ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року Справа № 918/466/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А. , суддя Миханюк М.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику представників сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс Захід" на рішення Господарського суду Рівненської області від 10 серпня 2022 року (повний текст складено 11.08.2022) у справі № 918/466/22 (суддя Романюк Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс Захід"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс"

про стягнення коштів

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270 та частини 13 статті 8 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 10 серпня 2022 року у справі №918/466/22 в задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс Захід" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" про стягнення коштів в розмірі 186769,49 грн відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ТОВ "Адванс Захід" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23 вересня 2022 року у справі №918/466/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс Захід" на рішення Господарського суду Рівненської області від 10 серпня 2022 року у справі №918/466/22. Встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) апелянту копії відзиву та доданих до нього документів протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання копії даної ухвали. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз.2 ч.10 ст.270 ГПК України).

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегія суддів вирішила розглядати справу №918/466/22 за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення місцевого господарського суду скасувати, прийнявши нове рішення, яким позов задоволити.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до банківських виписок по рахунку ТОВ "Адванс Захід" за період 01.01.2020 по 03.11.2021 (а.с. 21-28) перераховано ТОВ "Агро Фелікс" кошти на загальну суму 1 313 703,90 грн.

На підставі видаткових накладних Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" поставило Товариству з обмеженою відповідальністю "Адванс Захід" товар - пшеницю на загальну суму 1 103 497,51 грн: №479 від 03.09.2020 на суму 137 712,00 грн; № 46 від 30.01.2020 на суму 175 770,00 грн; №33 від 29.01.2020 на суму 130 620,00 грн; №32 від 29.01.2020 на суму 172 042,50 грн; № 27 від 29.01.2020 на суму 351 277,50 грн та № 24 від 24.01.2020 на суму 136 075,51 грн.

Позивач стверджує, що між ним та відповідачем було досягнута усна домовленість щодо постачання товару, а саме пшениці, на виконання чого ТОВ "Адванс Захід" і було перераховано ТОВ "Агро Фелікс" попередню оплату у сумі 1 313 703,90 грн.

ТОВ "Агро Фелікс", в свою чергу, поставило ТОВ "Адванс Захід" товар - пшеницю на загальну суму 1 103 497,51 грн. При цьому, товар на суму попередньої оплати в розмірі 186 769, 49 грн відповідачем поставлено не було.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з постачання товару, позивач 26.01.2022 звернувся до відповідача з вимогою, в якій просив здійснити поставку товару на загальну суму 186 769,49 грн у строк до 01.02.2022, а у випадку не здійснення поставки пшениці у строк до 01.02.2022 ТОВ "Адванс Захід" вимагає повернути суму попередньої оплати в розмірі 186 769,49 грн у строк до 04.02.2022 на розрахунковий рахунок позивача (а.с. 13-14).

ТОВ "Агро Фелікс" у відповідь на вказану вимогу в листі вих.№04/02 від 04.02.2022 просило надати час для вивчення даної претензії та надання обгрунтованої відповіді у зв`язку з тим, що вони отримали вказану претензію лише 02.02.2022 та до неї не долучено доказів, що підтверджують викладені в ній обставини (а.с. 87-89).

Оскільки, ТОВ "Агро Фелікс" поставку товару не здійснив, попередню оплату не повернув, ТОВ "Адванс Захід" звернувся до Господарського суду Рівненської області про стягнення з ТОВ "Агро Фелікс" попередньої оплати в розмірі 186 769,49 грн на підставі ст.693 ЦК України.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що обов`язок оплати товару покупцем на умовах попередньої оплати, та відповідні наслідки для продавця у випадку порушення строків передання товару, настають лише у випадку укладення відповідного договору між сторонами. Разом з тим, жодних доказів про укладення між сторонами договору щодо поставки товару на умовах попередньої оплати суду не подано. Також суд першої інстанції зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права, що є підставою для відмови у позові.

Натомість, з такими доводами та власне висновками місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи юридичних фактів.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Юридичними фактами є такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин.

Відповідно до ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому, за приписами ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За змістом ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Суд зазначає, що загальний порядок укладення договорів врегульований положеннями, зокрема, статей 205, 207, 638-642 Цивільного кодексу України та статті 181 Господарського кодексу України.

З аналізу зазначених норм убачається, що за загальним правилом договір є укладеним у випадку повного і безумовного прийняття (акцепту) однією стороною пропозиції іншої сторони про укладення договору (оферти). При цьому укладання господарських договорів допускається у спрощений спосіб шляхом обміну листами, прийняття до виконання замовлень тощо. Зокрема, прийняттям пропозиції відповідно до частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України є вчинення особою, яка одержала оферту, відповідних конклюдентних дій (надання послуг, поставка товару, сплата коштів тощо). Зазначена правова норма не містить вичерпного переліку можливих конклюдентних дій (постанова Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №912/1883/17).

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вже зазначалося вище, ТОВ "Адванс Захід" за період 01.01.2020 по 03.11.2021 було перераховано ТОВ "Агро Фелікс" кошти на загальну суму 1 313 703,90 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією картки рахунку 631 за період 10.01.2020 по 03.11.2021 (а.с.21-28).

ТОВ "Агро Фелікс", в свою чергу, було поставлено ТОВ "Адванс Захід" товар (пшеницю) на загальну суму 1 103 497,51 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних №479 від 03.09.2020 на суму 137 712,00 грн, № 46 від 30.01.2020 на суму 175 770,00 грн, №33 від 29.01.2020 на суму 130 620,00 грн, №32 від 29.01.2020 на суму 172 042,50 грн, № 27 від 29.01.2020 на суму 351 277,50 грн та № 24 від 24.01.2020 на суму 136 075,51 грн (а.с.29-40).

При цьому, відповідачем ні у відзиві на позовну заяву, ні у відзиві на апеляційну скаргу вказаних обставин заперечено не було.

Отже, враховуючи те, що договір між сторонами у формі єдиного документу не укладався, цивільні права та обов`язки сторін виникли в порядку ч. 1 ст. 11 ЦК України, ч. 1 ст. 181 ГК України з дій юридичних осіб, які в силу загальних правил і змісту цивільного законодавства породжують взаємні права та обов`язки.

Вказана домовленість відповідає вимогам ч. 2 ст. 205 ЦК України, згідно з якою правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

З поданих матеріалів та змісту позовної заяви апеляційний суд встановив, що хоч письмового договору сторонами укладено не було, однак, позивач домовився з відповідачем про поставку товару, а саме пшениці, у зв`язку з чим позивачем і було перераховано кошти, а відповідачем частково поставлено даний товар.

Отже, враховуючи наведені норми законодавства та дії сторін, апеляційний суд зазначає, що зобов`язальні правовідносини позивача та відповідача виникли шляхом укладення договору поставки у спрощений спосіб, який є підставою для виникнення у сторін майново-господарських зобов`язань.

Відповідно до ст.663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Проаналізувавши долучені до позовної заяви докази, колегія суддів констатує відсутність погодження між сторонами строку виконання зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В статті 665 ЦК України зазначено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Як свідчать матеріали справи, позивачем було здійснено попередню оплату товару на загальну суму 1 313 703,90 грн, відповідачем поставлено товар на загальну суму 1 103 497,51 грн, при цьому товар на суму 186 769,49 грн відповідачем позивачу поставлено не було.

26.01.2022 позивач звернувся до відповідача з вимогою, в якій просив здійснити поставку товару на загальну суму 186 769,49 грн у строк до 01.02.2022, а у випадку не здійснення поставки пшениці у строк до 01.02.2022 ТОВ "Адванс Захід" вимагав повернути суму попередньої оплати в розмірі 186 769,49 грн у строк до 04.02.2022 на розрахунковий рахунок позивача (а.с. 13-14).

Відповідно до ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до висновку Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року по справі №3-127гс11 умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Предметом позову у даній справі є саме стягнення попередньої оплати у розмірі 186 769,49 грн на підставі частини 2 статті 693 ЦК України.

Виходячи з системного аналізу вимог чинного законодавства, аванс - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а яка перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за роботи/послуги, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що невиконання відповідачем зобов`язання з поставки товару свідчить про усвідомлення відповідачем неправомірного утримування спірних грошових коштів, що є недопустимим з огляду на такі засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, за висновками суду, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 по справі №910/5444/17 та від 05.07.2018 у справі №904/8972/17.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, виконання позивачем як покупцем свого обов`язку з перерахування відповідачу як продавцю попередньої оплати за товар на суму 1 313 703,90 грн підтверджується належними та допустимими доказами у справі.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази поставки відповідачем товару на вищевказану суму.

При цьому, відповідачем не надано доказів щодо спростування обставин перерахування позивачем вказаної суми з інших підстав, ніж досягнення між сторонами усної домовленості щодо поставки товару (пшениці), як і не надано доказів на підставі чого спірна сума була перерахована позивачем відповідачу.

Отже, оскільки відповідачем у визначеному ГПК України порядку не спростовано факту порушення взятих на себе зобов`язань з поставки товару, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення суми попередньої оплати у розмірі 186 769,49 грн підлягають задоволенню.

При цьому, доводи відповідача, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки вказані кошти повинні бути стягнуті в порядку ст. 1212 ЦК України як безпідставно отримані, колегія суддів до уваги не беруться з огляду на таке.

Так, загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Системний аналіз положень частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частини 1 статті 177, частини 1 статті 202, частин 1 та 2 статті 205, частини 1 статті 207, частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 Цивільного кодексу України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання ).

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Здійснюючи юридичний аналіз фактичних обставин справи, апеляційний господарський суд встановив, що хоч письмового договору сторонами укладено не було, однак позивач домовився з відповідачем про поставку товару, а саме пшениці, та сплатив відповідачу грошові кошти за товар, відповідач в свою чергу поставив товар не в повному обсязі.

Отже, враховуючи наведені норми законодавства та дії сторін, отримані за договором поставки (укладеного у спрощений спосіб) грошові кошти в розмірі 186 769,49 грн не можуть вважатися безпідставно набутими.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення господарського суду Рівненської області прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки, викладені в ньому, не відповідають обставинам справи, з огляду на що, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс Захід" слід задоволити, а рішення Господарського суду Рівненської області від 10 серпня 2022 року у справі №918/466/22 - скасувати, прийнявши нове рішення, яким позов задоволити.

При цьому, судові витрати, передбачені ст.123 ГПК України, у відповідності до вимог ст.129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс Захід" задоволити.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 10 серпня 2022 року у справі №918/466/22 скасувати.

Прийняти нове рішення.

"Позов задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" (35500, Рівненська обл., Дубенський р-н., м. Радивилів, вул. Кременецька, буд. 52, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс Захід" (80561, Львівська обл., Буський р-н., с. Утішків, вул. Буська, буд. 1, ) 186 769,49 грн попередньої оплати за товар та 2 801,54 грн судового збору.

Видати наказ."

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фелікс" (35500, Рівненська обл., Дубенський р-н., м. Радивилів, вул. Кременецька, буд. 52, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс Захід" (80561, Львівська обл., Буський р-н., с. Утішків, вул. Буська, буд. 1, ) 4 202,31 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.