РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.11.2022Справа № 910/5554/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро" (м. Київ)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ)

про стягнення 31.605,75 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 31.605,75 грн збитків у вигляді недостачі вантажу, перевезення якого здійснював відповідач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.22. відкрито провадження у справі №910/5554/22, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

02.08.22. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому АТ "Українська залізниця" заперечує проти задоволення позову з підстав його недоведеності та необґрунтованості.

11.08.22. від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наведено доводи на спростування позиції відповідача.

15.08.22. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Суд відзначає, що сторонам було надано достатньо часу (з урахуванням введеного на території України воєнного стану та затримок у доставці поштової кореспонденції) для подання всіх пояснень, заяв та клопотань.

Інших заяв та клопотань до суду від сторін не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.02.20. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро" (Замовник) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (Перевізник) було укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №2829451 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

22.06.21. між ТОВ "Мамонт-Агро" (Експедитор) та ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз Україна" (Клієнт) було укладено Договір №Т0069 транспортного експедирування, за яким Експедитор зобов`язався надати транспортно-експедиційні послуги, пов`язані з перевезенням вантажу залізничним транспортом.

Експедиційні послуги позивач надавав з використанням послуг перевізника - відповідача.

Так, 19.12.21. по накладній №44644680 позивачем зі ст. Талалаївка було передано, а відповідачем - прийнято до перевезення вантаж (пшениця) масою 275050 кг в 4 вагонах, одним з яких був вагон №95665964, станція призначення - Миколаїв-Вантажний (експ.). Вантажоодержувач - ТОВ "ДССК" в квоту ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз". Прийняті до перевезення вагони були опломбовані запірно-пломбувальними пристроями.

Як вказує позивач, при прибутті вагонів до станції призначення представниками вантажоодержувача (ТОВ "ДССК") було здійснено зовнішній огляд вагонів та виявлено сліди механічного впливу на вагон № 95665964. При зверненні вантажоодержувача до представників АТ "Укрзалізниця" з метою складання комерційного акту, йому було відмовлено в цьому.

Позивач зазначає, що у зв`язку з відмовою відповідача в складанні комерційного акту, ТОВ "Мамонт-Агро" 30.12.21. звернулося до Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області із заявкою на проведення експертизи.

31.12.21. експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Карнаух Н.І. складено Акт експертизи №120-1453, в якому встановлено, що маса нетто вантажу, що фактично прибув до станції призначення, відрізняється від маси відправленого та вказаного в залізничній накладній вантажу на 3.850 кг.

В Акті експертизи зазначено, що експерту для комісійного огляду і переважування замовником експертизи пред`явлений залізничний вагон № 95665964, завантажений зерном пшениці, згідно залізничної накладної масою нетто - 67650 кг. При огляді пломбування вагону встановлено: вагон опломбований металевими запірно-пломбувальними пристроями (ЗПП) з відтиском: "Універсал М Варта УЗ" у кількості сім штук, номера яких відповідають даним, вказаним у залізничній накладній.

При зовнішньому огляді розвантажувальних бункерів встановлено: у середньому та третьому розвантажувальних бункерах від сходів вагону зі сторони штурвалів, в місці прилягання кришки до корпусу бункера виявлені зазори, в яких затиснуті зерна пшениці. Поруч з місцями зазорів на корпусі бункерів виявлені здири металевого шару від механічної взаємодії.

При розкритті (у присутності експерта) верхніх завантажувальних люків та огляді поверхні і місткості вантажу виявлено: між третім та четвертим (від сходів) завантажувальними люками є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини), з чітко позначеною смугою характерній для стікаючого вантажу вниз, у бік третього розвантажувального бункеру від сходів вагона, зі сторони штурвалів.

Експертом здійснено фотографування. Візуально вільний простір у вагоні дозволяє поміститися нестачі вантажу. На вимогу замовника експертизи проведено зважування вагону на вагах вагонних ВЕПВ №40 з датою Державної повірки 15.06.21. в результаті виявилася нестача вантажу на 3.850 кг.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ "Мамонт-Агро" вказує, що пошкодження вагона №95665964 та втрата вантажу сталася під час його перевезення відповідачем на шляху прямування від ст. Талалаївка до ст. Миколаїв вантажний.

Відповідач проти таких доводів позивача заперечує та зазначає про відсутність будь-яких доказів пошкодження вказаного вагону саме під час перевезення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Як вбачається з пункту 110 Статуту залізниць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Статуту залізниць України" від 06.04.98. № 457 (далі - Статут) Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

За пунктом 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00. № 644, накладна (залізнична) є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення.

Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Згідно з п. 1.1. Правил оформлення перевізних документів накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Частиною 1 ст. 307 ГК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 5 ст. 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 314 ГК України, положення яких кореспондуються з положеннями статті 924 ЦК України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - у розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Частинами 1, 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" також встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст. 6 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно зі ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 129 Статуту визначено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

З аналізу норм ч. 1. ст. 924 ЦК України, ч. 3 ст. 310 ГК України, ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" та ст. 110 Статуту, перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його для перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Пунктом 11 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/508311 передбачено, що при передаванні завантажених вагонів і контейнерів сторони зобов`язані зовнішнім оглядом пересвідчитись у справності кузова вагона (контейнера), наявності та цілісності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП), відповідності відтиску на них даним, зазначеним у перевізних документах.

