ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2022 р. Справа№ 911/658/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання Місюк О.П.

за участю представників:

позивача - Невструєва Л.Б.;

відповідача - Кудрявцева С.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2022

у справі №911/658/22 (суддя - Янюк О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс"

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" 05.05.2022 звернулось до Господарського суду Київської області із позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії №442 від 29.11.2021 у розмірі 1742525,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про постачання електричної енергії споживачу у грудні 2021 року було поставлено 795813,543 кВт/год електричної енергії на суму 4421970,97 грн. Однак, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква лише частково виконав зобов`язання за договором щодо оплати за поставлену електричну енергію, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 1742525,87 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.05.2022 відкрито провадження у справі №911/658/22, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.07.2022 (повний текст рішення складено 28.07.2022) у справі №911/658/22 позов задоволено повністю. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" 1742525,87 грн основної заборгованості, 26137,89 грн судового збору та 21250,00 витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква подало апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що оскаржуване рішення суду прийняте за неповного з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням приписів процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква є структурним формуванням Збройних Сил України та фінансується за рахунок призначень державного бюджету. При цьому, згідно п. 5.6 договору №442 від 29.11.2021 розрахунки споживача за цим договором здійснюються за умови наявності бюджетного призначення на 2021 рік, тоді як відповідні бюджетні асигнування у спірному періоді були відсутні.

Крім того відповідач стверджує, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" не доведено належними доказами, оскільки факт надання електричної енергії підтверджується лише підписаними актами приймання-передачі електричної енергії, однак Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква не підписував акт приймання-передачі електричної енергії з тими показниками, що були визначені позивачем. В підтвердження наведеної позиції покликається на постанову Вищого господарського суду України у справі №910/24911/14.

Заперечуючи проти задоволення позову в частині стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу апелянт вказує на відсутність доказів стосовно належності та виправдання понесених витрат, а також неспівмірність цих витрат з предметом позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2022 апеляційну скаргу у справі №911/658/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги суддею-доповідачем виявлено недоліки скарги, а саме відсутність доказів сплати судового збору за її подання у встановлених порядку та розмірі, у зв`язку з чим ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2022 апеляційну скаргу у справі №911/658/22 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2022 у справі №911/658/22, справу призначено до розгляду на 08.11.2022, надано позивачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач не скористався правом наданим ст. 263 ГПК України та відзиву на апеляційну скаргу не надав, що в силу положень зазначеної статті не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 08.11.2022, яке відбулося в режимі відеоконференції, представники сторін надали пояснення по суті спору.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити без змін оскаржуване рішення суду.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши думку представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 29.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр газ ресурс» (постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №442 від 29.11.2021 (далі - договір), відповідно до п. 2.1 якого постачальник продає електричну енергію за кодом CPV за ДК 021:2015-09310000-5 - «Електрична енергія» споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а останній оплачує вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Цей договір є договором про приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами за взаємною згодою сторін, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та абз. 3, 4 п. 3.1.7. Правил роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 (пункт 1.1. договору).

Відповідно до п 5.1. договору загальна сума розрахунків за цим договором складає 6800000,00 грн у тому числі ПДВ 1133333,34 грн. Загальний обсяг споживання електричної енергії споживачем за цим договором становить 1255190,04 кв*год. з них 1 класу напруги - 228546,51 кВт*год, 2 класу напруги 1026643,53 кВт*год.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що ціна (вартість) електричної енергії за 1 кВт*год на момент укладення даного договору, з врахування вартості розподілу та передачі складає: 1 класу напруги 3,79208 грн без ПДВ, разом з ПДВ 4,55049609 грн, в тому числі ПДВ 0,758416 грн, 2 класу напруги 4,67543 грн без ПДВ, разом з ПДВ 5,61051605 грн, в тому числі ПДВ 0,93513 грн.

Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни (п. 5.3. договору).

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.4. договору).

У п. 5.5. договору сторони домовились, що обсяг проданої споживачу електроенергії визначається ОСР та підтверджується шляхом підписання сторонами до 5 числа місяця наступного за розрахунковим відповідного акта купівлі-продажу електричної енергії / акта приймання-передачі електричної енергії.

Відповідно до п. 5.6 договору розрахунки споживача за цим договором здійснюються за умови наявності бюджетного призначення (бюджетних асигнувань) на 2021 рік у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору.

Пунктом 5.7. договору, зокрема, передбачено, що оплата рахунка та акта приймання-передачі електричної енергії постачальника за цим договором за спожиту електричну енергію здійснюється споживачем в кінці розрахункового періоду протягом 20 днів з моменту отримання його споживачем.

Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору (п. 6.2. договору).

Договір укладено на строк з дати його підписання по 31 грудня 2021 року в частині постачання електричної енергії, а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є Додатком №1 до цього Договору (п. 13.1. Договору).

Матеріалами справи підтверджено, що у грудні 2021 року на виконання умов договору постачальником поставлено споживачу електричну енергію обсягом 795813,543 кВт/год на загальну суму 4421970,97 грн, що підтверджується актом приймання-передачі електричної енергії №УГР00004442 від 31.12.2021, підписаним та скріпленим печаткою зі сторони позивача.

Також в матеріалах справи міститься лист оператора системи розподілу - Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» лист №2617/030101 від 11.03.2022 (а.с. 26-27, т. 1), яким оператор системи розподілу надав Товариству з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" на запит останнього від 22.02.2022 інформацію щодо обсягів розподіленої електричної енергії електропостачальником Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" споживачу Квартирно-експлуатаційному відділу м. Біла Церква за період грудня 2021 року, відповідно до якої у грудні 2021 року відповідачем було спожито загалом 880867 кВт/год електричної енергії.

При цьому позивач зазначає, що за договором №442 від 29.11.2021 відповідачу поставлено електроенергію обсягом 795813,543 кВт/год, тоді як 85053,457 кВт/год поставлено в рамках договору №53 від 05.03.2021.

На підставі зазначених даних позивачем виставлено відповідачу рахунок №4638 від 31.12.2021 на суму 4421970,97 грн (з ПДВ) за спожиту електричну енергію у грудні 2021 року.

Водночас, споживач в якості оплати за електричну енергію, поставлену за грудень 2021 року, перерахував на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр газ ресурс» грошові кошти у розмірі 2679445,10 грн, що підтверджується розрахунковими документами №1650 від 17.12.2021 та №829 від 30.12.2021 (а.с. 21-22, т. 1).

Зважаючи на часткове виконання відповідачем зобов`язань за договором, в частині повної оплати за поставлену електричну енергію, позивач направив на адресу Квартирно-експлуатаційному відділу м. Біла Церква претензію №23-Ю1 від 09.02.2022 з примірниками акта приймання-передачі електричної енергії №УГР00004442 від 31.12.2021 та рахунком на оплату №4638 від 31.12.2021, відповідно до якої вимагав оплатити наявну заборгованість у розмірі 1742525,87 грн за поставлену електричну енергію, а також підписати та повернути на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр газ ресурс» один примірник вказаного акта. Дану претензію з додатками позивачем направлено відповідачу 09.02.2022 поштовим відправленням №492, про що свідчать опис вкладення у цінний лист та квитанція Акціонерного товариства «Укрпошта». Поштове відправлення №492 отримано відповідачем 11.02.2022, що підтверджується роздруківкою інформації з сайту оператора поштового зв`язку.

Відповіді на вказану претензію відповідач не надав, існуючу заборгованість за договором не сплатив.

17.02.2022 позивач направив відповідачу аналогічну претензію №33-Ю1 від 17.02.2022 з примірниками акта приймання-передачі електричної енергії №УГР00004442 від 31.12.2021 та рахунком на оплату №4638 від 31.12.2021. Дану претензію з додатками позивачем направлено відповідачу 18.02.2022 поштовим відправленням №093 та отримано відповідачем 11.02.2022, що підтверджується роздруківкою інформації з сайту оператора поштового зв`язку. Однак і вказана претензія залишена відповідачем без реагування.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором про постачання електричної енергії №442 від 29.11.2021 у розмірі 1742525,87 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог та стверджуючи про відсутність вини у винекненні заборгованості за договором, відповідач вказував на те, що недофінансування спірних зобов`язань виникло в результаті неплатоспроможності споживачів та недостатності бюджетних асигнувань.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що факт постачання позивачем електричної енергії відповідачу підтверджено належними доказами та не спростовано останнім, тому враховуючи борг відповідача за спожиту електричну енергію, поставлену позивачем в період з 01.12.2021 по 31.12.2021, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1742525,87 грн є правомірними та підлягають задоволенню. Разом з тим суд відмітив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність боржника.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр газ ресурс», з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод.

Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

В силу ч. ч. 1, 4 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Колегія суддів зауважує, що за своєю юридичною природою договір №442 від 29.11.2021 є договором енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно із ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Частинами шостою, сьомою статті 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

За змістом ч. ч. 2, 6, 7 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником.

Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

У пункті 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено (далі - ПРРЕЕ), що електрична енергія (активна) - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1.2.8. ПРРЕЕ постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку.

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами (п. 1.2.15 ПРРЕЕ).

