ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2022 Справа № 914/2453/21

За позовом: Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго, м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів

про стягнення 911 815, 25 грн

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Лазаренко С.В.

Представники сторін:

від позивача: Юзва А.Я.- представник

від відповідача: Рібун Р.В.- представник

В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа № 914/2453/21 за позовом Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго до Приватного акціонерного товариства Львівобленерго про стягнення 911 815, 25 грн.

Ухвалою суду від 19.08.2021 відкрито провадження у справі № 914/2453/21 за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначено на 13.09.2021.

Подальший хід розгляду справи описано у відповідних ухвалах суду, зокрема ухвалою від 06.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 20.12.2021.

В подальшому, у судових засіданнях оголошувалися перерви, зокрема в судовому засіданні 20.06.2022 оголошено перерву до 25.07.2022.

Ухвалою суду від 25.07.2022 клопотання Приватного акціонерного товариства Львівобленерго про зупинення провадження у справі задоволено. Провадження у справі № 914/2453/21 зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 912/1941/21 за касаційними скаргами ПрАТ НЕК Укренерго та ТОВ Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2022 та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 01.11.2021 у справі за позовом ПрАТ НЕК Укренерго до ТОВ Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія про стягнення коштів.

Ухвалою суду від 27.09.2022 провадження у справі № 914/2453/21 поновлено та судове засідання призначено на 17.10.2022.

В судовому засіданні, 17.10.2022, оголошено перерву до 31.10.2022.

В судове засідання, 31.10.2022, представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та усних поясненнях.

Представник відповідача в судове засідання, яке відбулося 31.10.2022, з`явився, позовні вимоги заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та у письмових поясненнях.

В судовому засіданні, 31.10.2022, оголошено перерву до 01.11.2022.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 01.11.2022 оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго (надалі позивач, ОСП) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Львівобленерго (надалі відповідач, користувач) про стягнення 911 815, 25 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між Державним підприємством Національна енергетична компанія Укренерго, правонаступником майна, усіх прав та обов`язків якого є Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго та Приватним акціонерним товариством Львівобленерго укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 10.06.2019 № 0521-02041 (з протоколом розбіжностей від 10.06.2019 та протоколом узгодження розбіжностей від 29.06.2019), який викладено в новій редакції додатковою угодою від 16.08.2019 з протоколом розбіжностей від 16.08.2019 та протоколом узгодження розбіжностей від 13.09.2019, (надалі договір).

Згідно з п. 1.1. договору, Національна енергетична компанія Укренерго (оператор системи передачі, ОСП) зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії, а Приватне акціонерне товариство Львівобленерго (користувач) зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 4.1. договору, для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги.

В порушення умов договору щодо сплати за послуги передачі електричної енергії, в тому числі і сплати планових платежів, відповідачем свої зобов"язання виконані несвоєчасно за грудень 2020 року, січень, лютий та квітень 2021 року.

У зв`язку із допущеним відповідачем порушенням строків поетапної передоплати планової вартості послуг з передачі електричної енергії та проведення розрахунків за фактичний обсяг послуг згідно з умовами договору, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача за прострочення сплати коштів 413 082, 03 грн пені, 101 793, 00 грн 3 % річних та 396 940, 22 грн інфляційних втрат, в загальному розмірі 911 815, 25 грн.

Позиція відповідача.

Заперечуючи частково позовні вимоги щодо нарахування та стягнення пені в розмірі 413 082, 03 грн представник відповідач посилається на те, що сторонами не було узгоджено планові обсяги надання послуг, в той же час пункт 6.7 договору встановлює можливість нарахування пені лише у випадку порушення користувачем термінів розрахунку за фактичні обсяги послуг, а отже нарахування позивачем пені за прострочення платежів з поетапної попередньої оплати вартості послуг є безпідставним. Відтак, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені є безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення поетапної попередньої оплати планової вартості послуги, то такі вимоги також є безпідставними. До надання однією із сторін правочину послуги (передачі товару, виконання робіт) внесена іншою стороною сума попередньої оплати за такі послуги (товар, роботу) не є грошовим зобов`язанням, за несвоєчасне виконання якого нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати на підставі статті 625 ЦК України, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, платежами у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані, до яких положення частини 2 статті 625 ЦК не застосовуються. Таким чином, суми поетапної оплати на яких фактично ґрунтуються вимоги позивача, є фактично прогнозованими плановими обсягами надання послуги, але не є простроченою заборгованістю відповідача, на яку може бути нараховано 3 % річних та інфляційні втрати.

Разом з тим, представник відповідача додатково зазначає, що граничним строком для нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних за спрострочення сплати планових платежів є останній календарний день місяця, оскільки, на його думку, зобов`язання щодо сплати п`яти планових місячних платежів завершуються після завершення розрахункового періоду, яким є календарний місяць.

Крім цього, згідно п.п. 16 п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2022 № 332 Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану із наступними змінами та доповненнями (в редакції Постанови НКРЕКП від 26.04.2022 № 413), на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надано рекомендації, зокрема зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії між учасниками ринку електричної енергії.

Також, постановою НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 Про дії учасників ринку електричної енергії у період дії карантину та обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19) на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19) та протягом 30 днів з дня його відміни надано рекомендації, зокрема Оператору системи передачі (який виконує функцію Адміністратора розрахунків) не застосовувати до електропостачальників заходи, передбачені підпунктами 1-6 пункту 1.7.2 глави 1.7 розділу І Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307, та заходи, передбачені пунктом 5.7 Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, щo є додатком 6 до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП, від 14.03.2018 №309, тобто не нарахувати пеню та штраф за порушення термінів розрахунку.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи з таких мотивів.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 4 Закону України Про ринок електричної енергії, учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються договори, зокрема про надання послуг з передачі.

Передача електричної енергії - транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями (п. 60 ч. 1 ст. 1 Закону України Про ринок електричної енергії).

Відповідно до п. 4 ст. 33 Закону України Про ринок електричної енергії, оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії на підставі договору, укладеного на основі типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії.

Згідно з приписами п. п. 5.1-5.2 Кодексу системи передачі (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), договір про надання послуг з передачі електричної енергії визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює передачу електричної енергії електричними мережами системи передачі. Договір встановлює обов`язки та права сторін у процесі передачі електричної енергії електричними мережами Оператора системи передачі від виробників до систем розподілу та споживачів, а також при здійсненні її експорту, імпорту та транзиту. Укладення договорів про надання послуг з передачі електричної енергії є обов`язковою умовою надання користувачам доступу до системи передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії, відповідно до умов якого позивач як ОСП зобов"язується надавати послугу з передачі електричної енергії (послуга), а відповідач як користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору (п. 1.1 договору).

Умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що користувач зобов`язується здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором (п. 9.3 договору).

Відповідно до п. 4.1. договору, для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуг.

Порядок розрахунків між сторонами визначений розділом 6 договору.

Так, розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць.

Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином: 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів: 2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового місяця; 3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового місяця; 4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового місяця; 5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця. При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед (п. 6.1. та п. 6.2. договору).

У разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач: передає ОСП письмове факсимільне повідомлення про зміну обсягів послуги не менше ніж за 2 робочі дні до моменту очікуваної зміни планових обсягів послуги; сплачує вартість послуги до дати очікуваного перевищення запланованих обсягів послуги або зменшує останній/останні планові платежі на відповідну суму у разі зменшення запланованих обсягів послуги (п. 6.3 договору).

Відповідно до п. 6.4 договору, у разі зміни регулятором тарифу на послугу з передачі електричної енергії, ОСП здійснює розрахунок належної до сплати вартості послуги за новим тарифом, починаючи з дня набрання чинності рішенням регулятора про зміну тарифу.

Згідно з п. 6.5 договору, користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою Системи управління ринком (далі - сервіс), з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Штрафними санкціями, в розумінні ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Пунктом 6.7. договору передбачено, що у випадку порушення користувачем термінів розрахунку, ОСП має право нарахувати пеню в розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобовязань.

Заперечуючи позовні вимоги представник відповідача вказує, що сторонами не погоджені планові обсяги передачі електричної енергії. В той же час позивачем надано суду копію листа відповідача від 19.12.2019 № 139-6075 «Про прогнозовані показники ТВЕ та обсягів передачі електроенергії на 2020 рік» з плановими обсягами передачі електроенергії на 2020 рік, в тому числі на грудень 2020 року в розмірі 79000 МВт*год.

Вказаний лист, незважаючи на відсутність у ньому посилання на договір, містить дані, що передбачені положеннями п. 4.1. договору для розрахунку планового обсягу послуги. Факт здійснення відповідачем платежів в частині сплати планової вартості послуги інших місяців у 2020 році згідно вказаних у листі даних щодо таких планових обсягів, свідчить про узгодження сторонами вказаних планових платежів.

Водночас, суд зауважує, що при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.

Щодо доводів представника відповідача, що граничним строком для нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних є останній календарний день відповідного місяця, оскільки, на його думку, зобов`язання щодо сплати п`яти планових платежів завершуються після завершення розрахункового періоду, яким є календарний місяць. Дане твердження відповідача є помилковим, оскільки згідно з правовою конструкцією договору сума п`яти грошових зобов`язань щодо здійснення поетапних попередніх оплат планової вартості послуги розрахункового періоду, яким є календарний місяць, лише з моменту отримання акту приймання - передачі послуги користувачем перетворюється на одне грошове зобов`язання, що становить різницю між вартістю фактично наданих послуг за підсумками місяця зазначеною в акті приймання - передачі послуги та сумою сплачених попередніх оплат планової вартості послуги відповідного розрахункового періоду. При цьому обов`язок сплатити грошове зобов`язання на вказану суму (якщо сума здійснених попередніх оплат є меншою від вартості наданих послуг згідно акту приймання-передачі послуги) виникає на підставі акту приймання-передачі послуги та строк його виконання спливає протягом 3 банківських днів з моменту отримання акту приймання-передачі послуги.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору, а саме допущенні відповідачем прострочення оплати послуг з передачі електричної енергії, що є підставою для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

В той же час щодо розміру пені, 3 % річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача суд зазначає наступне.

Позивач просить стягнути з відповідача за прострочку оплат за вказаний період 413 082, 03 грн пені, 101 793, 00 грн 3 % річних та 396 940, 22 грн інфляційних.

Як зазначає позивач попередня оплата (плановий обсяг) за грудень 2020 року (згідно з п. 6.2. договору) відповідачем не вносилась.

Водночас, відповідно до п. 6.7. договору, в оплату грудня 2020 зараховано переплати попередніх періодів в сумі 4 577 174, 99 грн (лист відповідача № 139-274 від 03.03.2021). Вказану переплату в сумі 4 577 174, 99 грн зараховано в часткову оплату 1 платежу попередньої оплати за грудень 2020 року. Сторонами підписано акт приймання-передачі послуги за грудень 2020 року від 31.12.2020, відповідно до якого фактичний обсяг наданої послуги склав 99 618, 446 МВт*год вартістю 37 387 998, 20 грн.

Відповідачем здійснено оплату за фактичний обсяг наданої послуги згідно акту приймання-передачі послуги за грудень 2020 року від 31.12.2020 (в розмірі різниці між вартістю фактично наданої послуги за грудень 2020 року в сумі 37 387 998, 20 грн та сумою 4 577 174, 99 грн переплат минулих періодів), а саме: сплачено 32 810 823,21 грн згідно платіжного доручення від 01.02.2021 № 1333.

За порушення зобов`язань з поетапної попередньої оплати планової вартості послуги за грудень 2020 року відповідачу до дати, яка передує дню здійснення відповідачем оплати за фактичний обсяг наданої послуги за грудень 2020 року, позивачем здійснено наступні нарахування:

- по 1 платежу: пеня в розмірі 26 649, 24 грн, 3 % річних в розмірі 6 662, 30 грн та інфляційних втрат в розмірі 29 918, 87 грн;

- по 2 платежу: пеня в розмірі 101 265, 56 грн, 3 % річних в розмірі 25 316, 40 грн, інфляційних втрат в розмірі 131 152, 25 грн;

- по 3 платежу: пеня в розмірі 91 544, 37 грн, 3 % річних в розмірі 22 886, 10 грн, інфляційних втрат в розмірі 77 089, 08 грн;

- по 4 платежу: пеня в розмірі 79 878, 93 грн, 3 % річних в розмірі 19 969, 74 грн, інфляційних втрат в розмірі 77 089, 08 грн;

- по 5 платежу: пеня в розмірі 66 269, 26 грн, 3 % річних в розмірі 16 567, 32 грн, інфляційних втрат в розмірі 77 089, 08 грн.

Щодо здійснених позивачем нарахувань за грудень 2020 року пені в розмірі 365 607, 36 грн, 3 % річних в розмірі 91 401, 86 грн та інфляційних втрат в розмірі 392 338, 36 грн, судом встановлено, що такі нарахування проведено відповідно до умов договору, відтак позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими.

Попередня оплата (згідно з п. 6.2. договору) за січень 2021 року відповідачем не вносилась. Сторонами договору підписано акт приймання-передачі послуги за січень 2021 року від 31.01.2021, відповідно до якого фактичний обсяг наданої послуги склав 71483,551 МВт*год вартістю 25 213 392, 18 грн. Вказаний акт отримано відповідачем 23.02.2021 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 669 (також додано копію опису вкладення та роздруківка трекінгу з порталу Укрпошти), отже строк плати за цим актом згідно з п. 6.5. договору - до 26.02.2021.

Щодо здійснених позивачем нарахувань пені в розмірі 17 131, 96 грн, 3 % річних в розмірі 4 274,01 грн, інфляційних втрат в розмірі 1 114, 67 грн за січень 2021 року, суд зазначає що оплата послуги за січень 2021 року відповідачем здійснена 01.03.2021 в розмірі 25 147 823,52 грн, тобто дійсно з протермінуванням на 2 дні.

В той же час розрахунок позивача за прострочення наданої послуги в січні 2021 року на загальну суму санкцій в розмірі 22 520,64 грн, не є правильним, оскільки не враховує корективи серпня місяця 2020 року, які відбулись в січні місяці 2021 року в сторону зменшення на суму 65 568, 66 грн, відтак обгрунтованими є лише вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих за січень 2021 року пені в розмірі 16 535, 56 грн та 3 % річних в розмірі 4 133, 89 грн.

Сторонами договору підписано акт коригування від 19.02.2021 до акту від 30.09.2020 приймання-передачі послуги з передачі електричної енергії, відповідно до якого скореговано фактичний обсяг наданої послуги за вересень 2020 року, який збільшився та склав 37 325,902 МВт*год вартістю 10 760 161,73 грн, тобто вартість послуги збільшилась на 178 129,78 грн та у відповідача виникло грошове зобов`язання щодо оплати цієї суми.

Вказаний акт отримано відповідачем 02.03.2021 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 913 (також додано копія опису вкладення та роздруківка трекінгу з порталу Укрпошти), отже строк плати за цим актом згідно з п. 6.5. договору - до 05.03.2021.

Однак, відповідачем здійснено оплату за надану послугу згідно акту коригування від 19.02.2021 до акту приймання-передачі послуги від 30.09.2020 за вересень 2020 року, а саме 25.03.2021 сплачено 178 129, 78 грн згідно платіжного доручення № 5958, тобто з простроченням на 19 днів. Отже, за прострочення оплати за надану послугу згідно акту коригування за вересень 2020 року позивачем правомірно здійснено нарахування пені в розмірі 1 205, 43 грн, 3 % річних в розмірі 278, 18 грн та інфляційних втрат в розмірі 3 028, 21 грн, тому позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими.

Попередня оплата (згідно з п. 6.2. договору) за лютий 2021 року відповідачем не вносилась. Сторонами договору підписано акт приймання-передачі послуги за лютий 2021 року від 28.02.2021, відповідно до якого фактичний обсяг послуги (1-ша версія) становить 61 274,433 МВт*год по тарифу лютого місяця 2021 року - 293.93 грн./МВт*год (без ПДВ) на суму 21 612 472, 91 грн, з розрахунку: 61 274,433 МВт*год х 293.93 грн/МВт*год х 1,2 = 21 612 472, 91 грн.

Акт приймання-передачі послуги за лютий 2021 року від 28.02.2021, відповідач отримав 25.03.2021, тому встановлений п. 6.5 договору термін оплати послуги за лютий 2021 року - 30.03.2021.

Оплата за послугу за лютий 2021 року, згідно з інформацією АТ Ощадбанк про надходження коштів на рахунок Національна енергетична компанія Укренерго за період з 21.08.2019 по 15.06.2021, відповідачем здійснена 25.03.2021 в розмірі 65 568, 66 грн (помилково в призначенні платежу зазначено за січень 2021) та 31.03.2021 в розмірі 21 546 904, 25 грн, а разом 21 612 472,91 грн, тобто вчасно.

Неврахування платежу від 25.03.2021 в розмірі 65 568, 66 грн з помилковим призначенням за січень місяць 2021 року, навіть якщо по ньому в порядку п. 6.7 договору не було подано листа про його зарахування в наступний період, при нарахуванні пені, 3 % річних та інфляційних втрат за наступний період не може вважатись обґрунтованим, оскільки ці кошти на рахунку позивача були (за січень місяць 2021 року оплата проведена в повному обсязі). Тому, доводи позивача про стягнення пені в розмірі 562, 27 грн, 3 % річних в розмірі 123, 95 грн, інфляційних втрат в розмірі 458, 98 грн з оплати наданої послуги за лютий 2021 року є необгрунтованими.

Попередня оплата (згідно з п. 6.2. договору) за квітень 2021 року відповідачем не вносилась. Сторонами договору підписано акт приймання-передачі послуги за квітень 2021 року від 30.04.2021, відповідно до якого фактичний обсяг наданої послуги склав 49 283,641 МВт*год вартістю 17 383 128, 72 грн. Вказаний акт отримано відповідачем 21.05.2021 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 709 (також додано копію опису вкладення та роздруківка трекінгу з порталу Укрпошти), отже строк плати за цим актом згідно з п. 6.5. договору - до 26.05.2021. Однак, відповідачем здійснено з простроченням оплату за фактичний обсяг наданої послуги згідно акту приймання-передачі послуги за квітень 2021 року від 30.04.2021, а саме 31.05.2021 згідно платіжного доручення № 1413 сплачено 17 383 128,72 грн, тобто з простроченням на 4 дні. Отже, за прострочення оплати за фактично надану послугу за квітень 2021 року позивачем обгрунтовано здійснено нарахування відповідачу пені в розмірі 28 575, 01 грн та 3 % річних в розмірі 5 715, 00 грн.

З огляду на викладене, відповідно до проведеного судом перерахунку, правильними є нарахування 411 923, 36 грн - пені, 101 528, 93 грн - 3 % річних та 395 366, 57 грн - інфляційних втрат.

Доводи відповідача про те, що відповідно до п.п. 16 п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2022 № 332 Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану із змінами та приписів постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 Про дії учасників ринку електричної енергії у період дії карантину та обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19) на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування та на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19) та протягом 30 днів з дня його відміни передбачено зупинку нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії між учасниками ринку електричної енергії, суд не вважає обгрунтованими оскільки вказані постанови не стосуються спірного періоду та відносин сторін.

Відповідачем подано до суду клопотання про зменшення розміру пені на 90 % від суми визначеної судом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представників сторін, суд вважає за необхідне зменшенити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на 50 %, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принципи верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч.1 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропоційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч. 3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У мотивувальній частині рішення від 11.07.2013 р. у справі № 7-рп/2013, Конституційнй Суд України вказав, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Приймаючи рішення про зменшення розміру штрафу та пені суд взяв до уваги наступні обставини, а саме проведення відповідачем повної оплати за надані послуги, незначні терміни прострочення виконання зобов`язання, значний розмір стягуваної пені.

Також, враховано самий правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

З огляду на викладені обставини в сукупності суд, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшує розмір пені на 50 % з 411 923, 36 грн - пені (визначеної судом) до 205 961, 68 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 2 ГПК України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст.13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 ст.13, ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Виходячи із викладеного вище, на підставі аналізу матеріалів, долучених до справи, суд прийшов до висновку що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 205 961, 68 грн - пені, 101 528, 93 грн - 3 % річних та 395 366, 57 грн - інфляційних втрат

Відшкодування витрат позивача, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно до задоволених вимог (з урахуванням розміру неустойки, зменшеної судом).

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Львівобленерго (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3, ) на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ) суму в розмірі 716 489, 46 грн, з яких:

- 205 961, 68 грн пені;

- 101 528, 93 грн 3% річних;

- 395 366, 57 грн інфляційних втрат;

- 13 632, 28 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 11 листопада 2022 року.

Суддя Манюк П.Т.