ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2022м. ДніпроСправа № 904/2775/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Більцан Юлії Леонідівни, м. Дніпро

до ОСОБА_1 , м. Дніпро

про стягнення 56111,89 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Більцан Юлія Леонідівна звернулася 01.09.2022 до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Мирошниченка Олега Вікторовича про стягнення 229965,86 грн, з яких: 203716,26 грн - інфляційні втрати, 26249,60 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем з 22.01.2015 по 31.08.2022 грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2014 у справі № 904/5523/14 (суддя Мілєва І.В.), яким з Фізичної особи-підприємця Мирошниченка Олега Вікторовича на користь Фізичної особи-підприємця Більцан Юлії Леонідівни стягнуто 114964,03 грн збитків та 2299,19 грн судового збору.

Судові витрати позивачка просить покласти на відповідача.

Підприємницька діяльність відповідача була припинена за його власним рішенням 27.02.2020, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Утім, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки остання не перестає існувати.

Зазначений висновок відповідає висновку Верховного Суду України у його постанові від 04.12.2013 у справі № 6-125цс13, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у її постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18) (п. 38).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів") не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Такі висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18) (п.п. 72, 38).

Тож, спір між сторонами у цій справі, з урахуванням визначених Господарським процесуальним кодексом правил територіальної підсудності, належить до юрисдикції Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 06.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами; відповідачу для подання відзиву на позов встановлено 15-тиденний строк з дня вручення цієї ухвали.

Відповідач 29.09.2022 подав до суду заяву, в якій просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог за період з лютого 2015 року по серпень 2019 року та відмовити в цій частині позовних вимог.

Також у заяві відповідач зазначає, що наданий позивачкою розрахунок із лютого 2015 року по серпень 2022 року є невірним, адже не містить детального помісячного розрахунку й взагалі проведений невірно. На спростування розрахунку позивачки відповідачем до заяви додано свій помісячний розрахунок за останні три роки до моменту подання позивачкою позовної заяви, а саме з вересня 2019 року по серпень 2022 року, з поясненнями до нього. За розрахунком відповідача інфляційні втрати становлять 41731,92 грн, а 3% річних 10463,70 грн.

07.10.2022 представник позивачки подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та заяву про повернення надмірно сплаченого судового збору.

У заяві про зменшення позовних вимог представник позивачки просить стягнути з Мирошниченка Олега Вікторовича на користь Фізичної особи-підприємця Більцан Юлії Леонідівни інфляційні втрати у розмірі 45755,68 грн, нараховані на заборгованість у сумі 114964,03 грн за період з 01.09.2019 по 01.09.2022 (вересень 2019 року серпень 2022 року), та 3% річних у розмірі 10356,21 грн у межах того ж періоду за 1096 днів прострочки, що разом становить 56111,89 грн.

У зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог представник позивачки відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" просить повернути надмірно сплачений судовий збір у сумі 968,49 грн.

Ухвалою суду від 07.11.2022 заява позивачки про зменшення розміру позовних вимог прийнята до розгляду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2014 у справі №904/5523/14 (суддя Мілєва І.В.), яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.01.2015, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Більцан Юлії Леонідівни задоволено частково; стягнуто на її користь з Фізичної особи-підприємця Мирошниченка Олега Вікторовича 114964,03 грн збитків.

На виконання рішення господарського суду в цій частині, яке набрало законної сили 12.01.2015, було видано відповідний наказ від 14.01.2015.

Наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2015 у справі № 904/5523/14 пред`являвся стягувачем до виконання та згідно з постановою від 18.08.2022 старшого державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дубовицької Н.М. (ВП № 46149287) був повернений стягувачу (а.с. 11).

За наслідком повторного пред`явлення до виконання зазначеного наказу приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. винесено постанову від 19.08.2022 про відкриття виконавчого провадження № 69695114 (а.с. 12).

Заявлені позивачкою до стягнення інфляційні втрати в сумі 45755,68 грн за період з вересня 2019 року по серпень 2022 року та 3% річних у сумі 10356,21 грн за 1096 днів у період з 01.09.2019 по 01.09.2022 нараховані внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання зі сплати 114964,03 грн за судовим рішенням у справі № 904/5523/14, що й стало причиною виникнення спору.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з виконанням/невиконанням відповідачем зобов`язань зі сплати 114694,03 грн за судовим рішенням у справі 904/5523/14.

Згідно зі статтею 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом частини першої статті 193 Господарського кодексу України та частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція збігається з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 914/1033/17, від 20.08.2018 у справі №914/508/17, від 11.08.2018 у справі № 914/1487/17.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 викладений правовий висновок про те, що при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 № 265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25 - 29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19).

26.06.2020 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19).

Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Щодо індексу інфляції слід також зазначити, що показники індексу споживчих цін (індексу інфляції за окремі місяці та сукупного індексу інфляції за певний період часу) обчислюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та публікується в офіційних періодичних виданнях десятковим дробом, з одним числовим знаком після коми (тобто округленими до десятих). Отже, застосування у розрахунку індексу інфляції (сукупного індексу інфляції) з округленням до сотих тисячних тощо є неправомірним.

Докази сплати відповідачем збитків у сумі 114964,03 грн за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2014 у справі № 904/5523/14, відсутні.

За таких обставин подальше нарахування позивачкою інфляційних втрат та 3% річних із несплаченої відповідачем суми боргу є правомірним.

За результатом перевірки розрахунку заявлених позивачкою інфляційних втрат у сумі 45755,68 грн правові підстави для їх зменшення відсутні, оскільки фактичний їх розмір із заборгованості в сумі 114964,03 грн за період із вересня 2019 року по серпень 2022 року, з урахуванням сукупного індексу інфляції 139,9%, становить 45870,65 грн.

За результатом перевірки заявлених до стягнення 3% річних у сумі 10356,21 грн встановлено, що вони розраховані з 01.09.2019 за 1096 днів, внаслідок чого останнім днем нарахування є 31.08.2022. За вказаний період розмір 3% річних фактично становить 10346,76 грн, тобто менше на 9,45 грн (10356,21 - 10346,76 = 9,45).

За вказаних обставин позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню частково в загальній сумі 56102,44 грн, з яких: 45755,68 грн інфляційні втрати, 10346,76 грн 3% річних.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного України).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Заявлені позивачкою позовні вимоги, після зменшення їх розміру, враховують строки позовної давності, передбачені чинним законодавством, а тому правові підстави для їх застосування за заявою відповідача відсутні.

Визначаючи розмір судових витрат, що підлягає розподілу між сторонами, суд враховує нормативні приписи частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої судовий збір у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд приймає також до уваги, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин на відповідача покладається судовий збір у сумі 2480,58 грн пропорційно задоволеним позовним вимогам та враховуючи належний до сплати судовий збір у сумі 2481,00 грн із ціни позову в розмірі 56111,89 грн (56102,44 х 2481/56111,89 = 2480,58).

Судовий збір у сумі 968,49 грн, що становить різницю між судовим збором у сумі 3449,49 грн, сплаченим згідно з квитанцією відділення «Гагаріна» АТ КБ «ПриватБанк» №0.0..1 від 29.08.2022 (код квитанції: 9279-7613-2321-3430), та належним до сплати розміром судового збору у сумі 2481,00 грн після зменшення позовних вимог до 56111,89 грн, підлягає поверненню позивачці з Державного бюджету України за ухвалою суду (3449,49 2481,00 = 968,49).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Більцан Юлії Леонідівни до ОСОБА_1 про стягнення 56111,89 грн, з яких: 45755,68 грн інфляційні втрати, 10356,21 грн 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Більцан Юлії Леонідівни (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) інфляційні втрати в сумі 45755,68 грн, 3% річних у сумі 10346,76 грн, судовий збір у сумі 2480,58 грн.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути Фізичній особі-підприємцю Більцан Юлії Леонідівні (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 968,49 грн, сплачений у складі судового збору в сумі 3449,49 грн згідно з квитанцією відділення «Гагаріна» АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 29.08.2022 (код квитанції: 9279-7613-2321-3430), про що винести ухвалу.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 07.11.2022.

Суддя І.І. Колісник