РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2022Справа № 910/21472/21

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В. В., розглянувши без виклику (повідомлення) представників сторін в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Яковлєвої Яни Юріївни

до Фізичної особи-підприємця Мосолової Тетяни Андріївни

про стягнення 103 944,05 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:.

Фізична особа-підприємець Яковлєва Яна Юріївна (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця Мосолової Тетяни Андріївни (далі - відповідач) про стягнення 103 944,05 грн, з яких: 95 924,52 грн складає сума попередньої оплати за послуги, 4 316,60 грн - неустойка, нарахована на підставі п. 6.3.1. Договору та 3 702,93 грн - неустойка, нарахована на підставі п. 6.3.2. Договору, також позивач просить покласти на відповідача понесені ним судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним, за твердженням позивача, виконанням відповідачем умов Договору про надання послуг № ЯЯ 08/12-1 від 12.08.2021 в частині своєчасного та якісного надання послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Відповідач в установлений строк не скерував до суду відзив на позовну заяву.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала про відкриття провадження у справі від 30.12.2021 була скерована судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04084, місто Київ, вулиця Сергія Данченка, будинок 34, квартира 227, проте конверт був повернутий на адресу суду із зазначенням причини повернення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4).

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання заявником кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надіслав ухвалу про відкриття провадження у справи за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Відповідно до частини 3 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

При цьому, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду про відкриття провадження у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

12.08.2021 між ФОП ЯКОВЛЄВА ЯНА ЮРІЇВНА, як Замовником, та ФОП МОСОЛОВА ТЕТЯНА АНДРІЇВНА, як Виконавцем, було укладено договір про надання послуг № ЯЯ 08/12-1 (далі - договір), відповідно до якого Виконавець взяв на себе зобов`язання за дорученням Замовника відповідно до Завдання на дизайн-проект розробити дизайн-проект приміщень, що включає: підготовку креслень, макетів, 3D-візуалізації, підготовку проекту бюджету для подальшого практичної реалізації дизайн-проекту на Об`єкті Замовника, під яким розуміється дитячий розважальний центр "Гуліверія", що розташований в торговельно-офісному комплексі з об`єктами громадського призначення та паркінгом на Спортивній Площі, 1-А, у Печерському районі міста Києва. Замовник за договором у свою чергу, взяла на себе зобов`язання прийняти і оплатити належним чином надані Послуги відповідно до умов Договору.

При цьому, відповідно до п. 2.2 договору Сторони домовились під «розробкою дизайн-проекту інтер`єру» вважати розробку та відображення в технічній документації унікального дизайну інтер`єру приміщення Об`єкту, що повинен враховувати як функціональне призначення Об`єкту, так і оригінальність та зручність його використання за призначенням, та включати такі складові, як планування та зонування приміщення.

Задля зручності та логічної послідовності у досягненні кінцевої мети договору, надання Послуг було розділене на етапи, що повинні виконуватись один за одним та ґрунтуватися на результатах попередніх прийнятих сторонами результатах виконаних етапів. При цьому Сторони визначили строки виконання кожного з етапів, враховуючи потребу Замовника у якнайскорішому початку роботи дитячого розважального центру з урахуванням існуючого бізнес-плану, бюджету розвитку та необхідності проведення у ньому ремонтно-будівельних робіт.

Відповідно до пункту 2.7.1 договору строк надання Послуг за першим етапом - «Розробка загальної концепції інтер`єру дитячого розважального центру «ГуліверіЯ» - складає 14 (чотирнадцять) робочих днів після зарахування авансового платежу на поточний рахунок Виконавця, згідно умов визначених в пункті 5.3.1. договору, а саме протягом 7 (семи) банківських днів після підписання договору, на підставі виставленого Виконавцем рахунку.

Рахунок на оплату № 1 було виставлено Відповідачем 16.08.2021 та оплачений 17.08.2021 на підставі платіжного доручення № 83 у повному обсязі, а саме в розмірі 95 924,52 грн без ПДВ, що становить 40% від ціни договору.

Як вже зазначалось, кінцевий строк надання Послуг за першим етапом було визначено Сторонами 07.09.2021 (14 робочих днів з моменту оплати, що відбулась 17.08.2021).

Проте варіант першого етапу Дизайн-проекту позивачем отримано на адресу своєї електронної пошти , як це передбачено пунктом 4.3 договору лише 22.09.2021, тобто з простроченням виконання на 15 календарних днів.

