13, т.1), позивач звертався до відповідача із претензією від 03.05.2022 № 01/01/07-244, в якій вимагав погасити заборгованість за поставлені позивачем нафтопродукти, в тому числі, за договором № 12/01/01/2334-НП в розмірі 104999992,80 грн.

Доказів здійснення відповідачем оплати вартості отриманих від позивача за договором нафтопродуктів матеріали справи не містять. Отже, матеріалами справи підтверджено, що станом на час вирішення спору у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за договором поставки від 31.12.2021 № 12/01/01/2334-НП в розмірі 104999992,80 грн. Іншого відповідачем не доведено.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не була погашена заборгованість за вищевказаним договором, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду з відповідним позовом, що розглядається судом в межах цієї справи. Водночас, окрім основного боргу в сумі 104999992,80 грн, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 14067122,32 грн пені, 15620973,88 грн інфляційних втрат та 1320410,87 грн 3% річних (а.с. 89-90, т.1). Розрахунок спірних сум пені та 3 % річних позивачем здійснено за період з 03.03.2022 по 02.08.2022, інфляційних втрат за період березень-липень 2022 року.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності зі статтею 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За змістом ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Вказане цілком кореспондується з положеннями статті 193 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 617 ЦК України визначено, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У відповідності до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 13 ГПК України визначено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позиція суду

Під час розгляду справи судом встановлений факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за отриманий від останнього товар нафтопродукти по договору поставки від 31.12.2021 № 12/01/01/2334-НП в розмірі 104999992,80 грн, а отже позов позивача в цій частині позовних вимог належить задовольнити.

У зв`язку з тим, що бездіяльність відповідача у вигляді несплати коштів за фактично отриманий від позивача товар суперечить вищевказаним нормам права та договору, останнім правомірно нараховані до стягнення з відповідача пеня, 3 % річних та інфляційні втрати, розрахунок яких судом визнається вірним та обґрунтованим. При цьому відповідачем розрахунок позивача жодним чином не заперечений та не спростований.

Водночас, вирішуючи питання щодо можливості зменшення розміру штрафних санкцій у виді пені за власною ініціативою, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає про таке.

Так, при зменшенні розміру штрафних санкцій суд бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і оцінює співвідношення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу, зокрема, із розміром збитків позивача. Якщо порушення зобов`язання відповідачем не потягло за собою значні збитки для інших господарюючих суб`єктів, то суд може з урахуванням інтересів сторін зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. При цьому як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Суд відзначає, що за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

При цьому, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Вирішуючи питання щодо доцільності зменшення розміру штрафних санкцій у цій справі суд враховує, що сума заявленої позивачем до стягнення з відповідача пені є досить значною у порівнянні з сумою боргу та становить 14067122,32 грн, а у сукупності з нарахованими позивачем інфляційними втратами та 3% річними взагалі дорівнює 31008507,01 грн, тобто майже 30% від суми основного боргу. Крім цього суд враховує, що спірні правовідносини виникли під час дії в Україні воєнного стану, в цей же час матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач або інші особи зазнали збитків у зв`язку із простроченням виконання відповідачем зобов`язання у спірних відносинах. З іншого боку суд враховує, що підприємницька діяльність відповідачем здійснюється на власний ризик, останній не повідомив позивача про наявність форс-мажорних обставин, що заважають йому виконати спірне зобов`язання, а також те, що відповідач при укладенні договору з позивачем на власний розсуд погодився з умовами, які передбачають застосування санкцій за прострочення виконання зобов`язання з оплати товару.

Отже, врахувавши зазначені вище обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність у спірних відносинах сторін підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, у зв`язку з чим вважає необхідним та справедливим зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення з відповідача пені на 70%. При цьому таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів обох сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для боржника, так і для кредитора.

При цьому при вирішенні спору у цій справі суд також враховує, що для звільнення особи від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) боржник зобов`язаний довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання конкретних зобов`язань, передбачених умовами договору. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що у спірних відносинах сторін для відповідача настали форс-мажорні обставини, які, серед іншого, призвели до прострочення виконання зобов`язання відповідачем. Більше того, в матеріалах справи взагалі відсутні докази щодо звернення відповідача до позивача з повідомленням в порядку п. 6.2. договору про настання для відповідача у спірних відносинах форс-мажорної обставини.

За вищевикладених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства УКРНАФТА до Товариства з обмеженою відповідальністю БРАЙЛ слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 104999992,80 грн, пеню в сумі 4220136,70 грн, інфляційні втрати в сумі 15620973,82 грн та 3% річних в сумі 1320410,87 грн.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У п. 4.3. постанови від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України" пленум Вищого господарського суду України роз`яснив, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Приймаючи до уваги вищезазначене, а також з огляду на те, що спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по сплаті судового збору покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю БРАЙЛ в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю БРАЙЛ (вул. Шевченка, буд.71, офіс 320, м. Миколаїв, 54001, ) на користь Публічного акціонерного товариства УКРНАФТА (пров. Несторівський, буд. 3-5, м. Київ, 04053, ) борг в сумі 104999992 /сто чотири мільйона дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві/грн 80 коп, пеню в сумі 4220136 /чотири мільйона двісті двадцять тисяч сто тридцять шість/грн 70 коп, інфляційні втрати в сумі 15620973 /п`ятнадцять мільйонів шістсот двадцять тисяч дев`ятсот сімдесят три/грн 82 коп, 3% річних в сумі 1320410 /один мільйон триста двадцять тисяч чотириста десять/грн 87 коп та судовий збір в сумі 868350 /вісімсот шістдесят вісім тисяч триста п`ятдесят/ 00 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 10 листопада 2022 р.

Суддя Д.О. Бездоля