Пунктом 3.1.7. ПРРЕЕ встановлено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються у паперовій формі та підписуються обома сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Таким чином, укладений між сторонами у справі договір постачання електричної енергії №442 від 29.11.2021, у розумінні ст.ст. 173, 174 ГК України та ст.ст. 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із п. 4.12. ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку (п. 4.13. ПРРЕЕ).

Платіжний документ (рахунок) формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу (п. 4.14. ПРРЕЕ).

Відповідно до п. 4.21. ПРРЕЕ оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно зі строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом. Зазначені строки не можуть бути меншими за 5 днів з дня надання платіжного документа споживачу.

Електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів, а споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (п. п. 5.2.1., 5.5.5. ПРРЕЕ).

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач за спожиту ним у грудні 2021 року електричну енергію в обсязі 795813,543 кВт/год на загальну суму 4421970,97 грн розрахувався частково, у розмірі 2679445,10 грн. При цьому неоплаченою залишилась спожита відповідачем у грудні 2021 електрична енергія на суму 1742525,87 грн.

Як вбачається із отриманих від Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго», як оператора системи розподілу, даних щодо фактичного споживання електричної енергії відповідачем, у грудні 2021 Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква спожито 795813,543 кВт/год електричної енергії, тобто фактично апелянтом було спожито електричної енергії у межах обсягу, який передбачено договором (згідно п. 5.1 договору загальний обсяг спожитої електричної енергії за договором становить 1255190,04 кВт/год).

Відповідач не оспорює обсяги електроенергії, спожиті ним у спірному періоді (у грудні 2021 року), не посилається на наявність розбіжностей у визначенні таких обсягів, а вказує на те, що акт приймання-передачі електричної енергії не підписаний відповідачем, а відтак факт постачання електричної енергії не засвідчений належним чином.

Однак зазначені доводи скаржника спростовуються тим, що з урахуванням наведених вище приписів чинного законодавства саме на підставі даних щодо обсягів спожитої Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква, переданих Публічним акціонерним товаристваом «Черкасиобленерго», позивач сформував та виставив відповідачу рахунок за спожиту ним у грудні 2021 року електроенергію. Тобто, при формуванні та виставленні рахунку позивач виходив із обсягів спожитої електричної енергії, дані про які отримав від оператора системи розподілу.

При цьому не підписання відповідачем направленого йому позивачем акту приймання-передачі електричної енергії не звільняє відповідача від обов`язку здійснення оплати за фактично спожиту електричну енергію.

Також Північний апеляційний господарський суд зазначає, що постанова Вищого господарського суду України у справі №910/24911/14, на яку посилається скаржник у апеляційній скарзі, не є постановою Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у розумінні ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 4 ст. 236 ГПК України, а отже не є джерелом правозастосовчої практики та не підлягає врахування під час розгляду даної справи.

Щодо тверджень скаржника про відсутність бюджетних асигнувань для оплати зобов`язань за договором та відповідно, відсутність вини останнього у неналежному виконанні умов договору, суд зауважує наступне.

Пунктом 5.6. договору сторонами передбачено, що розрахунки споживача за цим договором здійснюються за умови наявності бюджетного призначення (бюджетних асигнувань) на 2021 рік у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України (далі - БК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є структурним формуванням Збройних Сил України, підпорядковується Міністерству оборони України та фінансується за рахунок призначень державного бюджету.

Згідно п. 47 ч. 1 ст. 2 БК України розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом та здійснення витрат бюджету.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 2 БК України бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження.

Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 48 БК України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України.; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Довгострокове зобов`язання за енергосервісом на підставі документального підтвердження в установленому порядку скорочення обсягів споживання комунальних послуг та енергоносіїв і видатків на їх оплату за звітний період (порівняно з такими обсягами (видатками), які були б спожиті (здійснені) за відсутності енергосервісу) набуває статусу бюджетного зобов`язання у сумі, визначеній згідно з умовами договору енергосервісу виходячи з цін (тарифів), діючих у періоді, за який здійснюється розрахунок, у межах фактичного скорочення таких видатків.

Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання за спеціальним фондом бюджету виключно в межах відповідних фактичних надходжень спеціального фонду бюджету (з дотриманням вимог частини другої статті 57 цього Кодексу).

Розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними.

За такими операціями не виникають бюджетні зобов`язання та не утворюється бюджетна заборгованість. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Згідно ч. 1 ст. 49 БК України розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 цього Кодексу.

Казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі: наявності відповідного бюджетного зобов`язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми; наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.