Якщо при передаванні вагонів чи контейнерів буде виявлено їх пошкодження, ознаки недостачі, псування або пошкодження вантажу на відкритому рухомому складі або в критих вагонах без пломб, коли таке перевезення передбачено Правилами, несправність пломб (ЗПП), їх відсутність, якщо у перевізних документах є відмітка про їх накладання, видача вантажу провадиться за участю представника залізниці із складанням у відповідних випадках комерційного акта. У таких випадках вагони, контейнери до перевірки вантажу пломбуються пломбами (ЗПП) станції із складанням акта загальної форми і до прибуття представника станції для перевірки вантажу не вважаються переданими в користування одержувачу. Знімаються ці пломби (ЗПП) в присутності представника залізниці.

Відповідно до ст. 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Вагон №95665964 прибув на станцію призначення Миколаїв-Вантажний 27.12.21., про що свідчить відмітка в графі 51 накладної №44644680.

Згідно з пам`яткою про подавання вагонів №1387 спірний вагон подавався 28.12.21. об 00 год. 50 хв. та був фактично прийнятий на передавальних коліях станції. Вагон був прийнятий без зауважень, про що свідчать підписи у пам`ятці про подавання вагонів. При прийнятті спірного вагону підстав для перевірки маси, кількості і стану вантажу відповідно до ст. 52 Статуту залізниць виявлено не було - вагон та пломби не були пошкодженими, ознак недостачі також не було виявлено, одержувач при прийнятті вагону вимог щодо його перевірки не пред`являв.

Тобто, починаючи з 00:50 год. 28.12.21. відповідальність за вантаж у спірному вагоні несе вантажоотримувач.

При цьому, під час приймання завантаженого вагону №95665964 від залізниці представником вантажоодержувача не було заявлено жодних зауважень щодо наявності пошкоджень кузову вагона, ознак нестачі вантажу, вимог про складання комерційного акту та перевірки маси вантажу, як це передбачено п. п. 11, 23 Правил видачі вантажу в разі виявлення таких обставин, що свідчить про відсутність будь-яких ознак нестачі вантажу та пошкоджень спірного вагону на момент передачі вагону вантажоодержувачу.

Позивач стверджує, що при прибутті вагонів до станції призначення представниками вантажоодержувача (ТОВ "ДССК") було здійснено зовнішній огляд вагонів та виявлено сліди механічного впливу на вагон № 95665964. При зверненні вантажоодержувача до представників АТ "Укрзалізниця" з метою складання комерційного акту, йому було відмовлено в цьому.

Проте, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження таких тверджень.

Згідно зі ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Пунктом 16 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 передбачено, що в разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях загального користування - протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень безпосередньо або через начальника станції.

Матеріали справи не містять доказів того, що одержувач вантажу звертався до начальника станції з вимогами щодо комісійної видачі вантажу та складання комерційного акту.

Також, у матеріалах справи відсутні докази оскарження відмови начальника станції у складанні комерційного акту до Дирекції залізничних перевезень.

Вказане також підтверджується листом дирекції залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій від 21.07.22., з якого вбачається, що по спірному вагону №95665964 скарг або листів-звернень на адресу начальника станції Миколаїв - Вантажний та на адресу начальника дирекції щодо виявленої недостачі та з проханням видачі вагону комісійно, по відправці згідно накладної №44644680, не надходило.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Позивачем до матеріалів справи не надано жодних доказів, які б підтверджували виявлення пошкоджень спірного вагону, як про це зазначено в позовній заяві, під час приймання вантажу представниками вантажоодержувача (ТОВ "ДССК"), та звернення в установленому порядку до начальника станції Миколаїв - Вантажний з вимогами про комісійну видачу вагона та складання комерційного акту, або звернення до начальника Дирекції зі скаргою на відмову в цьому.

За таких обставин, твердження позивача про те, що втрата вантажу відбулась саме під час перевезення спірного вагону відповідачем, не доведені жодним належним доказом.

Суд при цьому погоджується також із доводами відповідача про те, що наданий Акт експертизи №120-1453 від 31.12.21., складений експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Карнаух Н.І., не доводить втрачу вантажу саме при його перевезенні та не є документом, що підтверджує наявність підстав для матеріальної відповідальності залізниці.

Судом також прийнято до уваги те, що у матеріалах справи відсутні докази забезпечення збереження вагона в період з моменту його прийняття вантажоодержувачем - 00 год. 50 хв. 28.12.21. та до 30.12.21. (дата звернення до Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області), та неможливості втрати вантажу в цей період.

Також, обґрунтованими є заперечення відповідача про те, що надана позивачем роздруківка з сайту аналітичного агентства "АПК-Інформ" щодо цін на пшеницю не є доказом дійсної вартості втраченого вантажу, який має встановлюватись на підставі первинних документів, що підтверджують вартість відповідного товару.

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є недоведеними та не можуть бути задоволені судом.

Судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко