ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2022 р.м. ХарківСправа № 922/1280/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенець П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєві О.В.

розглянувши заяву (вхідний №19172) Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика" про відшкодування судових витрат по справі по справі

за позовом Приватного підприємства "ІВК2", м. Київ
до Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика", м. Харків
про та зустрічним позовом до про стягнення 904315,88 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика", м. Харків Приватного підприємства "ІВК2", м. Київ стягнення 377680,35 грн.
за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - Осадча В.В., ордер № 1064794 від 26.08.2021 року

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - Яценко А.О., ордер № 1034208 від 21.05.2021 року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 10 серпня 2021 року у первісному позові відмовлено повністю; зустрічний позов задоволено повністю; стягнуто з Приватного підприємства "ІВК2" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика" 377680,35 грн, з яких 20093,08 грн. частина попередньої оплати, 57016,87 грн. 3% річних, 300570,40 грн. штрафної неустойки) та 5670,00 грн. судового збору.

Строк для подання апеляційної скарги, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України, закінчився 03 вересня 2021 року

03 вересня 2021 року, у зв`язку з ненадходженням до суду апеляційної скарги, на підставі статтей 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, на виконання вищевказаного рішення господарського суду був виданий відповідний наказ.

09 вересня 2021 року до канцелярії суду надійшла апеляційна скарга Приватного підприємства "ІВК2" на рішення господарського суду Харківської області від 10 серпня 2021 року по справі № 922/1280/21.

13 вересня 2021 року за вихідним №001803/21 матеріали справи №922/1280/21 разом з апеляційною скаргою були направлені до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 вересня 2021 року відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду заяви (вхідний №19172) Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика" про відшкодування судових витрат до повернення матеріалів справи № 920/1280/21 зі Східного апеляційного господарського суду.

13 липня 2022 року матеріали справи № 922/1280/21 були повернуті до господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 липня 2022 року прийнято до розгляду заяву (вхідний № 19172) Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика" про відшкодування судових витрат та вказано, що про дату, час і місце розгляду заяви буде повідомлено учасників справи додатково шляхом постановлення відповідної ухвали.

01 серпня 2022 року електронною поштою, Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика" подано письмові пояснення (вхідний № 7430), які суд приймає та долучає до матеріалів справи.

04 серпня 2022 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика" подано письмові пояснення (вхідний № 7733), які суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 серпня 2022 року вказано, що розгляд заяви (вхідний № 19172) Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика" про відшкодування судових витрат відбудеться 19 вересня 2022 року о 12:20 годин.

Протокольною ухвалою суду від 19 вересня 2022 року у розгляді заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика" про відшкодування судових витрат оголошено перерву до 02 листопада 2022 року до 12:20 годин.

Приватним підприємством "ІВК2" подано клопотання про зменшення розміру судових витрат, яке суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні та у наданих письмових поясненнях наполягає на задоволенні заяви про відшкодування судових витрат у розмірі 69611,85 грн.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) у судовому засіданні та у наданому клопотанні просить зменшити розмір судових витрат.

Розглянувши матеріали справи та заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика" про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, вислухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 2 статті 126 Кодексу, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 Кодексу). У частині 3 статті 126 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи 08 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика" (клієнтом) та Адвокатським бюро "Андрій Яценко" (Адвокатське бюро) було укладено договір про надання професійної правничої/правової допомоги.

Згідно пункту 1 договору, Адвокатське бюро надає клієнту професійну правничої/правову допомогу.

21 травня 2021 року до договору про надання професійної правничої/правової допомоги від 08 листопада 2018 року було укладено додаткову угоду № 21/05.

Відповідно до пункту 3 договору, оплата витрат і професійної правничої/правової допомоги здійснюється на підставі розрахунків/рахунків.

Всього станом на 12 серпня 2021 року включно, за актом Адвокатським бюро "Андрій Яценко" на користь клієнта надано правничої/правової допомоги в сумі 115500,00 грн.

На сьогоднішній день, з урахуванням прийнятих по справі рішень першою та другою інстанціями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика" просить стягнути з Приватного підприємства "ІВК2" 69611,85 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Досліджуючи надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика" докази на підтвердження витрат на правову (правничу) допомогу, суд доходить висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у даній справі.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика" на правничу допомогу підлягають розподілу.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Витрати, понесені позивачем в даній справі на правничу допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, при розподілі судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу адвокатом, має виходити з конкретних особливих обставин справи, з доказів, поданих заявником клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про підставність різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 стаття 126 Кодексу). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Кодексу). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 6 статті 126 Кодексу).

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Зазначена позиція суду щодо застосування статті 129 Господарського процесуального кодексу України узгоджується із позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, та позицією касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1785/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 908/374/19, від 25 червня 2019 року.

Згідно частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/8682/18 від 14 листопада 2018 року від якого об`єднана палата у постанові від 03 листопада 2019 року у справі №922/445/19 не відступила через відмінність у нормативно-правовому регулюванні.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Враховуючи конкретні обставини справи, суд, детально проаналізувши всі докази, зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тощо, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика" про розподіл судових витрат і стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 34806,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 123, 126, 129, 232-236, 244, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву (вхідний №19172) Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика" про відшкодування судових витрат по справі № 922/1280/21 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "ІВК2" (02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, буд. № 1, літера "І", ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківська панчішно-шкарпеткова фабрика" (61031, м. Харків, пр-т. Гагаріна, буд. 360, корпус Б, ) 34806,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

В решті заяви відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу

Повне додаткове рішення складено "09" листопада 2022 р.

Суддя П.В. Хотенець