Організаційні взаємовідносини між органами Державної казначейської служби та розпорядниками бюджетних коштів, одержувачами бюджетних коштів в процесі обслуговування державного бюджету за видатками регламентуються БК України, Указом Президента України від 13.04.2011 №460/2011 "Про Положення про Державну казначейську службу України", наказами Міністерства Фінансів України від 24.12.2012 №1407 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами", від 02.03.2012 №309 "Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України".

Відповідно до вимог БК України та Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, Казначейство України здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів і відображає їх у звітності про виконання бюджету. Розпорядники бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг, відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання, приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України. Органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень, до яких додаються документи що підтверджують отримання товарів та надання послуг. Перелік підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов`язань, бюджетних фінансових зобов`язань та проведення платежів визначається Методичними рекомендаціями щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов`язань та оплати рахунків, затверджених наказом ДКСУ від 29.04.2013 №68. Відповідно до Переліку, підставою для реєстрації бюджетних зобов`язань, бюджетних фінансових зобов`язань та проведення платежів по КЕКВ 2273 "Оплата електроенергії" є належним чином оформлені договір, рахунок (у разі здійснення попередньої оплати), акт наданих послуг/акт приймання-передавання товарної продукції.

Однак, Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква не було надано суду доказів, які б підтверджували звернення розпорядника бюджетних коштів до Державної казначейської служби з метою проведення оплати за використану електричну енергію за грудень 2021 року, відмов казначейства у реєстрації бюджетних зобов`язань.

Таким чином, матеріали справи не містять і доказів вжиття відповідачем всіх можливих заходів з метою виконання зобов`язання перед позивачем та недопущення виникнення його прострочення.

Поряд з викладеним суд вказує, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженому державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобов`язання зі сплати спожитої електричної енергії, оскільки наявність у відповідача обов`язку з оплати отриманих послуг не залежить від строків або обсягів бюджетних асигнувань, які є лише засобом реалізації державних програм, а також відкритих в органах Казначейства на їх виконання рахунків.

Вказане підтверджено також ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 (Заява №70297/01), де зазначено, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Суд також зазначає, що в силу положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, відповідач уклавши з позивачем договір на відповідних умовах зобов`язаний нести всі ризики, пов`язані з порушенням власних зобов`язань.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для звільнення відповідача від обов`язку оплачувати вартість отриманої від позивача електроенергії за вказаний період 2021 року. Отже, постачання позивачем відповідачу електроенергії є підставою виникнення у останнього зобов`язання з оплати спожитої електроенергії відповідно до умов договору та чинного законодавства шляхом здійснення оплати за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії згідно із виставленим рахунком на оплату вартості спожитої електроенергії.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати відповідачем всіх коштів за поставлену у грудні 2021 року електричну енергію, у зв`язку з чим в спірних правовідносинах відповідачем порушено умови договору №442 від 29.11.2021 та положення вищенаведеного законодавства в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з позивачем.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, що невиконання грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором є його порушення у розумінні ст. 610 ЦК України, а сам відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

За таких обставин судом першої інстанції обґрунтовано та правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 1742525,87 грн.

Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Київської області про задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в частині стґягнення основного боргу колегія суддів не вбачає.

Стосовно оскарження відповідачем рішення Господарського суду Київської області від 26.07.2022 у даній справі в частині стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21250,00 грн, суд відмічає наступне.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" у позовній заяві повідомлено, що попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які останній поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 21250,00 грн.

Відтак про можливе стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21250,00 грн відповідач був обізнаний, а тому мав можливість надати свої заперечення щодо розміру судових витрат. Однак, матеріали справи не містять заперечення або клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. До того ж, слід наголосити, що в апеляційній скарзі відповідач також не наводить жодних доводів щодо неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката.

Частинами 3, 4 статті 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До позовної заяви позивачем додано докази понесених судових витрат, а саме: договір про надання правничої допомоги від 20.05.2019, додаткову угоду №4-1/22 від 07.02.2022 до вказаного договору, детальний опис наданої професійної правничої допомоги, акт про прийняття-передачу наданих послуг №1/4-1/22 від 03.05.2022, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Невструєва Л.Б. та довіреність №01-Ю1 від 12.01.2022.

З наданих позивачем документів убачається, що 20.05.2019 між адвокатом Невструєвим Леонідом Борисовичем (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр газ ресурс» (клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги (далі договір) та 07.02.2022 додаткову угоду №4-1/22 до вказаного договору (далі додаткова угода), відповдіно до п. 1.1 якої адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу клієнту у господарському провадженні у справі по стягненню заборгованості з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква перед клієнтом, яка утворилась на дату укладення цієї додаткової угоди.

Відповдіно до п. 2.1 додаткової угоди сторони погодили розмір погодинної ставки адвоката за надання будь-яких видів професійної правничої допомоги на рівні 2500,00 грн за 1 годину.

Згідно п. 2.4 додаткової угоди факт надання правової допомоги підтверджується актом наданих послуг.

Частиною 2.5 додаткової угоди унормовано, що клієнт сплачує гонорар протягом 60 днів з моменту підписання акту наданих послуг.

Згідно опису наданої професійної правничої допомоги, адвокат надав клієнту наступний обсяг робіт:

- ознайомлення з договором №442 від 29.11.2021 з додатками та актом приймання електричної енергії №УГР00004442 від 31.12.2021 - 2 год., вартість - 5000,00 грн;

- підготовка та направлення запиту №07/22 від 22.02.2022 - 1 год., вартість - 2500,00 грн;

- підготовка та направлення претензії №23-Ю1 від 09.02.2022 - 1 год., вартість - 2500,00 грн;

- підготовка та направлення претензії №33-Ю1 від 17.02.2022 - 1 год., вартість - 2500,00 грн;

- ознайомлення з відповіддю Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» №2617/030101 від 11.03.2022 з додатками - 0,5 год., вартість - 1250,00 грн;

- підготовка позовної заяви - 3 год., вартість - 7500,00 грн. Загальна вартість склала 21250,00 грн.

03.05.2022 між адвокатом Невструєвим Л.Б. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр газ ресурс» складено акт прийняття-передачі наданих послуг №1/4-1/22 на суму 21250,00 грн.

В пункті 3 акту прийняття-передачі наданих послуг сторонами відмічено, що жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягах в цілому послуг замовник до виконавця не має.

За наведеного, загальна вартість професійної правничої допомоги, що заявлена до стягнення позивачем, становить 21250,00 грн.

Відповідач ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі не наводить доводів щодо неспівмірності наданих послуг із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, тощо.

Згідно ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до позасудового вирішення спору.

Зі змісту ст. 129, ч. 1 ст. 126 ГПК України вбачається, що в разі задоволення позову, за загальним правилом, на відповідача покладаються інші судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Наданими позивачем доказами підтверджується надання позивачу професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, інтереси позивача в суді першої інстанції представляв адвокат Невструєв Л.Б. на підставі довіреності №01-Ю1 від 13.01.2022. Окрім підготовки та подачі до суду позовної заяви адвокат Невструєв Л.Б. брав участь у судовому засіданні місцевого господарського суду 18.07.2022, тоді як представник відповідача у відзиві на позов просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши наведений позивачем детальний опис наданих адвокатом Невструєвим Л.Б. послуг, необхідних для надання правничої допомоги у цій справі, перевіривши характер правничої допомоги, кількість наданих послуг та їх вартість, зважаючи на предмет позову (стягнення 1742525,87 грн) та відсутність заперечень відповдіача щодо розміру заявлених витрат, суд апеляційної інстанції виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності судових витрат, враховуючи всі аспекти даної справи, погоджується з місцевим господарським судом стосовно обгрунтованості та доведеності позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21250,00 грн та наявність підстав для їх покладення на відповідача.

Разом з тим Північний апеляційний господарський суд відмічає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Зазначений висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, згідно з якою (постановою) об`єднана палата відступила від висновку щодо застосування положень статті 126 ГПК України, викладеного у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №906/194/18, про необхідність надання доказів, які підтверджують фактичне здійснення учасником справи витрат на професійну правничу допомогу, для вирішення питання про розподіл судових витрат. У подальшому наведений висновок об`єднаної палати викладений також у низці постанов Верховного Суду, зокрема: від 01.12.2020 зі справи №904/5818/19, від 22.01.2021 зі справи №925/1137/19, від 25.03.2021 зі справи №903/330/20, від 08.06.2021 зі справи №910/9243/20, від 02.09.2021 зі справи №910/21300/17, від 13.09.2021 зі справи №910/11739/19, від 11.11.2021 зі справи №922/449/21.

Зважаючи на доведеність позивачем розміру понесених витрат, доводи скаржника про наявність підстав для відмови у їх стягненні колегія суддів сприймає критично та звертає увагу скаржника, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання сторін від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасність вчинення дій, необхідних для поновлення порушених прав та інтересів юридичних осіб.

Згідно із ч. 2 ст. 19 ГПК України особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Відтак, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи.

За наведених обставин, доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі не можуть бути підставою для відмови у покладенні на відповідача 21250,00 грн витрат правничої допомоги.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2022 у справі №911/658/22 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2022 у справі №911/658/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст складено 09.11.2022.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов