ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.11.2022м. СумиСправа № 920/1171/21 (920/641/22)
Господарський суд Сумської області, у складі судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Балицького В.В., розглянувши матеріали справи № 920/1171/21(920/641/22)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Сумська компанія насосного обладнання (40020, Сумська обл., м. Суми, просп. Курський, буд. 105; )

в особі ліквідатора арбітражного керуючого Фадєєва Олександра Павловича (61020, м. Харків, просп. Любові Малої, 99)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Малого Костянтина Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ),

про стягнення 12899,48 грн

представники учасників справи:

позивача (в режимі відеоконференції) Фадєєв О.П.;

відповідача не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

29.08.2022 позивач звернувся з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 12000,00 грн попередньої оплати за договором поставки від 01.04.2022 №01/04, 360,00 грн штрафу, 80,88 грн 3% річних, 458,60 грн інфляційних втрат та судові витрати.

Ухвалою від 06.09.2022 суд постановив прийняти позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Сумська компанія насосного обладнання в особі ліквідатора арбітражного керуючого Фадєєва Олександра Павловича до розгляду у відокремленому провадженні в межах провадження у справі № 920/1171/21 про банкрутство ТОВ Сумська компанія насосного обладнання; здійснювати розгляд справи № 920/1171/21 (920/641/22) у порядку спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначити у судове засідання на 04.10.2022.

Ухвалою від 04.10.2022 суд постановив відкласти розгляд справи по суті на 01.11.2022.

Матеріали справи не містять відзиву або будь-якої іншої заяви по суті справи зі сторони відповідача, в яких було б викладено процесуальну позицію останнього з приводу заявленого позову.

Копії ухвал суду від 06.09.2022 та від 04.10.2022, які направлені на адресу ФОП Малого К.М. ( АДРЕСА_1 ) були повернуті на адресу суду з відмітками поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак участі представника у судове засідання не забезпечив.

Також суд враховує, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

На підставі ч.4 ст. 252 ГПК України перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Згідно з ч.8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Оскільки явка відповідача в судове засідання не визнавалася обов`язковою, а надання письмового відзиву є правом відповідача, а не його обов`язком, суд вважає, що неявка відповідача та неподання ним відзиву не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до ч. 9 ст.165 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, враховуючи наступне.

01.04.2021 між ТОВ «Сумська компанія насосного обладнання» (покупець) та Фізичною особою-підприємцем Малим Костянтином Миколайовичем (постачальник) укладено договір поставки № 01/04, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти й оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором ДК 021-2015 (CPV) стельова система 44192100-3.

Відповідно до п. 1.2. договору асортимент, номенклатура, загальна кількість та вартість товару, що підлягає поставці, визначаються сторонами у рахунках або Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до Специфікації сторони погодили постачання товару: стельова система (код за ДКПП 44192100:3), 1 комплект, на загальну суму 12000,00 грн.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що поставка товару здійснюється постачальником на протязі двох робочих днів з дня зарахування коштів на поточний рахунок постачальника, за умови поставки не більше 50 позицій товару.

Згідно з п. 5.2. договору покупець здійснює оплату за товар на протязі 3 календарних днів з моменту отримання рахунку-фактури.

Відповідно до платіжних доручень № 987 від 05.04.2021 та № 103 від 09.04.2021 покупець сплатив на користь постачальника грошові кошти у розмірі 12000,00 грн.

Однак відповідач поставку товару, у встановлені договором строки, не здійснив.

26.05.2022 ліквідатор у рекомендованому листі № 964 звернувся до відповідача з вимогою від 26.05.2022 за вих. № 02-01/35 про повернення грошових коштів у розмірі 12000,00 грн за договором поставки № 01/04 від 01.04.2021.

Зазначена вимога повернулась на адресу ліквідатора за закінченням терміну зберігання.

18.07.2022 ліквідатор у рекомендованому листі № 600 звернувся до відповідача з повторною вимогою від 15.07.2022 за вих. № 02-01/106 про повернення грошових коштів у розмірі 12000,00 грн за договором поставки № 01/04 від 01.04.2021.

Зазначена вимога також повернулась на адресу ліквідатора за закінченням терміну зберігання.

Зобов`язання за спірним договором відповідач не виконав, попередню оплату позивачу не повернув, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача передплати у розмірі 12000,00 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на таке.

Сутність позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань у зв`язку із невиконанням зобов`язання з поставки товару за договором № 01/04 від 01.04.2021.

Згідно зі статтями 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в статтях 173-175 ГК України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, ст. 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст. 265 ГК України).

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що позивачем здійснено попередню оплату товару у розмірі 12000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями та виписками по рахункам.

Як було зазначено вище, відповідно до п. 4.2.2 договору поставка товару здійснюється постачальником на протязі двох робочих днів з дня зарахування коштів на поточний рахунок постачальника, за умови поставки не більше 50 позицій товару.

Таким чином, обов`язок відповідача щодо здійснення поставки товару виник у нього з 09.04.2021 та такий товар повинен був бути поставлений позивачу не пізніше 13.04.2021.

Отже строк виконання зобов`язання з поставки товару є таким, що настав.

У відповідності до ч.1 ст.193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому приписи ч.7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач не виконав свої зобов`язання за договором на суму 12000,00 грн.

Таким чином, у позивача відповідно до ст. 693 ЦК України, виникло право вимоги до відповідача про передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Доказів поставки товару за договором на суму 12000,00 грн до матеріалів справи не надано, факт невиконання зобов`язання з поставки товару відповідачем не заперечується, розмір заборгованості не оспорюється.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом

Згідно зі ст.ст. 73, 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Таким чином, саме на сторін покладено обов`язок довести викладені обставини та надати докази на підтвердження вказаних обставин.

Проаналізувавши встановлені в справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, суд, враховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства, дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 12000,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 360,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.3. договору в разі недопоставки або прострочення постачальником термінів поставки товару більш ніж на 15 робочих днів від дати його повної оплати, останній сплачує на користь покупця штраф: 3% від вартості не переданого у строк товару.

Позивачем заявлено до стягнення штраф у сумі 360,00 грн.

Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем обов`язку щодо поставки товару, за відсутності з боку відповідача доказів у спростування підстав нарахування штрафу - вимога позивача щодо стягнення з відповідача 3% штрафу у розмірі 360,00 грн визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачеві нараховані 3% річних в загальній сумі 80,88 грн за період з 03.06.2022 по 23.08.2022; інфляційні втрати в загальній сумі 458,60 грн за період з 03.06.2022 по 23.08.2022.

Перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку про вірність здійсненого розрахунку та правомірність заявлених до стягнення 458,60 грн інфляційних втрат та 80,88 грн 3% річних нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, зважаючи на задоволення позову, суд покладає судовий збір у розмірі 2481,00 грн на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Малого Костянтина Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сумська компанія насосного обладнання (40020, Сумська обл., м. Суми, просп. Курський, буд. 105; ) 12000 грн 00 коп. (дванадцять тисяч гривень) попередньої оплати, 360 грн 00 коп. (триста шістдесят гривень) штрафу, 80 грн 88 коп. (вісімдесят гривень 88 копійок) 3% річних, 458 грн 60 коп. (чотириста п`ятдесят вісім гривень 60 копійок) інфляційних втрат і 2481 грн 00 коп. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 01.11.2022.

Згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суддя В.В. Яковенко