Протягом встановленого пунктом 4.4 договору строку позивач розглянула наданий Виконавцем варіант першого етапу Дизайн-проекту та виявила велику кількість зауважень до наданого варіанту першого етапу Дизайн-проекту, про що 29.09.2021 направила електронного та цінного листа з описом вкладення Виконавцю, в якому було зазначено, що Виконавцем надіслано недороблені результати першого етапу, що не відповідають вимогам унікальності, містять дублюючі рендери та плагіат.

Пунктом 6.3.2 договору передбачно, що у випадку, якщо порушення, встановлене п. 6.3.1 Договору триває понад 14 (чотирнадцять) календарних днів, Замовник має право в односторонньому порядку відмовитися від цього Договору при цьому Виконавець зобов`язується повернути протягом 2 (двох) банківських днів з моменту отримання такої вимоги перерахованої передплати за надання Послуг, окрім вартості фактично наданих Послуг.

З огляду на порушення строків виконання зобов`язання з боку відповідача, керуючись вказаними умовами договору, позивач заявила про відмову від договору (скерована на адресу відповідача 29.09.2021) та висунула наступні вимоги щодо повернення протягом 2 (двох) банківських днів з моменту отримання цієї вимоги перераховану передплату за виконання першого етапу Послуг у розмірі 95 924,52 грн, сплати договірної неустойки в розмірі 0,3% від вартості Послуг першого етапу, за кожен день прострочення надання Послуг (з 08.09.2021 по 22.09.2021), що складає 4 316,60 грн, та відшкодування всіх збитків, які полягають у сплаті орендної плати, штрафних санкцій підрядній організації за несвоєчасно розпочаті ремонтні роботи та доходи, які позивач могла б реально одержати протягом 15 календарних днів, на які було затримано надання відповідачем послуг (упущена вигода).

13.10.2021 засобами електронного листування відповідач заперечила проти вимоги та викладених в ній обставин.

Оскільки вимога позивача станом на 24.12.2021 не виконана відповідачем, грошові кошти не повернуті, ФОП Яковлєва Я. І. звернулась із даним позовом до суду, в межах якого просить суд стягнути з відповідача 95 924,52 грн попередньої оплати за послуги, 4 316,60 грн неустойки, нарахованої на підставі пункту 6.3.1. Договору та 3 702,93 грн неустойки, нарахованої на підставі пункту 6.3.2.

Відповідач не скористалась своїм правом на подання відзиву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір від 12.08.2021, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг та, за відсутності доказів визнання його недійсним, є належною підставою виникнення між ними взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (стаття 907 ЦК України).

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що умовами пункту 6.3.1 передбачено право Замовника відмовитись від договору в разі прострочення виконання зобов`язання Виконавцем на строк понад 14 календарних днів.

При цьому, як вказано судом вище строк виконання зобов`язання визначений протягом 14 робочих днів з моменту проведення попередньої оплати, яка мала місце 17.08.2021, тобто до 07.09.2021 включно.

Як вказано позивачем, підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем, проект об`єкту за договором був скерований на адресу позивача 22.09.2021, тобто з порушенням обумовленого договором строку на 15 календарних днів.

Нормою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Керуючись вказаними приписами чинного законодавства, беручи до уваги вказане вище, суд дійшов висновку про узгодженість фактичної відмови позивача від договору із умовами договору та приписами законодавства, що є достатньою підставою вважати договір від 12.08.2021 розірваним та наявністю підстав повернення сплаченої суми попередньої оплати в розмірі 95 924,52 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Беручи до уваги, що відповідачем не представлено суду доказів на спростування доводів позивача та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення 95 924,52 грн попередньої оплати.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з частини 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (статті 549 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вказане, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені на підставі пунктів 6.3.1 та 6.3.2 договору, суд дійшов висновку про наявність підстав покладення на відповідача обов`язку сплати пені в заявленому позивачем розмірі, а саме 4 316,60 грн неустойки, нарахованої на підставі пункту 6.3.1. договору та 3 702,93 грн неустойки, нарахованої на підставі пункту 6.3.2, а тому позов в цій частині підлягає задволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторін. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 123-126, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Яковлєвої Яни Юріївни про стягнення 103 944,05 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мосолової Тетяни Андріївни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Яковлєвої Яни Юріївни ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 95 924,52 грн (дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири гривні 52 копійки) попередньої оплати за послуги, 4 316,60 грн (чотири тисячі триста шістнадцять гривень 60 копійок) неустойки, нарахованої на підставі пункту 6.3.1. договору, 3 702,93 грн (три тисячі сімсот дві гривні 93 копійки) неустойки, нарахованої на підставі пункту 6.3.2, та 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