ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2022 р. Справа№ 911/1014/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Агрикової О.В.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Токар Т.Г.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 20.10.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Київської області від 01.02.2022 (повний текст підписано 06.04.2022)

у справі №911/1014/20 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Бориспільської місцевої прокуратури Київської області

в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна галявина"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:

ОСОБА_1 (третя особа -1)

ОСОБА_2 (третя особа-2)

про витребування майна (приміщень) з чужого незаконного володіння

В судовому засіданні 20.10.2022 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.02.2022 у справі №911/1014/20 у задоволенні позову (вх. №1028/20 від 22.04.2020) Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна галявина» про витребування майна (приміщень) з чужого незаконного володіння - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 01.02.2022 у справі № 911/1014/20 та прийняти нове рішення про задоволення позову керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради до ТОВ «Сонячна галявина», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про витребування майна (приміщень) з чужого незаконного володіння.

Оскаржуване рішення від 01.02.2022 прийняте після направлення справи на новий розгляд постановою Верховного Суду від 14.07.2021.

Короткий зміст позовних вимог

Керівник Бориспільської місцевої прокуратури Київської області (прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради (Рада, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна галявина» (ТОВ «Сонячна галявина», відповідач) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 (третя особа-1) та ОСОБА_2 (третя особа-2) про витребування з чужого незаконного володіння приміщень, а саме майнового комплексу (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також комплексу нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 5 180 250 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що спірне майно (нежитлові приміщення) вибуло з державної власності з порушенням норм чинного законодавства, поза волею її розпорядника - Бориспільської районної ради, і перебуває у незаконному володінні ТОВ «Сонячна Галявина», а тому підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння на підставі статей 387, 388 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.02.2022 у справі №911/1014/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з наступного:

- аргументи прокурора та позивача відносно встановлення преюдиційних фактів у справі №19/028-10/13, в частині того, що спірне нерухоме майно на праві власності належить Бориспільській сільській раді на підставі рішення Київської обласної ради народних депутатів від 21 грудня 1993 року «Про перелік об`єктів комунальної власності області, які додатково передаються до комунальної власності районів і міста Бровари» та не було приватизоване товариством покупців підприємства «Бориспільпобутсервіс», жодним чином не можуть застосовуватись до Товариства з обмеженою відповідальності «Сонячна галявина», оскільки воно не було стороною даної справи, що зазначено також Великою Палатою у постанові від 30.06.2020 (справа №19/028-10/13), а отже, підлягають повторному дослідженню та доказуванню у справі № 911/1014/20 на засадах змагальності;

- з долученого до матеріалів справи акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу від 24.04.1996, затвердженого Фондом державного майна України, вбачається, що він не містить відомостей відносно вилучення вартості майна, щодо якого органом приватизації встановлено особливий режим приватизації (ряд 14.2); об`єктів, що не підлягають приватизації (ряд 14.4.), тобто, акт не містить відомостей відносно вартості нерухомого майна, що не підлягає приватизації, що, у свою чергу, спростовує аргументи прокурора відносно того, що приватизовувалось лише рухоме майно (речі, машини обладнання, транспортні засоби), оскільки спірний акт також не містить зазначених відомостей (ряд 10.1, 10.2,10.3);

- врахувавши вимоги Господарського процесуального кодексу України і те, що відповідач заперечує достовірність долучених до матеріалів справи письмових доказів, що подані виключно у копіях, а прокурором і позивачем не надано їх оригіналів для огляду у судовому засіданні, а також, зважаючи на наявність обгрунтованих сумнівів шодо наданих суду копій, що посвідчені слідчим Жалдаком В.В., з огляду на висновки суду, викладені у постанові Солом`янського районного суду м. Києва від 24.12.2012 у справі № 4/2609/1060/12, судом першої інстанції під час розгляду справи № 911/1014/20 не брались до уваги: протокол засідання комісії по оцінці вартості майна підприємства «Бориспільпобутсервіс» від 23 квітня 1996 року, в якому зазначено, що приватизація здійснюється без будівлі шляхом викупу, розрахунок вартості машин, обладнання, транспортних засобів та інших основних фондів, а також нематеріальних активів станом на 01 квітня 1996 року, акт визначення потенційної прибутковості підприємства «Бориспільпобутсервіс», затвердженого представництвом Фонду державного майна України 24 квітня 1996 року, розрахунок патенту за будинок підприємства «Бориспільпобутсервіс»;

- матеріалами справи підтверджується, що приватизація товариством покупців трудового колективу підприємства «Бориспільпобутсервіс» державного майна цілісного майнового комплексу підприємства «Бориспільпобутсервіс» відбулась без нерухомого майна, а право власності територіальної громади сіл Бориспільського району в особі Райради на спірне майно підтверджується правовстановлюючим документом - рішенням Київської обласної ради народних депутатів від 21 грудня 1993 року та іншими документами у сукупності, а саме: договором №5 купівлі-продажу державного майна при викупі від 30.04.1996, актом прийому-передачі приватизованого майна від 04.09.2000, договором купівлі-продажу патенту на право оренди будівлі (споруди, приміщення) від 17.05.1996, тобто, виконавчий комітет Бориспільської ради №377 від 14.04.2009 без належних правових підстав прийняв рішення «Про оформлення права власності товариству з обмеженою відповідальністю «Бориспільпобутсервіс» на цілісний майновий комплекс, отже, Бориспільська районна рада на законних підставах має право на витребування спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі статей 387, 388 Цивільного кодексу України;

- скасування рішень виконкому Міськради щодо оформлення права власності на спірне нерухоме майно, визнання недійсними договорів міни та визнання за позивачем права власності на вказане майно не призводить до відновлення володіння територіальною громадою Бориспільського району вказаним майном, а отже, зазначені вимоги не є ефективним засобом захисту позивача у цій справі, що, у свою чергу, спростовує аргументи відповідача в цій частині.

- за результатами всіх вищенаведених у мотивувальній частині рішення актів та правочинів і того, що станом на дату підписання акта приймання-передачі майна №2 від 26.01.2017, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості відносно будь-яких обтяжень відносно спірного нерухомого майна, а власником майна зазначено ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що відповідач є добросовісним набувачем, з огляду на обставини та поведінку за якими майно набувалось у власність;

- спірне нерухоме майно упродовж його експлуатації неодноразово змінювало свої технічні характеристики, тобто, видозмінювалось, проте, матеріали справи не містять відомостей про документи, на підставі яких та ким здійснювалось його видозмінення;

- станом на дату звернення з позовом до суду, прокурором та позивачем заявлене до витребування зовсім інше нерухоме майно (яке було перероблене, видозмінене та об`єднане у цілісні майнові комплекси, тобто, новостворені об`єкти нерухомого майна (що підтверджується відмінністю технічних ознак, площею, адресою розташування тощо) та яким присвоєно зовсім інші індивідуальні номери (реєстраційні номери): № 105 - 1092,3 кв.м. - м. Бориспіль, АДРЕСА_1-В, № 105 - 829,2 кв.м. - м. Бориспіль, АДРЕСА_1-Б), яке добросовісно набуто Товариством з обмеженою відповідальністю «Сонячна Галявина»), на відміну від того нерухомого майна, що було передане Бориспільській районній раді рішенням Київської обласної ради народних депутатів від 21 грудня 1993 року;

- враховуючи те, що нерухоме майно, яке на праві власності належить Бориспільській районній раді, станом на дату ухвалення рішення, фактично не існує, оскільки перебуваючи у чужому незаконному володінні створено нові об`єкти (з іншими технічними характеристиками), що знаходяться за іншою адресою, з присвоєнням інших індивідуальних номерів: № 105, № 105, а прокурором та позивачем не доведено законності втручання у мирне володіння, не надано доказів будь-якого «державного інтересу», що виправдовував би позбавлення відповідача майна та не дотримано справедливого балансу між таким втручання та визначеною метою, очевидно, що, у випадку задоволення позову у цій справі, буде порушено вимоги статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- прокурором та позивачем не доведено законність втручання у мирне володіння, наявність суспільного та публічного інтересу та пропорційності втручання (справедливого балансу), що суперечить вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, крім того, обрано неналежний спосіб захисту, належним способом захисту, у даному випадку, є відшкодування вартості спірного нерухомого майна, яке вибуло з власності Бориспільської районної ради;

- з огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову, питання позовної давності судом не з`ясовувались.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор 18.05.2022 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі прокурор стверджує, що в порушення принципів законності, рівності та змагальності сторін, судове рішення у справі ухвалене з грубим порушенням норм процесуального права (ст. ст. 2, 7, 11, 73-75, 76-80, 81, 86, 91, 236, 238, 316 ГПК України), неправильним застосуванням норм матеріального права (ст. ст. 203, 317-319, 321, 325, 327, 328, 330, 332, 386, 387, 388 ЦК України) й безпідставним незастосуванням до спірних правовідносин положень ст. ст.574, 576, 583, 658, 659, 661 ЦК України, ст. 5-7 Закону України «Про іпотеку», що обмежило право держави в особі Бориспільської районної ради Київської області, як суб`єкта права комунальної власності, на судовий захист порушених інтересів держави й територіальних громад сіл цього району, від імені яких указаний орган місцевого самоврядування здійснює повноваження дійсного власника спірного майна. Крім того, викладені у оскаржуваному рішенні аргументи суду стосовно статусу заявленого до витребування у відповідача спірного нерухомого майна як новостворених об`єктів, та як наслідок, висновки про невірно обраний спосіб захисту, не відповідають встановленим ним дійсним обставинам справи та наявним у справі доказам, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 277 ГПК України таке судове рішення підлягає скасуванню.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2022 апеляційну скаргу прокурора передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Разіна Т.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1014/20.

Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Київської області від 01.02.2022 у справі №911/1014/20 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.

09.06.2022 матеріали справи №911/1014/20 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Київської області від 01.02.2022 у справі №911/1014/20; розгляд апеляційної скарги призначено на 30.06.2022.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.06.2022, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. у відпустці з 27.06.2022 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Агрикова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 колегією суддів у визначеному складі розгляд апеляційної скарги у справі призначено на 14.07.2022.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції іі розгляд відкладався, останній раз на 20.10.2022.

Під час апеляційного провадження до справи від відповідача 24.06.2022 отримано відзив на апеляційну скаргу, 05.07.2022 зареєстровано надходження від позивача (Бориспільської районної ради Київської області) письмових пояснень на рішення Господарського суду Київської області від 01.02.2022 року у справі № 911/1014/20, в яких підтримувались доводи апеляційної скарги прокурора.

Явка представників сторін

Прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції 20.10.2022 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 20.10.2022 підтримали доводи апеляційної скарги прокурора, оскаржуване рішення просили скасувати, прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 20.10.2022 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

20.10.2022 від представника відповідача на електронну адресу суду об 11:46 (зареєстровано об 11:48) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що в Києві триває сигнал «повітряна тривога», що виключає можливість проведення судових засідань.

Судове засідання у справі розпочато 20.10.2022 о 12:19:06 за наявності присутніх учасників апеляційного провадження за відсутності в Києві сигналу «повітряна тривога», у зв`язку з чим клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом відхилено, оскільки забезпечення присутності представника в судовому засіданні є правом сторони, а не обов`язком, явка представника відповідача в судове засідання обов`язковою не визнавалася, поважних причин з яких не може бути здійснено судовий розгляд справи у відповідності до норм процесуального закону суду не повідомлено і таких не встановлено.

Треті особи 1 та 2, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, докази чого містяться в матеріалах справи, в судове засідання жодного разу не з`явились, причини їх неявки суду не відомі.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка третіх осіб та представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

З посиланням на зміст постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного у даній справі рішення врахував та виходив з наступного:

- Великою Палатою на підставі долучених документів зроблено висновок, що рішення виконкому Міськради щодо оформлення права власності на спірне нерухоме майно за відповідачами 1, 2 і 3, договорів міни, укладеними між цими відповідачами стосовно спірного майна, є такими, що не відповідають закону, з огляду на те, що Бориспільська міська рада не мала права приймати жодних рішень відносно спірного нерухомого майна, з огляду на те, воно на праві власності належить Бориспільській сільській раді на підставі рішення Київської обласної ради народних депутатів від 21 грудня 1993 року «Про перелік об`єктів комунальної власності області, які додатково передаються до комунальної власності районів і міста Бровари», а документи, які стали нововиявленою обставиною у справі підтверджують той факт, що спірне нерухоме майно не увійшло в приватизаційну масу підприємства «Бориспільпобутсервіс»;

- Велика Палата Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 звертала увагу, що судове рішення, ухвалене у справі, ні за яких обставин не може бути протиставлене особі, яка не брала участі у цій справі. Зокрема, судове рішення про задоволення позову стосується особи, щодо якої ухвалено це рішення, і не визначає права чи обов`язки інших осіб. Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц;

- аргументи прокурора та позивача відносно встановлення преюдиційних фактів у справі № 19/028-10/13, в частині того, що спірне нерухоме майно на праві власності належить Бориспільській сільській раді на підставі рішення Київської обласної ради народних депутатів від 21 грудня 1993 року «Про перелік об`єктів комунальної власності області, які додатково передаються до комунальної власності районів і міста Бровари» та не було приватизоване товариством покупців підприємства «Бориспільпобутсервіс», жодним чином не можуть застосовуватись до Товариства з обмеженою відповідальності «Сонячна галявина», оскільки воно не було стороною даної справи.

Оцінюючи доводи сторін про наявність у Бориспільської районної ради права власності на спірне нерухоме майно і того факту, що воно не увійшло у приватизаційну масу державного комунального виробничо-комерційного підприємства побутового обслуговування населення «Бориспільпобутсервіс», суд першої інстанції, дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується, що приватизація товариством покупців трудового колективу підприємства «Бориспільпобутсервіс» державного майна цілісного майнового комплексу підприємства «Бориспільпобутсервіс» відбулась без нерухомого майна, а право власності територіальної громади сіл Бориспільського району в особі Райради на спірне майно підтверджується правовстановлюючим документом - рішенням Київської обласної ради народних депутатів від 21 грудня 1993 року та іншими документами у сукупності, а саме: договором №5 купівлі-продажу державного майна при викупі від 30.04.1996, актом прийому-передачі приватизованого майна від 04.09.2000, договором купівлі-продажу патенту на право оренди будівлі (споруди, приміщення) від 17.05.1996, тобто, виконавчий комітет Бориспільської ради №377 від 14.04.2009 без належних правових підстав прийняв рішення «Про оформлення права власності товариству з обмеженою відповідальністю «Бориспільпобутсервіс» на цілісний майновий комплекс, отже, Бориспільська районна рада на законних підставах має право на витребування спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі статей 387, 388 Цивільного кодексу України.

На виконання вказівок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 14.07.2021 у справі № 911/1014/20 про необхідність дослідження питання відповідності заходу втручання у право сторони на мирне володіння майном трьом критеріям сумісності такого втручання із гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач є добросовісним набувачем з огляду на обставини та поведінку, за якими майно набувалось у власність.

Зазначений висновок суду мотивований тим, що за результатами всіх вищенаведених у мотивувальній частині рішення актів та правочинів (рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 377 від 14.04.2009; рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 551 від 23.06.2009; договору міни від 30.07.2009, укладеного між ТОВ «Бориспільпобутсервіс» та ОСОБА_1 ; рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 929 від 13.10.2009; рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 889 від 13.10.2009; договору міни від 13.08.2009, укладеного між ТОВ «Бориспільпобутсервіс» та Бориспільською міською радою, договорів іпотеки від 12.12.2016; договорів про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.12.2016; об`єднання вказаних об`єктів нерухомого майна, внаслідок чого змінено їх площу, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна; акта приймання-передачі майна № 2 від 26.01.2017, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «Сонячна Галявина» - ОСОБА_2 ) і того, що станом на дату підписання акта приймання-передачі майна № 2 від 26.01.2017, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості відносно будь-яких обтяжень відносно спірного нерухомого майна, а власником майна зазначено ОСОБА_2 .

Відносно законності втручання, суспільного та публічного інтересу та пропорційності втручання (справедливого балансу), суд першої інстанції виходив з наступного:

- станом на дату звернення з позовом до суду, прокурором та позивачем заявлене до витребування зовсім інше нерухоме майно (яке було перероблене, видозмінене та об`єднане у цілісні майнові комплекси, тобто, новостворені об`єкти нерухомого майна (що підтверджується відмінністю технічних ознак, площею, адресою розташування тощо) та яким присвоєно зовсім інші індивідуальні номери (реєстраційні номери): № 105 - 1092,3 кв.м. - м. Бориспіль, АДРЕСА_1-В, № 105 - 829,2 кв.м. - м. Бориспіль, АДРЕСА_1-Б), яке добросовісно набуто Товариством з обмеженою відповідальністю «Сонячна Галявина»), на відміну від того нерухомого майна, що було передане Бориспільській районній раді рішенням Київської обласної ради народних депутатів від 21 грудня 1993 року;

- втручання прокурора у мирне володіння відповідачем нерухомим майном як новоствореними об`єктами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - не є законним та не відповідає справедливому балансу (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), щодо того, що вилучення майна можливе без компенсації тільки за виняткових обставин («Літґоу та інші проти Сполученого Королівства», «Скордіно проти Італії»), обґрунтуванням суспільного та публічного інтересу у даному позові визначено неотримання можливої орендної плати від експлуатації спірного нерухомого майна, що, в даному випадку, свідчить про покладення на відповідача особистого та надмірного тягаря (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Зважинський проти Польщі», «Брумареску проти Румунії», «Трегубенко проти України») таким витребуванням, оскільки матеріали справи не містять обгрунтування будь-якого «державного інтересу», що виправдовував би позбавлення відповідача його майна;

- самі по собі порушення, що допущені органами влади при передачі майна у власність у 1996 році, не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі у 2022 році без належного обґрунтування державного інтересу (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Стретч проти Сполученого Королівства» та «Федоренко проти України»), якщо такі порушення не допущені внаслідок винної протиправної поведінки самого набувача майна (право власності у якого виникло у 2017 році, тобто, більше, ніж через 20 років з моменту процедури приватизації), а винної протиправної поведінки відповідача щодо набуття майна судом не встановлено;

- враховуючи те, що нерухоме майно, яке на праві власності належить Бориспільській районній раді, станом на дату ухвалення рішення, фактично не існує, оскільки перебуваючи у чужому незаконному володінні створено нові об`єкти (з іншими технічними характеристиками), що знаходяться за іншою адресою, з присвоєнням інших індивідуальних номерів: № 105, № 105, а прокурором та позивачем не доведено законності втручання у мирне володіння, не надано доказів будь-якого «державного інтересу», що виправдовував би позбавлення відповідача майна та не дотримано справедливого балансу між таким втручання та визначеною метою, очевидно, що, у випадку задоволення позову у цій справі, буде порушено вимоги статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, мотивовано тим, що прокурором та позивачем не доведено законність втручання у мирне володіння, наявність суспільного та публічного інтересу та пропорційності втручання (справедливого балансу), що суперечить вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, крім того, обрано неналежний спосіб захисту, належним способом захисту, у даному випадку, є відшкодування вартості спірного нерухомого майна, яке вибуло з власності Бориспільської районної ради.

З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову, питання позовної давності судом не з`ясовувалися.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

При прийнятті судового рішення у справі, суд першої інстанції правильно виходив з того, що

- предметом позову у справі №911/1014/20 є вимоги про витребування з чужого незаконного володіння приміщень, а саме: майнового комплексу (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, АДРЕСА_1-б, а також комплексу нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, АДРЕСА_1-в.

- підставами позову у справі №911/1014/20 визначено ті обставини, що спірне майно (нежитлові приміщення) вибуло з державної власності з порушенням норм чинного законодавства, поза волею її розпорядника - Бориспільської районної ради, що підтверджується рішенням Господарського суду Київської області від 20.09.2018 у справі №19/028-10/13, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019, спірне майно перебуває у незаконному володінні Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна Галявина», а тому підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння на підставі статей 387, 388 Цивільного кодексу України.

Такими, що відповідають матеріалам справи, наявним у справі доказам є висновки суду першої інстанції про те, що Бориспільська районна рада на законних підставах має право на витребування спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі статей 387, 388 Цивільного кодексу України, оскільки:

приватизація товариством покупців трудового колективу підприємства «Бориспільпобутсервіс» державного майна цілісного майнового комплексу підприємства «Бориспільпобутсервіс» відбулась без нерухомого майна, а право власності територіальної громади сіл Бориспільського району в особі Райради на спірне майно підтверджується правовстановлюючим документом - рішенням Київської обласної ради народних депутатів від 21 грудня 1993 року та іншими документами у сукупності, а саме: договором № 5 купівлі-продажу державного майна при викупі від 30.04.1996, актом прийому-передачі приватизованого майна від 04.09.2000, договором купівлі-продажу патенту на право оренди будівлі (споруди, приміщення) від 17.05.1996, тобто, виконавчий комітет Бориспільської ради № 377 від 14.04.2009 без належних правових підстав прийняв рішення «Про оформлення права власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Бориспільпобутсервіс» на цілісний майновий комплекс.

При цьому, вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції посилаючись на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції і відповідну практику ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Щокін проти України», «Сєрков проти України», «Булвес» АД проти Болгарії»), правильно зазначив, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність та поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Натомість у судовому рішенні, яке оскаржується, суд першої інстанції вказаних обставин (за якими майно було набуте у власність та поведінки особи, з власності якої майно витребовується) не встановив, перерахувавши лише документи, за якими відбувалось відчуження та перехід права власності спірного майна на користь набувачів, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку, що відповідач є добросовісним набувачем.

Частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Судом у справі встановлено, що в ході приватизації державного майна цілісного майнового комплексу підприємства «Бориспільпобутсервіс» виконавчий комітет Бориспільської ради №377 від 14.04.2009 без належних правових підстав прийняв рішення «Про оформлення права власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Бориспільпобутсервіс» на цілісний майновий комплекс, оскільки спірні будівлі не виступали об`єктами приватизації у складі цілісного майнового комплексу Бориспільського державного комунального виробничо-комерційного підприємства побутових послуг «Бориспільпобутсервіс», отже втручання шляхом постановлення судового рішення про витребування майна на користь Бориспільської районної ради буде відповідати критерію законності.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном (в тому числі внаслідок постановлення судового рішення) є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу». Це поняття має широке значення, втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності, відповідно постановлення судового рішення про витребування спірного майна буде виправданим з точки зору задоволення «суспільного інтересу», зокрема такий стосується територіальної громади сіл Бориспільського району.

В той же час втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Принцип «пропорційності», закріплений як загальний принцип у Договорі про заснування Європейського Суду, вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів).

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Одним із важливих елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право на мирне володіння майном є надання справедливої та обґрунтованої компенсації.

У рішенні у справі «Новоселецький проти України» ЄСПЛ наголосив, що у кожній справі в якій іде мова про порушення права власності необхідно перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між загальною суспільною потребою та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що національним законодавством не встановлено обов`язку прокурора під час розгляду справи заявляти про надання відповідної компенсації відповідачу, також надання такої компенсації задля дотримання принципу «пропорційності» виходить за межі повноважень суду. При цьому відповідач не позбавлений можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до особи, якою внесено до статутного капіталу майно (що витребовується) про відшкодування збитків.

Також колегія суддів бере до уваги, що у постанові Верховного Суду Касаційного господарського суду від 18.02.2021 у справі №14/5026/1020/2011 міститься висновок про те, що для розкриття критерію «пропорційності» вагоме значення має визначення судами добросовісності/ недобросовісності набувача майна.

Судова палата у п. 84 вказаної постанови наголосила, що з`ясування питання добросовісності/недобросовісності набувача є визначальним для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію «пропорційності» втручання у право власності набувача майна. Крім цього, у п. 85 цієї ж постанови зазначено, що можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність, насамперед, від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Одночасно добросовісність (недобросовісність) володільця характеризує його суб`єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірність його придбання.

Так передача права власності на майно, у тому числі за результатами внесення майна до статутного капіталу юридичної особи, передбачає оформлення акту приймання-передачі майна, отримання відповідних правовстановлюючих документів для реєстрації нерухомих об`єктів за товариством. Отже, відповідач повинен був перевірити документи на майно, яке йому передається до статутного капіталу, міг встановити особу власника майна та вчинити усі дії які від нього вимагалися у межах процедур встановлених законодавством України щодо набуття права власності на майно, в тому числі перевірити наявність судових спорів у відношенні майна (заява про перегляд рішення у справі № 19/028-10/13 за нововиявленими обставинами подана 20.11.2012 до Господарського суду Київської області і на час передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Сонячна галявина» перебувала на розгляді в судах).

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Слід зазначити, що від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного лише в передбачених законом випадках, а саме відповідно до статті 388 ЦК України (п. 69 постанови Верховного Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 18.02.2021 у справі №14/5026/1020/2011).

Матеріали справи, встановлені під час розгляду справи обставини підтверджують доводи апеляційної скарги прокурора та пояснення позивача щодо наявності об`єктивних, явних і видимих ознак недобросовісності набуття відповідачем спірного майна, зокрема при врахуванні наступного:

- так, ОСОБА_2 , яким внесено майно до статутного капіталу ТОВ «Сонячна галявина», спірні об`єкти нерухомості набуті на підставі договорів про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.12.2016, при тому, що договори іпотеки укладені 12.12.2016 на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 15.02.2016 (за три дні до настання строку повернення суми позики та зі спливом 10 місяців після укладення договору позики);

- вартість майна переданого в іпотеку і за рахунок якого задоволено вимоги іпотекодержателя за договорами від 29.12.2016 становить 9 085 970 грн. при імовірній сумі боргу в розмірі 4 500 000 грн.;

- спірне майно оформлено у власність ОСОБА_1 за договором міни від 30.07.2009 та договором міни від 13.08.2009 відповідно, тобто в обмін на частку в статутному фонді товариства, засновником якого він був у розмірі 48, 9%;

- у подальшому, не зважаючи на те, що стосовно спірних приміщень тривав судовий розгляд у справі № 19/028-10/13: фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. скасовано державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності та відчужено спірні об`єкти нерухомого майна;

- 12.12.2016 між ОСОБА_1 (третя особа-1) та ОСОБА_2 (третя особа-2) укладені договори іпотеки, які зареєстровані у відповідному реєстрі, а саме:

№ 942, відповідно до умов якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки переданий двоповерховий будинок побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

№ 938, згідно з умовами якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передане приміщення 3-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення 7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

№ 932, відповідно до умов якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано одноповерхову будівлю - пральню самообслуговування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

№ 934, згідно з умовами якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передане приміщення 2-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення 5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

№ 940, відповідно до умов якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передане приміщення 1-го поверху 4-х поверхового будинку побуту, приміщення 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

№ 936, згідно з умовами якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передане підвальне приміщення 4-х поверхового будинку побуту, приміщення 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

№ 930, відповідно до умов якого ОСОБА_1 в якості предмета іпотеки передано будівлю трансформаторної підстанції, літера Р, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1-б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5);

- у подальшому, 29.12.2016, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладені договори про задоволення вимог іпотекодержателя, які зареєстровані у відповідному реєстрі № 977, № 974, № 975, № 980, № 979, № 976, № 978 (підтверджено відповідними інформаційними довідками з Державного реєстру прав);

- у подальшому, ОСОБА_2 об`єднані вказані об`єкти нерухомого майна та змінена їх площа у правовстановлюючих документах, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна;

- 25.01.2017, у результаті об`єднання будинку побуту, А-ІІ, загальною площею 693,3 кв.м (реєстраційний номер 5), пральні самообслуговування, П, загальною площею, 112,3 кв.м (реєстраційний номер 5), будівлі трансформаторної підстанції, Р, загальною площею 23,6 кв.м (реєстраційний номер 5) утворено об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1-б та є майновим комплексом (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), загальною площею 829, 2 кв.м.

- 25.01.2017, шляхом об`єднання підвального приміщення 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 270,0 кв.м, приміщення 1, літ. А-ІV (реєстраційний номер 5); приміщення першого поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 285,1 кв.м, приміщення 3, літ. А-ІV (реєстраційний номер 5); приміщення другого поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 269,4 кв.м, приміщення 5, літ. A-IV (реєстраційний номер 5); приміщення третього поверху 4-х поверхового будинку побуту, загальною площею 267,8 кв.м, приміщення 7, літ. IV (реєстраційний номер 5) утворено об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є комплексом нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), загальною площею 1092,30 кв.м.;

- і наступного дня, на підставі акта приймання-передачі майна № 2 від 26.01.2017, що вноситься до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна Галявина», ОСОБА_2 передано до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна Галявина» комплекс нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, АДРЕСА_1-в, а також майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, АДРЕСА_1-б, про що, 27.01.2016, державним реєстратором Київської обласної філії комунального підприємства «Солом`янка-Сервіс» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери 33599458 від 27.01.2017 та 33600196 від 27.01.2017, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ідентичність майна, отриманого відповідачем в якості внеску до статутного капіталу - майну, яке вибуло з володіння територіальної громади сіл Бориспільського району в особі Бориспільської районної ради підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно всі об`єднані 25.01.2017 ОСОБА_2 об`єкти вказуються у відповідних розділах як відомості про складові частини об`єктів нерухомого майна з реєстраційними номерами 105 та 105 з тими ж площами, назвами й характеристиками, що були витребувані у ФОП ОСОБА_1. на користь Бориспільської районної ради у справі №19/028-10/13.

У зв`язку з чим, не відповідають та спростовуються матеріалами справи висновки суду першої інстанції про те, що прокурором та позивачем заявлене до витребування зовсім інше нерухоме майно (яке було перероблене, видозмінене та об`єднане у цілісні майнові комплекси, тобто, новостворені об`єкти нерухомого майна).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).

Наведеним спростовується висновок суду першої інстанції про те, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту, оскільки спірні об`єкти нерухомості вже було витребувано на користь Бориспільської районної ради за результатами розгляду справи № 19/028-10/13, а відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із частиною 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Правовий аналіз положень статті 388 ЦК України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Виходячи з правової природи віндикаційного позову, для правильного вирішення такого спору суд повинен встановити фактичного володільця спірного майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, яку слід врахувати при вирішенні даного спору, зазначено, що з урахуванням специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Таким чином, згідно з наведеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №359/3373/16-ц, слід зауважити, що належним відповідачем за позовом про витребування від особи нерухомого майна є особа, за якою зареєстроване право власності на таке майно.

Близькі за змістом висновки щодо реєстраційного підтвердження права власності сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13.

Враховуючи, що володільцем спірного майна за даними Державного реєстру прав на нерухоме майно є ТОВ «Сонячна галявина», тоді як власником спірного майна, на момент оформлення права власності ТОВ «Сонячна галявина» була Бориспільська районна рада, спірні приміщення вибули з комунальної власності поза волею власника протиправно, вірним способом захисту порушеного права є пред`явлення до суду віндикаційного позову в порядку, визначеному ст.ст. 387, 388 ЦК України.

Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог прокурора щодо витребування майна судом враховується наступне.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), перебіг якої, відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц, № 522/2201/15-ц та № 522/2110/15-ц, від 07.08.2019 у справі № 2004/1979/12, від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, від 16.06.2020 у справі № 372/266/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17-ц).

Вимоги заявлені прокурором до відповідача у справі щодо витребування спірного майна визнаються за результатами розгляду справи обґрунтованими, а отже порушене право підлягає судовому захисту.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивач був достовірно обізнаним про перебування спірних приміщень у власності відповідача ТОВ «Сонячна галявина» з 27.01.2017, оскільки це заявлялось учасниками справи № 19/028-10/13, в матеріалах справи наявні правовстановлюючі документи та виписки з ЄДРРП; про обізнаність як прокурора, так і позивача про належність приміщень на праві власності відповідачу також додатково підтверджується ухвалами Господарського суду Київської області від 07.08.2018 та 20.08.2018, за якими учасники справи клопотали про накладення арешту на спірне майно.

Під час розгляду справи встановлено, що комплекс нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1-в, а також майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, АДРЕСА_1-б на підставі акту приймання-передачі майна № 2 від 26.01.2017 внесено до статутного капіталу ТОВ «Сонячна галявина», про що 27.01.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за останнім зареєстровано право власності на спірні приміщення (індексні номери 33599458 від 27.01.2017 та 33600196 від 27.01.2017).

При цьому, слід погодитися з доводами позивача про те, що Бориспільська районна рада в силу своїх повноважень та функцій не могла бути та не була присутня при вирішенні питання про передачу спірного майна в статутний капітал ТОВ «Сонячна галявина» та підписанні акту прийому-передачі, а законодавством не закріплено обов`язку діючого власника та володільця комунального майна здійснювати постійний моніторинг Державного реєстру речових прав про імовірні зміни статусу спірного майна.

Заявляючи про застосування строку позовної давності, відповідач не надав доказів, не зазначив про об`єктивні факти, які б свідчили про наявність обставин, з якими закон пов`язує початок перебігу строку позовної давності, а саме: про обізнаність позивача про порушення його прав з 27.01.2017, оскільки він не був стороною спірних правочинів, на підставі яких здійснено реєстраційні дії та не зобов`язаний здійснювати постійний моніторинг Державного реєстру речових прав про імовірні зміни статуту спірного майна.

Таким чином, з огляду на те, що позивачу стало відомо про зазначену перереєстрацію майна на відповідача з ухвал Господарського суду Київської області від 07.08.2018 та 20.08.2018, очевидно, що ним не пропущений строк позовної давності, визначений статтею 267 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, оцінюючи наявні у справі докази і доводи сторін, з огляду також, на неможливість пред`явлення прокурором та позивачем вимог про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «Сонячна галявина» в межах розгляду справи №19/028-10/13 на стадії перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, з урахуванням відсутності обставин пред`явлення позову у вказаній справі з недотриманням визначеної процесуальним законом процедури (порядку) захисту порушених прав (звернення з позовом до неналежного відповідача)), звернення до суду з позовом у даній справі 22.04.2020 здійснено в межах загального строку давності.

Зважаючи на межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, виходячи із доводів, викладених у апеляційній скарзі, з урахуванням вказівок Верховного Суду у постанові від 14.07.2021 при направленні справи на новий розгляд, наявні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування прийнятого у справі судового рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги прокурора знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга керівника Київської обласної прокуратури підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Київської області від 01.02.2022 у справі №911/1014/20 підлягає скасуванню з вищевикладених підстав, з прийняттям нового рішення - про задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд позовної заяви покладаються на відповідача, а також, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги прокурора, з відповідача підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Київської області від 01.02.2022 у справі №911/1014/20 задовольнити.

2.Рішення Господарського суду Київської області від 01.02.2022 у справі №911/1014/20 скасувати.

3. Прийняти нове рішення про задоволення позову.

4. Витребувати на користь держави в особі Бориспільської районної ради Київської області (08301, Київська область, м.Бориспіль, вул. Київський шлях, 74, ) з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна галявина» (08301, Київська область, м.Бориспіль, АДРЕСА_1-Б, ) комплекс нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: Київська область, м.Бориспіль, АДРЕСА_1-в, а також майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

5.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячна галявина» (08301, Київська область, м.Бориспіль, АДРЕСА_1-Б, ) на користь Київської обласної прокуратури (01601, м.Київ, бульвар Л.Українки, 27/2, ідентифікаційний код 02909996) 77 704,20 грн. судового збору за подання позовної заяви та 116 556,30 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду Київської області видати накази.

7.Матеріали справи №911/1014/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 09.11.2022.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді О.В. Агрикова

Ю.Б. Михальська