РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.10.2022Справа № 910/20909/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Старовойтова Є. А., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕСПРОМ ІНВЕСТ" (вул. Київський шлях, буд.84, м. Бориспіль, Київська обл., 08300; ідентифікаційний код: 39815726)

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (вул. Грушевського, буд.1Д, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 14360570)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гардера" (вулиця Набережна Леніна, будинок 29-А, місто Дніпро, Дніпропетровська обл., 49000, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Національний банк України (вул. Інститутська, буд. 9, м. Київ, 01601, )

про визнання недійним одностороннього правочину,

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнеспром Інвест" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - відповідач) про визнання недійним одностороннього правочину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач письмовим повідомленням вих. №Е.65.0.0.0/3-106727 від 07.09.2017 проіноформував позивача про одностороннє розірвання з 25.09.2017 кредитного договору №4Б16116Г від 10.11.2016 (далі - договір) у зв`язку з простроченням останнім зобов`язань щодо своєчасної сплати відсотків, втім оскільки, за твердженням позивача, вказаний правочин про розірвання договору вчинено як із порушенням умов кредитного договору, так і з порушенням положень законодавства, то такий правочин підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2021 вказану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

29.12.2021 у встановлений судом строк від позивача надійшли докази усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09.02.2022, залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Гардера" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (далі - третя особа-1) та Національний банк України у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (далі - третя особа-2).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 підготовче засідання відкладено на 23.02.2022.

16.02.2022 до відділу діловодства суду від Національного банку України надійшли письмові пояснення, у яких третя особа-1 заперечує проти позову, визначає його необґрунтованим, з огляду на те, що право одностороннього розірвання кредитного договору передбачене пунктом 2.3.2. договору, що відповідає встановленому законом принципу свободи договору, при цьому Національний банк України не здійснював погодження умов цього договору.

22.02.2022 до відділу діловодства суду від Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" надійшов відзив на позовну заяву, у якому визначає позов безпідставним, необґрунтованим та заперечує проти його задоволення, оскільки у позивача відсутнє порушене, або оспорюване право чи інтерес; позивачем обрано неналежний спосіб захисту; одностороння відмова від договору не потребує узгодження, а тому посилання позивача на положення ст. 188 ГК України є безпідставними.

Підготовче засідання, призначене на 23.02.2022, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 підготовче засідання призначено на 06.07.2022.

У підготовчому засіданні 06.07.2022 суд на місці ухвалив за власною ініціативою продовжити строки підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 підготовче засідання відкладено на 03.08.2022.

20.07.2022 до відділу діловодства суду представником Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕСПРОМ ІНВЕСТ" подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що своїми протиправними діями відповідач позбавляє позивача права на стягнення коштів за кредитами первісного позичальника та/або набуття прав на заставлене майно за первісними кредитами, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним правочину щодо одностороннього розірвання договору (повідомлення №Е.65.0.0.0/3-106727 від 07.09.2017), що є належним способом захисту, при цьому відповідачем не було дотримано умов порядку розірвання договору, визначеного ст. 188 Цивільного кодексу України та умов кредитного договору, в свою чергу з боку позивача не було порушень кредитного договору.

Підготовче засідання, призначене на 03.08.2022 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2022 підготовче засідання призначено на 07.09.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2022 підготовче засідання відкладено на 21.09.2022.

У підготовчому засіданні 21.09.2022 представником Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" подано письмові пояснення щодо тверджень позивача стосовно обставин, які входять до предмету доказування, зокрема, зазначено, що за самим лише фактом зазначення у позові обставин, на якій посилається позивач, вони жодним чином не набувають ознак таких, що входять до предмету доказування та підлягають встановленню судом; до предмету доказування у даній справі входять виключно обставини дотримання банком положень статті 188 ГК України при його вчиненні, про що відповідачем наведено аргументи, які не спростовані позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/20909/21 до розгляду по суті на 06.10.2022.

У судовому засіданні 06.10.2022 судом оголошено перерву розгляду справи по суті до 13.10.2022.

У судовому засіданні 13.10.2022 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, в свою чергу представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив відмовити.

У судовому засіданні 13.10.2022 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.11.2016 Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (далі - позикодавець; банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕСПРОМ ІНВЕСТ" (далі - позичальник) укладено кредитний договір № 4Б16088Г (далі - Кредитний договір), за умовами п. А. 2, А 3 якого відповідач надає позивачу кредит з лімітом 4 700 000 000,00 грн. строком до 04.11.2026.

У відповідності до п. А. 6, А. 8 Кредитного договору, за користування кредитом позивач сплачує відсотки за фіксованою ставкою в розмірі 10,5 % річних, які сплачуються щоквартально (у грудні, березні, червні, вересні) в період з 25-го числа місяця по останній день місяця.

Підпунктом в) пункту 2.3.2. вказаного договору сторони погодили умову, за якою банк у разі настання будь-якої з визначених цим пунктом подій, зокрема, у разі прострочення позичальником зобов`язань з погашення/повернення боргу за будь-яким кредитом, укладеним між позичальником і банком, понад 30 календарних днів, на свій розсуд має право згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України здійснити однобічне розірвання договору з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначеному у повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Однобічна відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань.

В забезпечення зобов`язань за Кредитним договором № 4Б16088Г 10.11.2016 між позивачем та відповідачем було укладено договір застави №Г.21.1.2.0/5-2026 (далі - Договір застави).

26.10.2016 між Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕСПРОМ ІНВЕСТ" укладено 1 додаткову угоду до Договору застави.

На виконання п. 1 Договору застави, з урахуванням змін і доповнень до вказаного договору, внесеними додатковою угодою від 10.11.2016, позивач передав відповідачу у заставу майнові права за контрактом № 0206SA/18 від 02.06.2016 на отримання товару, а саме 300 000,00 метричних тон австралійської марганцевої руди крупної фракції. Вартість предмета застави, відповідно до п.8 Договору застави, сторони визначили в розмірі 868 234 000,00 грн.

07.09.2017 відповідачем було надано позивачу письмове повідомлення вих. №Е.65.0.0.0/3-106727, у відповідності до якого відповідач повідомив позивача про одностороннє розірвання з 25.09.2017 Кредитного договору у зв`язку з порушенням останнім підпункту в) пункту 2.3.2. Кредитного договору, а саме простроченням зобов`язань щодо своєчасної сплати відсотків.

Так, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого письмовим повідомленням Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" за вих. №Е.65.0.0.0/03-106727 від 07.09.2017 про одностороннє розірвання з 25.09.2017 кредитного договору 4Б16116Г від 10.11.2016, позивач посилається на відсутність підстав для розірвання Кредитного договору та належне виконання ним всіх своїх зобов`язань за вказаним договором.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Отже, договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання договорів врегульовано главою 53 Цивільного кодексу України та главою 20 Господарського кодексу України.

Розірванням договору є припинення договірного зобов`язання, тобто зникнення правового зв`язку між сторонами договірного зобов`язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов`язків.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з частиною 1 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час направлення повідомлення про одностороннє розірвання або звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Відповідний висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №910/7981/17.

Отже, вирішуючи питання про правомірність дій відповідача щодо одностороннього розірвання Кредитного договору, а відповідно і чинності повідомлення вих. № Е.65.0.0.0/3-106727 від 07.09.2017, суду необхідно встановити чинність такого Кредитного договору на момент його розірвання та обставини за яких такий договір було укладено.

Судом взяті до уваги доводи позивача, що спірний Кредитний договір укладений між сторонами внаслідок реструктуризації (трансформації) кредитного портфелю Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", що була ініційована та контрольована Національним банком України.

Вказані обставини підтверджуються копіями наявних у матеріалах справи Постанов правління НБУ №561/БТ від 11.09.2014, №162а від 12.09.2014, №244 од від 13.02,2015 року, № 260 від 15.04.2015, №8/БТ від 14.01.2016, №103/БТ від 23.02.2016, №323-рш/БТ від 05 жовтня 2016, а також відповідного листування Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та Національного банку України.

На підставі вищевказаних документів відповідачем в період з лютого по жовтень 2016 було розроблено Програму фінансового оздоровлення Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на 2016 - 2019 р, яка направлялась Національному банку України, та яка передбачала необхідність погашення (реструктуризації) кредитних зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Гардера" (далі - Первинний боржник).

У відповідності до наданого Плану трансформації Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕСПРОМ ІНВЕСТ", як новий позичальник, мало погасити заборгованості первинних боржників згідно кредитного портфелю Банку.

Позивач зазначає, що брав участь у зазначеній трансформації (реструктуризації) кредитного портфеля Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на 2016 - 2019 р, оскільки вона була організована та контрольована Національним банком України, а позивач повністю відповідав необхідним критеріям для переведення на нього кредитного боргу "первісних боржників".

Таким чином, судом встановлено, що ініційована та контрольована Національним банком України процедура трансформацій (реструктуризації) кредитного портфеля Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" була розпочата та проведена на підставі актів Національного банку України, та була завершена укладенням з позивачем Кредитного договору, та передачею відповідачем позивачу коштів для реструктуризації заборгованості Первинних позичальників.

При цьому, чинність вищевказаних актів Національного банку України сторонами у даній справі не заперечується, з чого слідує, що процедура трансформації (реструктуризації) кредитного портфеля Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", а відповідно і процедура укладення Кредитного договору є чинною та такою, що проведена у повній відповідності до вимог законодавства.

Сторонами не надано заперечень щодо допустимості та належності документів, як письмових доказів, наданих позивачем на підтвердження факту існування програми реструктуризації (трансформації) зобов`язань інших осіб перед банком та факту залучення до цієї програми позивача.

З урахуванням викладеного, повністю та всебічно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, а також обставини укладення Кредитного договору, суд встановив, що на момент направлення позивачем повідомлення вих. № Е.65.0.0.0/3-106727 від 07.09.2017 Кредитний договір був чинним, не був визнаний недійсним або припиненим, та доказів зворотного, матеріали справи не містять. Докази нікчемності вказаного договору також відсутні.

Строк дії Кредитного договору є таким, що не сплив як на момент направлення відповідачем вказаного повідомлення, так і на момент розгляду даної справи; будь-яких інших обставин, які б впливали на чинність Кредитного договору, окрім як повідомлення відповідача вих. № Е.65.0.0.0/3-106727 від 07.09.2017 судом не виявлено та сторонами не заперечується.

Як встановлено судом, зобов`язання по Кредитному договору в частині надання кредитних коштів, які спрямовувались на погашення кредитів Первинних боржників були повністю виконані відповідачем.

Крім того, дійсність даного договору була предметом розгляду справи 910/17881/19, за результати якої відмолено у визнанні Кредитного договору недійним. Рішення Господарського суду міста Києва у даній справі від 10.09.2020 залишене в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 та постановою Касаційного господарського суду від 31.03.2021.

Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, досліджені судами у справі 910/17881/19, є встановленими, а тому в межах розгляду даної справи доказуванню не підлягає.

Разом з цим, суд не погоджується з посиланнями відповідача на обставини, викладені у справі №910/17881/19, а саме, що Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕСПРОМ ІНВЕСТ" не довело обставин існування його в програмі реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", оскільки визначеною ціллю кредитування було "фінансування поточної діяльності".

Як встановлено судом у межах цієї справи, між сторонами у справі №910/17881/19 існував спір щодо недійсності кредитного договору і судами на підставі зібраних в межах справи №910/17881/19 доказів не було знайдено зв`язку між програми реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та виданого кредиту Товариству з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕСПРОМ ІНВЕСТ" згідно спірного Кредитного договору.

Водночас, під час розгляду цієї справи суду надані інші (нові) докази (відповідні копії постанов Правління НБУ та листування), які підтверджують реалізацію програми реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та видачу кредиту Товариству з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕСПРОМ ІНВЕСТ" в межах цієї програми, які не досліджувались під час розгляду справи №910/17881/19.

Зазначені обставини підтверджуються постановами Національного банку України, листами та відповідями службових осіб Національного банку України та Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" за період жовтня - листопада 2016 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що укладення 10.11.2016 між Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (позикодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕСПРОМ ІНВЕСТ" (позичальником) Кредитного договору було частиною реалізації програми реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк".

З матеріалів справи вбачається, що кредитні кошти, отримані Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕСПРОМ ІНВЕСТ" згідно Кредитного договору, були використані для погашення заборгованості Первинних боржників перед Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк".

Так, судом встановлено, що 10.11.2016 між позивачем та відповідачем було укладено договори поруки, на підставі яких позивач, як поручитель, поручився перед відповідачем за виконання Первинними боржниками своїх зобов`язань за кредитними договорами № 4Г133 82И від 18.06.2013, № 4Г14178И від 19.02.2014, № 4Г14177И від 20.02.2014, № 4Г15023И від 22.01.2015, № 4Г15024И від 23.01.2015 (далі - Первинні кредити), укладеними з відповідачем.

10.11.2016 між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки № 4Г13382И/П, за умовами якого позивач поручився за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Гардера" своїх зобов`язань перед відповідачем за кредитними договорами № 4Г13382И від 18.06.2013, № 4Г14178И від 19.02.2014, № 4Г14177И від 20.02.2014, № 4Г15023И від 22.01.2015, № 4Г15024И від 23.01.2015.

При цьому, окрім вищевказаних договорів поруки, укладених з позивачем, як стверджує позивач та не заперечує відповідач, в забезпечення Первинних кредитів було укладено також договори застави з компанією FERAL LIMITED, предметом якого є корпоративні права S.C. FERAL S.R.L., з компанією VELITAS HOLDINGS LIMITED, предметом якого є корпоративні права STALMAG SPOLKA, з компанією SHILLINGSTON GROUP INC., предметом якого є корпоративні права ТОВ "ДЕРЛІНГ", з компанією SHILLINGSTON GROUP INC., предметом якого є корпоративні права ТОВ "МАВЕКС" з компанією JOLIN HOLDINGS LIMITED, предметом якого є корпоративні права компанії GM GEORGIAN MANGANESE.

Як зазначено під час розгляду справи позивачем, погашення кредитів на підставі вказаних вище договорів поруки від 10.11.2016 за рахунок коштів, отриманих на підставі Кредитного договору, було здійснено з метою отримання прав кредитора за вказаними Первинними кредитами, а також забезпечувальними, щоб в подальшому здійснити погашення своїх зобов`язань за Кредитним договором за рахунок коштів виручених від реалізації предметів застави за вказаними вище договорами.

В той самий день, 10.11.2016 позивачем, на підставі договору поруки № 4Г13382И/П, (далі - Договір поруки) було здійснено погашення заборгованості Первинних боржників за вказаними вище кредитними договорами.

Виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором поруки було здійснено за рахунок коштів, отриманих останнім на підставі Кредитного договору, про що стверджує позивач та не заперечує відповідач, а матеріали справи не містять доказів зворотнього.

Вказані обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень № 28, 29, 30, 31, 32 від 11.11.2016.

Судом встановлено, що позивачем в повній мірі та належним чином здійснено погашення заборгованості за діючими кредитними договорами, укладеними між відповідачем та Первинними боржниками, внаслідок чого зазначені вище кредити погашеними, а кредитні зобов`язання є виконаними в повному обсязі. Вказані обставини свідчать про відсутність заборгованості за Первинними кредитами, укладеними з Первинними боржниками перед відповідачем, та про перехід до позивача, як поручителя, який здійснив погашення зобов`язання боржника, всіх прав кредитора за вказаними кредитними зобов`язаннями на підставі п.3 ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що Первинні кредити, за яких позивачем було здійснено погашення заборгованості за рахунок коштів, отриманих за Кредитним договором, а також Договори поруки, на підставі яких позивачем здійснювалось вищевказане погашення, були укладені в межах здійснення процедури трансформації (реструктуризації) кредитного портфеля Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк".

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що станом на дату розгляду даної справи Кредитний договір, Первинні кредити, за якими позивачем було здійснено погашення заборгованості за рахунок коштів отриманих за Кредитним договором, а також Договір поруки, на підставі яких позивачем здійснювалось вищевказане погашення є правомірними та дійсними, та доказів зворотнього матеріали справи не містять.

При цьому, матеріали справи також не містять доказів порушення норм чинного законодавства при укладенні та виконанні вищевказаних кредитних договорів та договорів забезпечення до них, а сторонами вказані обставини не заперечуються.

Таким чином, кошти отримані позивачем за Кредитним договором правомірно, направлені на повне погашення діючих зобов`язану на підставі договору поруки.

Укладений між сторонами договір від 10.11.2016 № 4Б16088Г за своєю правовою природою є кредитним договором, а відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України.

Крім того, за загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Розірванням договору є припинення договірного зобов`язання, тобто зникнення правового зв`язку між сторонами договірного зобов`язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору

Відповідно до частин 1, 3 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Частиною 5 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Оскаржуване повідомлення вих. № Е.65.0.0.0/3-106727 від 07.09.2017 за своїм змістом та наслідками є одностороннім правочином про розірвання Кредитного договору, а відтак, при його вчиненні мають бути дотриманні встановлені законодавством вимоги, необхідні для чинності таких правочинів.

Статтею 188 Господарського кодексу України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що стаття 188 Господарського кодексу України передбачає чіткий порядок для можливості розірвання договору в односторонньому порядку. Зокрема, сторона договору, яка бажає розірвати такий договір направляє іншій стороні відповідне повідомлення про його розірвання.

В той же час, сторона договору, яка отримала повідомлення про його розірвання від іншої сторони, має право протягом 20 днів надіслати відповідь на таке повідомлення та повідомити про результати його розгляду. І саме зі спливом 20-ти денного терміну договір може припинити свою дію, якщо сторони не домоляться про інше.

Зі змісту повідомлення вих. № Е.65.0.0.0/3-106727 від 07.09.2017 вбачається, що відповідач повідомив позивача про одностороннє розірвання Кредитного договору №4Б16116Г від 10.11.2016 з 25.09.2017 .

Таким чином, враховуючи, що відповідачем було визначено дату розірвання кредитного договору 25.09.2017 (тобто через 18 днів після отримання позивачем відповідного повідомлення) позивач фактично був позбавлений можливості надати відповідачу відповідь на його повідомлення про розірвання Кредитного договору у відповідності до вимог статті 188 Господарського кодексу України.

Зазначені обставини свідчать про порушення відповідачем вимог статті 188 Господарського кодексу України, а саме порушення процедури повідомлення про одностороннє розірвання Кредитного договору, що в свою чергу свідчить про незаконність повідомлення вих. № Е.65.0.0.0/3-106727 від 07.09.2017.

Крім того, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В той же час, недодержання особою при вчиненні правочину (в т.ч. одностороннього) наведених вимог в силу приписів ст. 215 Цивільного кодексу України є правовою підставою для визнання його недійсним в судовому порядку.

В даному випадку, оскаржуваний правочин, оформлений повідомленнями вих. №Е.65.0.0.0/3-106727 від 07.09.2017 стосуються одностороннього розірвання Кредитного договору з підстав порушення його умов позивачем, а відтак, мають відповідати насамперед приписам п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, яка передбачає можливість одностороннього розірвання договору, якщо це встановлено договором або законом, у разі порушення іншою особою взятих на себе зобов`язання за таким договором.

Тобто, досліджуючи питання законності вчинення одностороннього правочину про розірвання договору насамперед слід встановити чи передбачено у конкретному випадку право односторонньої відмови від договору в позасудовому порядку та чи має місце порушення контрагентом зобов`язання, яке тягне за собою правові наслідки у такому вигляді.

Підпунктом в) пункту 2.3.2. Кредитного договору сторонами погоджено, що банк у разі настання будь-якої з визначених цим пунктом подій, зокрема, у разі прострочення позичальником зобов`язань з погашення/повернення боргу за будь-яким кредитом, укладеним між позичальником і банком, понад 30 календарних днів, на свій розсуд має право згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України здійснити однобічне розірвання договору з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначеному у повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Однобічна відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань.

Як вбачається зі змісту письмового повідомлення вих. № Е.65.0.0.0/3-106727 від 07.09.2017 р., відповідач, розриваючи в односторонньому порядку Кредитний договір, виходив з порушення позивачем підпункту в) пункту 2.3.2. Кредитного договору, а саме простроченням зобов`язань щодо своєчасної сплати відсотків.

Водночас, матеріали справи не містять жодних належних та допустими доказів на підтвердження дотримання сторонами порядку розірвання Кредитного договору відповідно до норм чинного законодавства України та умов спірного договору.

Зокрема, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено обставини порушення позивачем умов Кредитного договору. Так, стверджуючи у вказаному вище повідомленні вих. № Е.65.0.0.0/3-106727 від 07.09.2017 про прострочення позивачем сплати (відсотків за Кредитним договором, відповідачем, не надано жодних доказів такого прострочення, тобто не надано доказів настання обставин згідно підпункту в) пункту 2.3.2. Кредитного договору, які наділяють відповідача правом здійснити дострокове розірвання Кредитного договору в односторонньому порядку.

Разом з цим, позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог надано платіжні доручення щодо сплати тіла заборгованості за Кредитним договором а також заборгованості по сплаті відсотків протягом 2017-2021 років.

Крім того, судом встановлено, що на момент направлення повідомлення вих. №Е.65.0.0.0/3-106727 від 07.09.2017 про одностороннє розірвання відповідачем Кредитного договору у позивача було достатньо активів для здійснення погашення за Кредитним договором, у вигляді права вимоги за Первинними кредитами до Товариства з обмеженою відпоівдальністю "Гардера", а також договорами забезпечення, що перейшли до позивача внаслідок виконання останнім своїх зобов`язань як поручителя вказаних юридичних осіб за кредитними договорами укладеними з відповідачем.

Відповідачем факт здійснення вищевказаних платежів не заперечується, розрахунків щодо наявності заборгованості по сплаті відсотків за Кредитним договором на момент направлення повідомленні вих. № Е.65.0.0.0/3-106727 від 07.09.2017 відповідачем також не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що односторонній правочин оформлений повідомленням вих. № Е.65.0.0.0/3-106727 від 07.09.2017 щодо одностороннього розірвання Кредитного договору вчинено з порушенням умов Кредитного договору, а також вимог ст. 188 ГК України, що в свою чергу свідчить про його недійсність на підставі ч. 1 ст. 215 та ч. і ст. 203 ЦК України, тому позов підлягає задоволенню.

Положеннями статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору у даній справі є питання щодо законності розірвання Кредитного договору відповідачем в односторонньому порядку.

Судом встановлено, що розірвання Кредитного договору відповідачем шляхом направлення позивачу повідомлення вих. № Е.65.0.0.0/3-106727 від 07.09.2017 було протиправним, а підстави для розірвання Кредитного договору відповідачем в односторонньому порядку були відсутні.

При цьому, розірвання Кредитного договору відповідачем в односторонньому порядку без наявності обґрунтованих підстав прямо порушує права позивача як позичальника за Кредитним договором, а саме права здійснити погашення заборгованості в строки та порядку, погодженими сторонами в Кредитному договорі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на вищевказане, суд дійшов висновку про те, що заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнеспром Інвест" вимоги про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого письмовим повідомленням Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" за вих. Е.65.0.0.0/3-106727 від 07.09.2017 р., про одностороннє розірвання з 25.09.2017 р. кредитного договору № 4Б16116Г від 10.11.2016 р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕСПРОМ ІНВЕСТ" задовольнити.

2. Визнати недійсним односторонній правочин, оформлений письмовим повідомленням Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" за вих. №Е.65.0.0.0/03-106727 від 07.09.2017 про одностороннє розірвання з 25.09.2017 р. кредитного договору 4Б16116Г від 10.11.2016 р. з Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕСПРОМ ІНВЕСТ".

3. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (вул. Грушевського, буд.1Д, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕСПРОМ ІНВЕСТ" (вул. Київський шлях, буд. 84, м. Бориспіль, Київська обл., 08300; ідентифікаційний код: 39815726) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

У зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. у відпустці підписання повного тексту рішення здійснюється після виходу судді з відпустки.

Повний текст рішення складено та підписано 01.11.2022

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА