ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року Справа № 902/192/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Цвіркун О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Галайський О.В.

від відповідача: Парпальос В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" на рішення Господарського суду Вінницької області, ухвалене 07.07.2022 (суддя Нешик О.С., повний текст складено 13.07.2022) у справі № 902/192/22

за позовом Приватного малого підприємства "Експрес"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД"

про стягнення 1141187, 15 грн. заборгованості згідно договору поставки

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Вінницької області перебувала позовна заява ПМП "Експрес" про стягнення з ТОВ "Мего ЛТД" 1141187,15 грн заборгованості, з якої: 1055560,00 грн - основний борг, 51620,57 грн - пеня, 25490,87 грн - інфляційні втрати, 8515,71 грн - 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки нафтопродуктів № 16/07/21 від 16.07.2021 в частині здійснення розрахунку за отриману продукцію.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 07.07.2022 у справі № 902/192/22 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з ТОВ "Мего ЛТД" на користь ПМП "Експрес" 1055560 грн - основного боргу; 51386, 45 грн - пені; 25490, 87 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів; 8474, 39 грн - 3% річних та 17113, 68 грн. - витрат зі сплати судового збору. В частині стягнення 41,32 грн - 3 % річних; 234,12 грн - пені - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить повністю скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 07.07.2022 у справі № 902/192/22 та ухвалити нове рішення, відповідно до якого у задоволенні позовної заяви ПМП "Експрес" до ТОВ "Мего ЛТД" про стягнення заборгованості у розмірі 1141187, 15 грн відмовити у повному обсязі; стягнути з позивача на користь відповідача понесені у зв`язку з розглядом даної справи судові витрати.

Апелянт вважає висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про реальність здійснення господарської операції щодо поставки відповідного товару відповідачу, оскільки додані позивачем до матеріалів справи видаткові накладні підписан6і неуповноваженою особою. Відповідно, у останнього відсутній обов`язок щодо сплати заявленої суми грошових коштів. Разом з тим, судом першої інстанції необґрунтовано залишено без розгляду відзив відповідача на позовну заяву та безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання представника ТОВ "Мего ЛТД" про відкладення розгляду справи.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апелянта заперечує. Вказує, що місцевим господарським судом досліджено всі докази, подані сторонами у процесі розгляду позовної заяви та надано їм вірну оцінку. Відповідно апеляційну скаргу відповідача вважає безпідставною та просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 07.07.2022 у справі № 902/192/22 - без змін.

В судовому засіданні присутні представники підтримали доводи апеляційної скарги та відзиву на неї.

Також, представником апелянта в судовому засіданні подано клопотання про долучення нових доказів до матеріалів справи.

З даного приводу судом апеляційної інстанції зазначається, що відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судовою колегією відмічається, що заявник жодним чином не обґрунтовує неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для прийняття таких доказів та їх врахування під час розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи № 902/192/22, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши та проаналізувавши наявні докази, колегія суддів встановила наступне.

Між ПМП "Експрес" (далі - Постачальник, позивач) та ТОВ "Мего ЛТД" (далі - Покупець, відповідач) 16.07.2021 було укладено Договір поставки нафтопродуктів № 16/07/21.

Відповідно до п. 1.1 Договору, постачальник зобов`язується поставити Покупцеві бітум нафтовий дорожній, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію в порядку та на умовах передбачених даним договором.

Згідно з п. 1.2. Договору кількість, асортимент, ціна Продукції на кожну окрему партію визначається в накладних документах (видаткова накладна або акт прийому-передачі).

Продукція постачається Постачальником Покупцеві партіями. Під партією Продукції розуміється найменування та кількість Продукції, яка поставляється по одній товарно-транспортній накладній (п.3.1. Договору).

У пункті 4.1. Договору сторони передбачили, що вартість продукції кожної партії визначається в рахунку на оплату або видатковій накладній, або акті прийому-передачі.

Згідно з п.4.2. Договору, формою оплати є після оплата до десяти днів від дня поставки Продукції або передоплата згідно виставленого рахунку.

Покупець проводить оплату продукцію шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п.4.5. Договору).

Відповідно до п.5.1. Договору, у разі порушення Покупцем строків оплати поставленої Продукції, Покупець сплачує Постачальникові пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Нарахування проводяться на десятий день після отримання Продукції.

Пунктом 9.1. передбачено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31.12.2022 року, а в частині розрахунків між Сторонами - до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

На виконання умов Договору, позивачем було поставлено відповідачеві продукцію на загальну суму 3226438,00 грн згідно видаткових накладних: № 762 від 29.07.2021 на суму 413036,00, № 768 від 30.07.2021 на суму 412022,00 грн, № 918 від 21.08.2021 на суму 427680,00 грн, № 1310 від 27.10.2021 на суму 472340,00 грн, № 1311 від 27.10.2021 на суму 473480,00 грн, № 1461 від 01.11.2021 на суму 83200,00 грн, № 1363 від 03.11.2021 на суму 475000,00 грн, № 1373 від 05.11.2021 на суму 469680,00 грн.

Однак відповідач, всупереч п.4.5. Договору, за отриману продукцію розрахувався частково на суму 2170878,00 грн.

24.12.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою оплатити прострочену заборгованості в сумі 1055560,00 грн до 26.12.2021. Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Відсутність оплати боргу за отриману продукцію в сумі 1055560,00 грн стало підставою звернення до суду.

Разом з цим, за порушення строків оплати поставленої продукції позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 51620,57 грн пені за період з 01.09.2021 по 15.02.2022, 25490,87 грн інфляційних втрат за період з вересня 2021 по січень 2022 та 8515,71 грн трьох відсотків річних за період з 01.09.2021 по 15.02.2022.

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України (далі по тексту також - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України одна сторона - продавець передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковий для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

В статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" надається визначення, згідно з яким господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

Дослідивши наявні в матеріалах справи видаткові накладні, апеляційний господарський суд зазначає, що останні містять такі обов`язкові реквізити, як дату їх складання; назву підприємства, від імені якого складено документ і якому здійснюється поставка за цією накладною; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особисті підписи в графі "від постачальника" та "отримав(ла)" та відтиски печаток сторін, а отже в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та ЦК України, є первинними (товаророзпорядчими) документами, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення.

Крім того, у постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що саме відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на спірних видаткових накладних і саме на нього покладається обов`язок довести, що таку печатку використано проти його волі.

Проте, в ході розгляду цієї справи відповідачем не було доведено, що вказана у видаткових накладних особа не була уповноваженою підписувати відповідні накладні та отримувати товари, а також фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само як і не було ним надано доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку її з втратою чи викраденням.

Крім того, з наявних в матеріалах справи копіях виписок по рахунку позивача вбачається здійснення оплати ТОВ "Мего ЛТД" поставленого ПМП "Експрес" товару (продукції). Тобто, сторонами здійснені конклюдентні дії по договору, а саме - позивачем поставлено товар, а відповідачем здійснено часткову оплату.

При цьому, заперечуючи факт отримання товару від позивача за накладними, і як наслідок відсутність обов`язку з його оплати, апелянт жодним чином не спростовує здійснені ним часткові платежі за поставлені нафтопродукти.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає подані позивачем документи належними та допустимими доказами в розумінні ст. 76-77 ГПК України, що підтверджують факт постачання позивачем товару та його отримання відповідачем, а отже здійснення реальної господарської операції.

Разом з тим встановлено, що відповідач, в порушення вимог ст. 525, 526, 530 ЦК України та ст. 193 ГК України, за поставлений товар розрахувався частково. Заборгованість за Договором № 16/07/21 від 16.07.20220 становить 1055560,00 грн.

Суд відмічає, що в розумінні ст. 73-74 ГПК України, відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до поданої ним апеляційної скарги не надано доказів, які б спростовували спірну суму основної заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п.1, 2 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно до ч.4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Пунктом 5.1. Договору сторони передбачили, що у разі порушення Покупцем строків оплати поставленої Продукції, Покупець сплачує Постачальникові пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Нарахування проводяться на десятий день після отримання Продукції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язань, визначених умовами Договору в частині сплати вартості отриманої продукції, вимоги позивача щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат є правомірними та обґрунтованими.

Місцевий господарський суд, здійснивши перевірку правильності нарахування штрафних та компенсаційних нарахувань (із врахуванням положення ч.5 ст.254 ЦК України), прийшов до висновку про їх часткове задоволення та стягнення з відповідача 51386,45 грн пені, 25490,87 грн інфляційних втрат, 8474,39 грн трьох відсотків річних.

З огляду на встановлений факт прострочення виконання зобов`язання з оплати поставленого товару, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки місцевого господарського суду та здійснений перерахунок заявлених до стягнення сум.

Суд апеляційної інстанції також не знаходить у рішенні суду першої інстанції порушень норм процесуального права, оскільки залишення без розгляду відзиву відповідача на позовну заяву відбулося внаслідок суттєвого порушення останнім строку на його подання (понад три місяці, замість встановлених 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі), що підтверджується також матеріалами справи.

Зокрема, ухвала суду від 13.05.2022 (про відкриття провадження у справі) була отримана відповідачем 21.03.2022 (а.с. 47). Відповідно встановлений у ній судом 15-денний строк для подання відзиву закінчився 05.04.2022. Однак відзив надійшов до суду лише 07.07.2022 та без будь-якого клопотання про поновлення строку на його подання. За таких обставин місцевий господарський суд обгрунтовано залишив останній без розгляду.

Також судом було вмотивовано відхилено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки об`єктивна неможливість участі представника ТОВ "Мего ЛТД" у судовому засіданні не була підкріплена жодними доказами, а посилання на перебування у відпустці не є безумовною підставою для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вони не спростовують обґрунтованих висновків господарського суду, правильність застосування норм матеріального права та не вказують на порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 07.07.2022 у справі № 902/192/22 відповідає матеріалам справи та ґрунтується на чинному законодавстві.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами розгляду апеляційної скарги у справі 902/192/22, судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Враховуючи перебування у відпустці судді-члена колегії Саврія В.А. в період з 24.10.2022 по 28.10.2022 включно, повний текст постанови у даній справі складений у понад встановлений статтею 233 ГПК України строк.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мего ЛТД" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 07 липня 2022 року у справі №902/192/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 902/192/22 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "03" листопада 2022 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Саврій В.А.