ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2022 р. Справа№ 910/15190/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Колосовська А.Р.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 18.10.2022,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021

у справі № 910/15190/20 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика»

до 1) Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»;

2) Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішення департаменту Державної виконавчої служби;

3) Державного підприємства «Сетам»

про визнання акта та свідоцтва недійсними,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» (далі, позивач або ТОВ «ТЛК «Арктика») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом (із урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 про залишення без розгляду позовних вимог про визнання торгів недійсними та скасування записів про право власності) до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі, відповідач-1 або Банк), Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі, відповідач-2 або Мін`юст), Державного підприємства «Сетам» (далі, відповідач-3 або ДП «Сетам») про визнання недійсними акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки №53999200/24 від 23.05.2017 та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №2172 від 24.05.2017.

Підставою звернення з даним позовом до суду позивачем визначено порушення відповідачами приписів статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», статті 49 Закону України «Про іпотеку» в силу передачі спірного майна Банку за вартістю, що не відповідала дійсній ринковій вартості спірного майна та без визначення дійсного розміру вимог Банку за кредитним договором до ТОВ «ТЛК «Арктика».

Історія справи, короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 у даній справі позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, встановивши, що оскільки до часу внесення іпотекодержателем на рахунок органу державної виконавчої служби покриття різниці між вартістю предмета іпотеки та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, придбання цього майна було неможливим, та зазначивши, що державний виконавець був не вправі складати акт про реалізацію предмета іпотеки, дійшов висновку про порушення іпотекодержателем та державним виконавцем вимог закону про попереднє внесення покриття різниці для придбання предмета іпотеки та права позивача, як іпотекодавця, під час відчуження його власності. При цьому, суд першої інстанції, встановивши, що придбання предмета іпотеки іпотекодержателем проведене з порушенням вимог статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», статті 49 Закону України «Про іпотеку», визнав, що підстави для видачі нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів були відсутні, і, відповідно, задовольнив позовні вимоги про визнання їх недійсними з огляду на приписи статті 16, частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 (колегія суддів у складі: Попікова О.В. - головуючий, Корсак В.А., Євсіков О.О.) рішення місцевого господарського суду скасовано, справу №910/15190/20 передано до Господарського суду Київської області для розгляду по суті.

Суд апеляційної інстанції послався на те, що рішення у справі прийнято місцевим судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Так, позивач фактично оспорює правомірність переходу права власності на нерухоме майно від боржника (позивач) до стягувача (відповідач-1) у межах виконавчого провадження, тобто спір у справі виник з приводу нерухомого майна. Отже, в силу вимог частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України даний спір підлягає розгляду за місцезнаходженням спірного нерухомого майна, яке розташовано у Київській області, про що було заявлено заявником апеляційної скарги (відповідачем-1) під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №910/15190/20 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний центр «Арктика» задоволено, постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 у справі №910/15190/20 скасовано, справу №910/15190/20 направлено до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Суд касаційної інстанції вказав, що у оскільки у даній справі Міністерство юстиції України є одним із відповідачів, до яких заявлено позовні вимоги, Північний апеляційний господарський суд при визначені підсудності цього спору порушив приписи частини 5 статті 30 Господарського процесуального кодексу України у чинній на момент звернення з позовом редакції та прийняв оскаржувану постанову з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), помилково керуючись встановленим частиною 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України критерієм виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 16.11.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 у справі №910/15190/20 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції щодо придбання Банком предмету іпотеки з порушенням вимог статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 49 Закону України «Про іпотеку» є помилковими.

Узагальнені доводи апеляційної скарги Банку зводяться до наступного:

- судом не враховано, що відповідно до частини 1 статті 49 Закону України «Про іпотеку» (у редакції від 23.05.2017) передбачено, що іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Наведене, на переконання відповідача-1, свідчить про те, що у разі якщо іпотекодержатель виявив бажання залишити за собою нереалізований предмет іпотеки, то державний виконавець має враховувати саме весь розмір вимог стягувача за зобов`язанням, яке забезпечувалося нереалізованим предметом іпотеки, а не лише суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. Однак, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, судом першої інстанції не було враховано та не надано жодної оцінки заяві АТ «Ощадбанк» про придбання нереалізованого предмету іпотеки;

- рішення суду у справі №910/10374/17 жодним чином не спростовує існування суми боргу, зазначеної у виконавчих написах нотаріуса №779, №780 від 22.05.2017, оскільки їх було визнано такими, що не підлягають виконанню саме у зв`язку з порушенням процедури їх вчинення, а не у зв`язку з відсутністю заборгованості позивача перед Банком;

- судом залишено поза увагою обставини, встановлені у рішенні №910/10059/17;

- місцевим господарським судом не застосовано спеціальну позовну давність, встановлену статтею 48 Закону України «Про іпотеку»;

- суд протиправно не закрив провадження в частині позовних вимог про визнання недійсним акта №53999200/24 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, оскільки така вимога підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства;

- суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач у позові просив визнати недійсним свідоцтво, зареєстроване у реєстрі за №2172, а суд, самостійно оцінивши це як описку, визнав недійсним свідоцтво за №2178.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

13.12.2021 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому ТОВ «ТЛК «Арктика» просило суд залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У відзиві позивач наголосив на наступному:

- передача Банку предмету іпотеки за іпотечним договором в порядку, передбаченому статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 49 Закону України «Про іпотеку», в рахунок погашення його вимог до ТОВ «ТЛК «Арктика» за кредитним договором відбулась за вартістю відповідного майна 172 653 000,00 грн, яка була значно меншою від дійсної ринкової ціни відповідних об`єктів нерухомості - 339 449 157,00 грн (вартість встановлена судовим експертом за результатами проведення судової комплексної оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи №136/07/2017 від 14.07.2017 на виконання вимог ухвали Господарського суду Київської області від 14.03.2017 у справі №911/2798/16);

- у межах адміністративної справи №826/7243/17 Верховним Судом було прийнято постанову від 08.09.2021, якою визнано незаконними дії державного виконавця, що передували (формували процедуру) передачі майна ТОВ «ТЛК «Арктика» у власність Банку (в т.ч. щодо його оцінки);

- у межах справи №910/10374/17 визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі написи за №779, №780, в тому числі встановлено відсутність заборгованості, в рахунок погашення якої вони вчинені (в частині відсотків);

- станом на 23.05.2017 був відсутнім визначений обсяг заборгованості ТОВ «ТЛК «Арктика» за кредитним договором (в частині процентів за користування кредитом та розрахованих за прострочення по їх оплаті пені, 3% річних, інфляційних втрат, пені за прострочення по сплаті суми кредиту, штрафів), в рахунок погашення якого згідно Акту виконавцем було передано предмет іпотеки за іпотечним договором. Акт не містить обґрунтування визначення суми, в рахунок якої було передано Банку належне позивачу майно в порядку, встановленому статтею 49 Закону України «Про іпотеку», державний виконавець обійшовся лише цитуванням змісту відповідних виконавчих написів;

- наслідком вирішення спору у справі №910/10059/17 (нормативно-правовою підставою відмови в задоволенні первісного позову) став виключно висновок про неможливість застосування приписів частини 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції) до правовідносин набуття іпотекодержателем предмету іпотеки у власність в порядку, визначеному статтею 49 Закону України «Про іпотеку». У межах розгляду справи №910/10059/17 не було оцінено чи спростовано визначену у висновку експерта №136/07/2017 від 14.07.2017 дійсну ринкову вартість спірного майна, як і взагалі не досліджувалось питання дійсного розміру вимог Банку, забезпечених майном позивача;

- до спірних правовідносин застосовуються загальні строки позовної давності, оскільки предметом спору не є оскарження результатів проведення аукціону, а спір стосується законності застосування правових наслідків визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, зокрема, оскарження акту - юридичного факту, правочину, що є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Одночасно, строки позовної давності продовжені в силу пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України на строк дії карантину;

- щодо підвідомчості спору позивач зазначає, що оскарження процедури передачі майна стягувачу, передбаченої статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 49 Закону України «Про іпотеку», яка в такому випадку оформлена актом, є належним способом захисту порушених прав боржника, а спір щодо цього належить розглядати саме в порядку позовного провадження господарським судом, адже він не стосується публічно-правових відносин, а спрямований на захист права власності;

- щодо тверджень скаржника про вихід суду за межі позовних вимог, то позивач наголошує, що Банком не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів про нібито існування трьох різних свідоцтв про посвідчення належності йому на праві власності предмету іпотеки, виданих на підставі акту.

20.12.2021 відповідач-2 подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції скасувати із прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві відповідач-2 наголосив на тому, що дії державного виконавця Відділу щодо звернення стягнення на майно боржника, а саме опису майна, призначення експерта, ознайомлення сторін із вартістю майна та подальшої передачі його на реалізацію та видача акта стягувачу вчинені у межах, спосіб та в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку» та іншими нормативно-правовими актами.

15.02.2022 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення у справі щодо підсудності даного спору та обраного способу захисту.

01.08.2022 від Банку через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення у справі, у яких відповідач-1 наголосив на тому, що 22.06.2022 Другий сенат Конституційного Суду України ухвалив рішення №6-рп(ІІ)/2022 у справі №3-188/2020(455/20) за конституційною скаргою АТ «Ощадбанк» щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису першого речення частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України. За твердженнями Банку Конституційний Суд України у вказаному рішенні досить чітко обґрунтував свій висновок про те, що кредитодавець має законне право нараховувати відсотки за користування боржником кредитними коштами до повного погашення заборгованості. У якості додатків до поданих додаткових пояснень відповідач-1 долучив копію названого рішення Конституційного Суду України.

Представник відповідача-3 письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Після скасування судом касаційної інстанції постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 у даній справі та передачі справи на розгляд до суду апеляційної інстанції суддями Попіковою О.В., Євсіковим О.О. та Корсаком В.А. заявлено самовідвід у справі №910/15190/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2022 заяву суддів Попікової О.В., Євсікова О.О. та Корсака В.А. про самовідвід у справі №910/15190/20 задоволено. Матеріали справи №910/15190/20 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 №09.1-07/200/22 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2022 справу №910/15190/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 у справі № 910/15190/20 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І., розгляд справи №910/15190/20 призначено на 02.08.2022.

08.07.2022 електронною поштою до Північного апеляційного господарського суду представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово - логістичний комплекс «Арктика» подав заяву про відвід колегії суддів Михальської Ю.Б., Скрипки І.М., Тищенко А.І. від розгляду справи №910/15190/20, яка мотивована порушенням порядку визначення складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Колегія суддів у складі: Михальська Ю.Б. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Скрипка І.М., Тищенко А.І. дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу, у зв`язку з чим ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2021 справу №910/15190/20 було передано для визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень статті 32 ГПК України з метою розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» про відвід.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» про відвід суддів Михальської Ю.Б., Скрипка І.М., Тищенко А.І. у справі №910/15190/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Пашкіна С.А.. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Корсак В.А., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2022 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» про відвід суддів Михальської Ю.Б., Тищенко А.І., Скрипки І.М. у справі №910/15190/20.

У судове засідання, призначене на 02.08.2022, з`явилися представники позивача, відповідача-1 та відповідача-2. Представник відповідача-3 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд у судовому засіданні 02.08.2022 перейшов до розгляду справи по суті, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та відповідача-2.

Під час розгляду справи по суті ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2022, 13.09.2022 у справі №910/15190/20 оголошувались перерви.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2022 розгляд справи №910/15190/20 було відкладено на 18.10.2022.

За результатами проведеного 18.10.2022 судового засідання суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 18.10.2022 з`явилися представники позивача, відповідача-1 та відповідача-2.

Представник відповідача-3 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного документа до електронного кабінету ДП «Сетам» у системі «Електронний суд».

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача-1, просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 у судовому засіданні підтримували доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

04.11.2014 між Банком та ТОВ «ТЛК «Арктика» (позичальник) було укладено кредитний договір №876/31/1, до якого в подальшому сторонами вносилися зміни згідно додаткових договорів №1 від 29.12.2014, №2 від 20.04.2015, №3 від 03.08.2015 (далі разом Кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 100 000 000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути відповідні кошти та сплатити проценти і інші платежі за користування кредитними коштами в порядку та на умовах, встановлених договором.

Сторонами не заперечується, що позивач на підставі укладеного з Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» Кредитного договору одержав від останнього кредит у розмірі 100 000 000,00 грн.

04.11.2014 між Банком (іпотекодержатель) та ТОВ «ТЛК «Арктика» (іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір №876/31/1-3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. та зареєстрований в реєстрі за №2041 (далі, Іпотечний договір), відповідно до умов якого ТОВ «ТЛК «Арктика» в забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань згідно Кредитного договору №876/31/1 від 04.11.2014 було передано в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ «Логістик центр «Скандинавія», що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0001, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0002, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада.

Відповідно до пункту 6.1. Іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених цим договором та законодавством, в тому числі у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов зобов`язання (повністю або частково), зокрема, але не виключно, якщо в строки, встановлені кредитним договором, іпотекодавець не поверне (повністю або частково) іпотекодержателю суму кредиту, та/або не сплатить проценти за користування кредитом, та/або не сплатить комісії та/або іншу заборгованості, платежі, неустойки (пені, штрафи), що передбачені та/або випливають із зобов`язання, у тому числі у випадку одноразового прострочення будь-якого зобов`язання, що складає зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій/запевнень або будь-який документ, надані іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявляться (стануть) недійсними.

При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання та/або зобов`язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом зазначеного тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, банк вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання або вчинення виконавчого напису відповідно до умов цього договору.

Сторони за взаємною згодою встановили, що зазначений тридцятиденний строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням поштового зв`язку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення зобов`язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі іпотекодавцем при отриманні його представником зазначеного листа особисто.

Згідно з пунктом 6.2. Іпотечного договору за вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Із підписанням цього договору іпотекодавець погоджується, що для вчинення виконавчого напису є достатнім подання іпотекодержателем нотаріусу наступних документів, що підтверджують безспірність заборгованості іпотекодавця за зобов`язанням: заяви про порушення зобов`язання та (або) умов цього договору, розрахунку заборгованості, свого примірника цього договору. Виконавчий напис вчиняється на примірнику даного договору, який після нотаріального посвідчення виданий іпотекодержателю (пп. 6.2.2).

Листом від 10.03.2016 №55/2-06/340-2042 (том 1, а.с. 79-81) Банк звернувся до позичальника з вимогою про дострокове повернення кредиту, відповідно до якого вказував, що внаслідок невиконання останнім передбаченого п.п. 5.3.2. Кредитного договору обов`язку своєчасно в визначені договором строки сплачувати плату за користування кредитом утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 09.03.2016 становить 113 059 309,41 грн та складається з: 93 333 334,34 грн - строкової заборгованості за кредитом; 4 166 666,66 грн - простроченої заборгованості за кредитом; 3 577 529,19 грн - строкової заборгованості за процентами; 9 952 330,43 грн - простроченої заборгованості за процентами; 1 342 326,62 грн - пені; 90 219,61 грн - 3% річних; 147 026,56 грн - інфляційних втрат; 449 877,00 грн - штрафу за порушення умов іпотечного договору, а тому відповідно до визначеного пункту 3.3 кредитного договору порядку повідомив про відкликання кредиту та вимагав не пізніше 20 (двадцяти) банківських днів з моменту вручення такої вимоги здійснити повне погашення кредиту, включаючи основну суму боргу, нараховані та неоплачені проценти за користування кредитом та інші платежі, що підлягають сплаті позичальником на користь банку відповідно до умов кредитного та іпотечного договорів на загальну суму 113 059 309,41 грн., а також проценти, комісії, штрафні санкції, які будуть донараховані на дату погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору.

27.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. за реєстровими №704 (том 1, а.с. 83), №705 (том 1, а.с. 82) було вчинено виконавчі написи на іпотечному договорі №876/31/1-3 від 04.11.2014, укладеному між АТ «Ощадбанк» та ТОВ «ТЛК «Арктика», у відповідності до яких з метою часткового погашення простроченої заборгованості ТОВ «ТЛК «Арктика» перед АТ «Ощадбанк» за кредитним договором №876/31/1 від 04.11.2014 за основною сумою боргу за період з 15.03.2016 по 15.03.2017 у сумі 93 333 333,34 грн та за процентами та штрафними санкціями за період з 15.03.2016 по 15.03.2017 у сумі 60 779 032,54 грн запропоновано звернути стягнення на: рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ «Логістик центр «Скандинавія», який розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0001, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0002, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада.

Також 22.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В. за реєстровими №779 (далі, виконавчий напис №779; том 1, а.с. 84) та №780 (далі, виконавчий напис №780; том 1, а.с. 85) вчинені виконавчі написи на Кредитному договорі, укладеному між АТ «Ощадбанк» та ТОВ «ТЛК «Арктика» 04.11.2014, у відповідності до яких запропоновано стягнути з ТОВ «ТЛК «Арктика» на користь Банку невиплачені в строк на підставі кредитного договору грошові кошти, а саме: основну суму заборгованості (тіло кредиту) у розмірі 97 500 000,00 грн, витрати, понесені Банком за вчинення виконавчого напису - 120 000,00 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 22 313 873,24 грн та витрати, понесені банком за вчинення виконавчого напису - 85 000,00 грн. Визначено строк, за який провадиться стягнення - з 22.05.2016 по 22.05.2017.

05.04.2017 Банк направив до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву №55/2-09/516/7002/2017-00/вих про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №705 (том 1, а.с. 87-88).

07.04.2017 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Назаровець А.Т. відкрив виконавче провадження №53731207 (том 1, а.с. 89) та наклав арешт на іпотечне майно боржника (том 1, а.с. 92-93).

12.04.2017 державний виконавець у межах ВП №53731207 виніс постанову, згідно з якою описав майно, що належало боржнику й перебувало в іпотеці, та наклав на нього арешт (том 1, а.с. 95-99).

13.04.2017 державний виконавець виніс постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою призначив суб`єктом оціночної діяльності ПП «Консалтингова група «Агро-Експерт» (том 1, а.с. 100).

18.04.2017 оцінювач ПП «Консалтингова група «Арго-Експерт» склав звіт про незалежну оцінку вартості майна боржника №039/17 (том 1, а.с. 103-105, 114-195).

Згідно Звіту №039/17 від 18.04.2017 про незалежну оцінку нерухомого майна, ринкова вартість нерухомого майна - рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ «Логістик центр «Скандинавія», що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0001, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0002, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада, власником якого є ТОВ «ТЛК «Арктика», без урахування ПДВ, станом на 18.04.2017 становить 172 653 000,00 грн. Метою оцінки є продаж майна на загальних торгах (аукціоні).

У відповідності до протоколу №257665 від 22.05.2017 торги, організовані ДП «Сетам» з продажу предмета іпотеки за стартовою ціною 172 653 000,00 грн, не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів (том 1, а.с. 113).

22.05.2017 державний виконавець відкрив виконавче провадження №53995297 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №704.

22.05.2017 виконавчі провадження №53731207 та №53995297 були об`єднані у зведене виконавче провадження №53999200.

23.05.2017 Відділом примусового виконання рішень відкрито виконавчі провадження №54007213 та №54007317 з виконання виконавчих написів №779 та №780.

23.05.2017 стягувач (Банк) звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС із заявою №55/2-09/812/10559/2017-00/вих про придбання нереалізованого предмету іпотеки в порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку» (том 1, а.с. 196-199), тобто за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

У заяві Банк вказав, що станом на 23.05.2017 розмір вимог Банку до ТОВ «ТЛК «Арктика» за кредитним договором №876/31/1 від 04.11.2014, що забезпечені іпотечним договором №876/31/1-3 від 04.11.2014, складає 198 583 782,56 грн, у тому числі:

- прострочена заборгованість за кредитом - 97 500 000,00 грн;

- заборгованість за процентами - 40 532 876,70 грн;

- сума пені - 22 365 254,91 грн;

- сума 3% річних - 4 260 135,00 грн;

- інфляційні втрати - 22 728 278,35 грн;

- штраф за порушення умов пункту 8.2.1. Іпотечного договору - 899 754,00 грн;

- штраф за порушення умов пункту 7.2.6. Кредитного договору - 487 500,00 грн;

- штраф за порушення умов пункту 8.2.3. Іпотечного договору - 59 983,60 грн;

- штраф за порушення умов пункту 7.2.5. Кредитного договору - 9 750 000,00 грн.

При цьому, стягував вказав, що оскільки загальна сума забезпечених вимог кредитора (іпотекодержателя) на 25 930 782,56 грн перевищує початкову ціну майна та становить 198 583 782,56 грн, а вартість нереалізованого майна складає 172 653 000,00 грн, він не зобов`язаний вносити кошти на рахунок органу державної виконавчої служби.

23.05.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Назаровецем А.Т. видано акт №53999200/24 про реалізацію предмета іпотеки (том 1, а.с. 202-206), у якому зазначено, що під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження №53999200, до складу якого входить:

- виконавче провадження №53731207 з виконання виконавчого напису №705;

- виконавче провадження №53995297 з виконання виконавчого напису №704;

- виконавче провадження №54007317 з виконання виконавчого напису №780;

- виконавче провадження №54007213 з виконання виконавчого напису №779,

предмет іпотеки за Іпотечним договором не було реалізовано, оскільки електронні торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. ПАТ «Ощадбанк» звернулося із заявою про придбання предмета іпотеки шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна. Ціна майна, яка підлягає заліку забезпечених вимог, складає 172 653 000,00 грн (стартова ціна лота №212585). Цей акт є підставою для подальшого оформлення покупцем права власності на спірне майно.

На підставі вказаного акту 24.05.2017 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А. відповідачу-1 оформлено свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів про реалізацію предмета іпотеки за реєстровим номером 2178 (том 1, а.с. 207-208) та зареєстровано за Банком право власності на належне ТОВ «ТЛК «Арктика» спірне майно.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, за Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» на підставі свідоцтва приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвої I.A. від 24.05.2017 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на зазначені об`єкти нерухомого майна, про що до реєстру внесено записи №20577387 та №21657705.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, ТОВ «ТЛК «Арктика» посилається на порушення відповідачами приписів статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», статті 49 Закону України «Про іпотеку» в силу передачі спірного майна Банку за вартістю, що не відповідала дійсній ринковій вартості спірного майна та без визначення дійсного розміру вимог Банку за Кредитним договором до ТОВ «ТЛК «Арктика».

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами правовідносин, що склалися, існувала низка судових спорів, а саме:

1. Справа №911/2798/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Златобанк», про стягнення 137 670 517,14 грн та звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія пінгвін плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Златобанк» та Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про звернення стягнення на майно.

Позовні вимоги Банку обґрунтовані тим, що ТОВ «ТЛК «Арктика» належним чином не виконує взяті на себе грошові зобов`язання за Кредитним договором від 04.11.2014 №876/31/1 щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також нарахованих за прострочення виконання наведених грошових зобов`язань сум пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу, у зв`язку з чим Банком станом на 08.09.2016 нараховано заборгованість у загальному розмірі 145 080 487,50 грн, у рахунок погашення якої вказує на наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія пінгвін плюс» у справі №911/2798/16 мотивовані тим, що вона має право звернення стягнення на земельні ділянки загальною площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0001, загальною площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0002, що розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н, Софіївська-Борщагівська сільська рада шляхом визнання права власності на них в рахунок задоволення Компанією вимог до Товариства.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.08.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №911/2798/16, провадження у справі за позовом Банку до ТОВ «ТЛК «Арктика» припинено на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017). У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія пінгвін плюс» (третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору) відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані тим, що за час вирішення даного спору Банком у позасудовому порядку було звернуто стягнення на спірний предмет іпотеки за Іпотечним договором у рахунок погашення заявленої у справі заборгованості ТОВ «ТЛК «Арктика» за Кредитним договором у визначений в позові спосіб - шляхом набуття права власності на відповідне майно, що свідчить про припинення правовідносин сторін за вказаними правочинами.

ТОВ «Компанія пінгвін плюс», у свою чергу, звертаючись з позовною заявою як третя особа з самостійними вимогами на предмет спору, не надала належних доказів набуття нею права вимоги до ТОВ «ТЛК «Арктика» за спірними Кредитним договором чи Іпотечним договором у розумінні приписів статей 512, 514, 516 Цивільного кодексу України та не вказала підстав виникнення у третьої особи з самостійними вимогами права звернення стягнення на спірне майно, а встановленими судами обставинами спростовується твердження про набуття ним станом на день розгляду справи прав власності на таке майно.

У межах справи №911/2798/16 на виконання ухвали суду від 14.03.2017 було проведено судову комплексну оціночно-будівельну та оціночно-земельну експертизу, за результатами якої Експертно-дослідною службою України надано експертний висновок №136/07/2017 від 14.07.2017 (із урахуванням заяви про виправлення описки), згідно якого ринкова вартість іпотечного майна становить 339 449 157,00 грн (том 1, а.с. 209-291). На дану обставину посилається ТОВ ТЛК «Арктика» в обґрунтування позовних вимог у даній справі.

2. Справа №910/6097/17 за позовом ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» до ПАТ «Державний ощадний банк України», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, про визнання виконавчого напису, вчиненого 27.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем та зареєстрованим в реєстрі за №705 на іпотечному договорі №876/31/1-3, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. та зареєстрованому в реєстрі за №2041, таким, що не підлягає виконанню.

Підставою поданого у справі №910/6097/17 позову було те, що запропоноване Банком звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором було здійснено в рахунок погашення заборгованості ТОВ «ТЛК «Арктика» перед Банком за Кредитним договором, яка не може бути визнана безспірною в силу існування судових спорів щодо неї (спори у справах №910/2798/16, №911/5810/17, №910/6069/17).

За результатами вирішення спору постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 у справі №910/6097/17, залишеною без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.04.2020, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди встановили, що ТОВ «ТЛК «Арктика» у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед кредитором за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, а отже на момент вчинення виконавчого напису були наявні документи на підтвердження безспірності вимог кредитора.

3. Справа №910/8189/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біпродукт» (із урахуванням заяви про зміну предмету позову) до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання виконавчих написів, вчинених 27.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. та зареєстрованих в реєстрі за №704 та №705, на іпотечному договорі №876/31/1-3, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. та зареєстрованому в реєстрі за №2041, такими, що не підлягають виконанню. Позов обґрунтований порушенням корпоративних прав ТОВ «Біпродукт» як учасника ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика».

Станом на дату прийняття даної постанови спір у справі №910/8189/17 Господарським судом міста Києва не вирішений, судове засідання призначене на 28.10.2022.

4. Справа №910/570/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса №705 таким, що не підлягає виконанню.

Звертаючись до суду із позовом у справі №910/570/21, позивач вказував, що у Банку не було правових підстав для нарахування процентів за користування кредитними коштами після дострокового припинення за волею Банку кредитних правовідносин, тобто після 13.04.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 позовні вимоги ТОВ «ТЛК «Арктика» задоволено повністю. Визнано виконавчий напис №705 таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 рішення господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/570/21 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.06.2022 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 у справі №910/570/21, справу №910/570/21 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду. Суд касаційної інстанції зазначив, що під час нового розгляду справи апеляційному господарському суду належить достеменно установити строк (термін) виконання зобов`язань сторін за Кредитним договором, а також установити з урахуванням умов кредитного договору та вимог цивільного законодавства наявність/відсутність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідно до висновків Верховного Суду, на які посилається скаржник, та з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17.

5. Справа №910/10374/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксани Віталіївни, відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Якіменко Олени Анатоліївни, про визнання виконавчих написів, вчинених 22.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксаною Віталіївною на кредитному договорі №876/31/1 від 04.11.2014 та зареєстрованих в реєстрі за №779, №780, такими, що не підлягають виконанню.

Позовні вимоги у справі №910/10374/17 обґрунтовані тим, що при вчиненні виконавчих написів №779, №780 порушено вимоги норм чинного законодавства України щодо їх змісту, отримання нотаріусом необхідного обсягу документів та інформації і за спливом більше року від дня виникнення права вимоги, у зв`язку з чим останні не відповідають приписам статей 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», п.п. 1-4 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Також позивач зазначав, що заборгованість, яка стала предметом стягнення за оскаржуваними виконавчими написами, не була безспірною, оскільки щодо неї існували судові спори, які були предметом вирішення справ Господарського суду Київської області №911/2798/16 та Господарського суду міста Києва №910/5810/17, заявлені до стягнення за виконавчими написами проценти за користування кредитом були нараховані після припинення строку дії кредитного договору, що не відповідає приписам статті 1048 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» задоволено повністю. Визнано виконавчі написи, вчинені 22.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксаною Віталіївною на кредитному договорі №876/31/1 від 04.11.2014 та зареєстровані в реєстрі за №779 та №780, такими, що не підлягають виконанню.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №910/10374/17 постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 у справі №910/10374/17 скасовано, рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 у справі № 910/10374/17 залишено без змін.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що спірні виконавчі написи №779 та №780 є такими, що не підлягають виконанню у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки для вчинення виконавчих написів Банком було пред`явлено Кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим та не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Враховуючи наявність підстав для задоволення касаційної скарги ТОВ «ТЛК «Арктика» у зв`язку з неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції статті 87 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, Велика Палата Верховного Суду у постанові зазначила, що не вбачає необхідності надавати правову оцінку іншим аргументам касаційної скарги.

6. Справа №910/14159/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Сетам», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвої Ірини Анатоліївни, Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Дочірнього підприємства «БЦТ» та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Tactical Business LLP, про визнання недійсними електронних торгів з реалізації нерухомого майна, розташованого за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а, земельної ділянки площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0001, що розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада, та земельної ділянки площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0002, що розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада, оформлених протоколом проведення електронних торгів від 22.05.2017, складеним Державним підприємством «Сетам», визнання недійсними акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки №53999200/24 від 23.05.2017 та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 24.05.2017, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А. за реєстровим номером №2172, скасування внесених 24.05.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів №20577387 та №21657705 про право власності Акціонерного товариства «Ощадбанк» на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а, земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0001, що розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада, та земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0002, що розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада.

Позовні вимоги у справі №910/14159/17 обґрунтовані тим, що процедура реалізації - переходу права власності на спірне майно від ТОВ «ТЛК «Арктика» до АТ «Ощадбанк» відбулася за наявності накладених судовими рішеннями арештів на таке майно з метою попередження можливого порушення прав відмінних від АТ «Ощадбанк» осіб, а саме: накладеного на таке майно арешту згідно з ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.04.2017 у кримінальній справі №757/24071/17-к за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України (з метою забезпечення речових доказів в кримінальному провадженні № 0000248 від 26.04.2017 на спірне майно накладено арешт шляхом заборони користування та відчуження), та ухвали Господарського суду міста Києва від 25.11.2016 у справі №910/17819/16 з метою забезпечення позову ТОВ «Інвестиційна компанія «Актив Фінанс Захід» до Tactical Business LLP, ТОВ «Інвестиційна компанія «Актив Фінанс» та ТОВ «ТЛК «Арктика» про стягнення 150 000,00 грн вартості частки в статутному капіталі товариства.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2019 у справі №910/14159/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» задоволено частково, а саме:

- визнано недійсним акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки № 53999200/24 від 23.05.2017, затверджений заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевською І.І.;

- визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 24.05.2017, видане приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А. за реєстровим номером №2172;

- скасовано внесені 24.05.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи №20577387 та №21657705 про право власності Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а, земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0001, що розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада, та земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0002, що розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2020 у справі №910/14159/17 рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2019 у справі №910/14159/17 скасовано в частині задоволених позовних вимог та прийнято в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наявність арештів, на які посилається позивач, накладених судом в тому числі в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, не впливає на можливість реалізації предмета іпотеки у виконавчому провадженні з метою задоволення пріоритетних вимог іпотекодержателя, а тому вимоги позивача не підлягають задоволенню.

7. Справа №910/10059/17 за позовомBusiness LLP до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» про стягнення 124 329 937,00 грн та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика», Tactical Business LLP, третя особа Публічне акціонерне товариство «Златобанк», про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 26.05.2017, укладеного між Tactical Business LLP та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика», та за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення 91 200 795,66 грн.

В обґрунтування первісних позовних вимог (з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог) Tactical Business LLP посилався на те, що реалізуючи права іпотекодержателя за іпотечним договором №876/31/1-3, Банком в порядку, визначеному частиною 1 статті 49 Закону України «Про іпотеку», набуто право власності на предмет іпотеки, належний раніше Товариству з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» в рахунок погашення зобов`язань останнього за кредитним договором №876/31/1 від 04.11.2014, у зв`язку з чим у Банку виник обов`язок в силу приписів статті 37 Закону України «Про іпотеку» відшкодувати перевищення 90% вартості такого майна над розміром забезпечених ним вимог, право отримання якого було набуто позивачем на підставі укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» договору про відступлення права вимоги від 26.05.2017.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог Банк посилався на те, що договір про відступлення права вимоги від 26.05.2017 не відповідає формі правочину, а його зміст суперечить вимогам закону в момент його укладення, що є підставою для визнання його недійсним в силу приписів статей 203, 215 Цивільного кодексу України. Крім того, оспорюваний правочин вчинено з перевищенням повноважень зі сторони генерального директора ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика», а також відомості про ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» під час вчинення оскаржуваного правочину були включені до Єдиного реєстру боржників.

ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» як третя особа з самостійними вимогами на предмет спору, звернулася в Господарський суд міста Києва у справі №910/10059/17 з позовом до Банку про стягнення 91 200 795,66 грн з обґрунтуванням того, що оскільки Банк не визнає договір відступлення прав вимоги від 26.05.2017, тому у нього існує зобов`язання зі сплати спірної суми, в такому випадку, на користь саме ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/10059/17 первісний позов задоволено повністю, в задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю, в задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/10059/17 в частині задоволення первісного позову та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасовано та прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову Tactical Business LLP до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення 124 329 937,00 грн відмовлено повністю, зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика», Tactical Business LLP про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 26.05.2017, укладеного між ТОВ «ТЛК «Арктика» та TACTICAL BUSINESS LLP, задоволено, визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 26.05.2017, укладений між ТОВ «ТЛК «Арктика» та TACTICAL BUSINESS LLP. У решті рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/10059/17 залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що в порядку проведення процедури продажу майна з прилюдних торгів у відповідності до статті 41 Закону України «Про іпотеку» у іпотекодержателя виникли права та обов`язки, передбачені статтею 49 Закону України «Про іпотеку», зокрема, право придбати іпотечне майно саме за початковою ціною (яка згідно протоколу визначена в сумі 172 653 000,00 грн згідно з приписами частини 3 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження«) шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

У Банку не виникло грошового зобов`язання, передбаченого частиною 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку» щодо відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, зокрема і в заявленій до стягнення сумі 124 329 937,00 грн, оскільки іпотечне майно придбано іпотекодержателем в порядку статей 41, 49 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку з чим у іпотекодержателя виникли права та обов`язки, обумовлені статтею 49 Закону України «Про іпотеку», зокрема, і право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, що і було реалізовано Банком у встановлений законом спосіб та оформлено відповідні правовстановлюючі документи.

Оскільки на момент укладення оспорюваного за зустрічним позовом правочину не існувало підстав для застосування частини 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку», зважаючи на той факт, що майно було придбано Відповідачем за ціною 172 653 000,00 грн (без ПДВ), а сума заборгованості боржника перед банком на момент видачі акту державного виконавця, перевищувала вказану суму, а тому оспорюваний правочин суперечив на момент його укладення статті 514 Цивільного кодексу України, оскільки право вимоги, яке за ним передано від ТОВ «ТЛК «Арктика» на користь TACTICAL BUSINESS LLP, не існувало в будь-якому обсязі, що згідно з статтями 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним в судовому порядку.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №910/10059/17 прийнято відмову ПАТ «Державний ощадний банк України» від зустрічного позову до ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» та Tactical Business LLP про визнання правочину недійсним, визнано нечинними частково рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2018 в частині зустрічного позову про визнання правочину недійсним і закрито провадження у справі в цій частині, касаційну скаргу ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» про оскарження постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2018 в частині відмови в задоволенні первісного позову - залишено без задоволення, а постанову в цій частині - без змін.

8. Справа №826/7243/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третьої особи: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк», про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, скасування постанов.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №826/7243/17 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021 скасовано та прийнято нове рішення, яким адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича при примусовому виконанні виконавчих написів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С. від 27 березня 2017 року, зареєстрованих за номерами №№704, 705, у межах виконавчих проваджень №53731207 та №53995297, об`єднаних надалі у зведене виконавче провадження №53999200, яка полягає у не направленні на адресу боржника документів виконавчих проваджень (у тому числі прийнятих в його межах постанов).

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича, які вчинені у межах виконавчого провадження №53731207, у частині передачі на реалізацію на електронних торгах належного боржнику майна, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Чорновола, 46а, а саме: 1) рибного ярмарку та комплексу по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ «Логістик центр «Скандинавія», який складається з: адміністративного корпусу «А» площею 1237,2 кв.м.; рибного ярмарку «Б» площею 2983,0 кв.м.; комплексу по зберіганню продуктів харчування «В» площею 16522,2 кв.м.; насосної підстанції «Г» площею 37,5 кв.м. та механічної майстерні «Д» площею 128,7 кв.м.; 2) земельної ділянки площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0001, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівка сільська рада; 3) земельної ділянки площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0002, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада.

Визнано протиправними та скасовано постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича, які винесені у межах виконавчих проваджень №53731207, №53995297, об`єднаних надалі у зведене виконавче провадження №53999200, після їх відкриття, а саме: 1) постанову про арешт майна боржника від 07.04.2017 ВП №53731207; 2) постанову про опис та арешт майна боржника від 12.04.2017 ВП №53731207; 3) постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 13.04.2017 ВП №53731207; 4) постанову про закінчення виконавчого провадження від 16.06.2017 ВП №53731207; 5) постанову про стягнення виконавчого збору від 16.06.2017 ВП №53731207; 6) постанову про арешт майна боржника від 22.05.2017 ВП №53995297; 7) постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 22.05.2017 ВП №53995297; 8) постанову про закінчення виконавчого провадження від 16.06.2017 ВП №53995297; 9) постанову про стягнення виконавчого збору від 16.06.2017 ВП №53995297.

Приймаючи постанову, касаційний суд зазначив, що бездіяльність державного виконавця полягала у недоведенні до відома боржника - юридичної особи постанов та інших документів виконавчого провадження після його відкриття. За висновками суду вказана бездіяльність державного виконавця звела нанівець справедливість виконавчого провадження та вплинула на правомірність його дій і рішень в цілому. Тому похідним від цього висновку є питання обґрунтованості дій державного виконавця, які вчинені у межах виконавчого провадження №53731207, у частині передачі на реалізацію на електронних торгах належного боржнику майна.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача-1 підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У статті 41 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) унормовано, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

При цьому продаж майна боржника відповідно до Закону України «Про іпотеку» відбувається за загальним правилом у конкурентний спосіб (прилюдні торги, електронні торги) з метою укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з покупцем, який запропонує найвищу ціну.

При проведенні прилюдних торгів визначається найкраща цінова пропозиція одного із зареєстрованих учасників, акцепт якої фіксується у протоколі.

У такому разі прилюдні торги як конкурентний спосіб укладення договору вважаються завершеними із моменту визначення переможця, який запропонував найвищу ціну за предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частин першої, шостої та восьмої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено випадки, коли реалізація арештованого майна на торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити виконавець, а саме: повідомити про це стягувача і запропонувати йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Водночас, у частині 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» чітко вказано, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Аналіз наведених норм Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження» у їх сукупності свідчить про те, що норми Закону України «Про іпотеку» в частині реалізації предмета іпотеки, на який звертається стягнення за виконавчим написом нотаріуса є спеціальними, які застосовуються в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», а відповідні норми Закону України «Про виконавче провадження» є нормами загальними, які можуть бути застосовані у виконавчому провадженні за відсутності спеціального закону.

Подібних висновків, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 21.08.2018 у справі №909/1040/17 та постанові від 19.11.2019 у справі №922/2827/18.

Так, частиною 1 статті 49 Закону України «Про іпотеку» встановлено спеціальну правову конструкцію задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора у разі оголошення торгів такими, що не відбулися, згідно якої протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Випадки, коли прилюдні торги визнаються (оголошуються) такими, що не відбулися, перелічено у Законі України «Про іпотеку», зокрема, якщо жоден учасник не зареєструвався або у разі якщо предмет іпотеки не був проданий (частина 4 статті 45 Закону).

Отже, правовим наслідком реалізації іпотекодержателем свого права, передбаченого статтею 49 Закону України «Про іпотеку», є не продаж йому нереалізованого на торгах предмета іпотеки, а припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання шляхом заліку вимог в рахунок ціни майна.

При цьому, виходячи із названих положень Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку», у разі якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом, іпотекодержатель зобов`язаний попередньо внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь.

Матеріалами справи підтверджується, що у спірних правовідносинах відповідач-1 набув право власності на предмет іпотеки саме в порядку його реалізації, визначеному статтями 41, 49 Закону України «Про іпотеку», що у відповідності до статті 47 Закону України «Про іпотеку» оформлено актом про реалізацію предмета іпотеки №53999200/24 від 23.05.2017 та свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №2178 від 24.05.2017, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено записи про право власності Банку на спірне нерухоме майно.

Оскільки позивачем до позовної заяви було додано саме копію свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 24.05.2017 за реєстраційним номером №2178, а Банком не надано копій свідоцтв №2172 та №2175 від 24.05.2017, на які він посилається в апеляційній скарзі, місцевий господарський суд, за відсутності доказів протилежного, правомірно оцінив зазначення позивачем у прохальній частині позовної заяви номеру свідоцтва 2172 як описку та під час розгляду справи надавав оцінку як доказу саме свідоцтву №2178. Відповідно, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги Банку про вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог.

Банк в апеляційній скарзі посилається на те, що місцевий господарський суд протиправно не закрив провадження у даній справі в частині позовних вимог про визнання недійсним акта №53999200/24 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, оскільки така вимога підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів відхиляє зазначені доводи скаржника, оскільки у даному випадку реалізація процедури, визначеної наведеними вище приписами законодавства, направлена на перехід права власності на нерухоме майно від боржника до стягувача, а відповідно наявним є спір про право між боржником та стягувачем, який, зокрема, й позовна вимога про визнання недійсним акту №53999200/24, має вирішуватися (розглядатися) саме в порядку господарського судочинства, адже не стосується публічно-правових відносин, а фактично спрямований на захист права власності.

Вказані висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №910/3507/18.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи господарський спір, суд повинен дотримуватися певного алгоритму дій, а саме, з`ясувати, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18.

Так, спір у даній справі стосується законності процедури реалізації (переходу права власності) належного ТОВ «ТЛК «Арктика» спірного іпотечного майна до АТ «Ощадбанк».

На переконання позивача незаконність проведеної у відповідності до статті 49 Закону України «Про іпотеку» процедури реалізації (переходу права власності) належного ТОВ «ТЛК «Арктика» спірного іпотечного майна АТ «Ощадбанк» полягає у тому, зокрема, що остання відбулась за вартістю відповідного майна 172 653 000,00 грн, яка була значно меншою від дійсної ринкової ціни відповідних об`єктів нерухомості - 339 449 157,00 грн, яка встановлена судовим експертом за результатами проведення судової комплексної оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи №136/07/2017 від 14.07.2017 на виконання вимог ухвали Господарського суду Київської області від 14.03.2017 у справі №911/2798/16.

Оцінюючи вказані доводи скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

У разі реалізації майна, на яке звернуто стягнення у межах виконавчого провадження початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» (частина 3 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»).

Стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Оскільки матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні статей 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, що іпотекодавець та іпотекодержатель досягли двосторонньої згоди щодо визначення вартості іпотечного майна, державним виконавцем у відповідності до приписів статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» при передачі іпотечного майна на прилюдні торги початкову ціну іпотечного майна було визначено в розмірі 172 653 000,00 грн на підставі Звіту №039/17 від 18.04.2017 про незалежну оцінку нерухомого майна, виконаного ПП «Консалтингова група «Арго-Експерт» (оцінювач Ковтюх Н.П.) на підставі постанови ВПВР Департаменту ДВС МЮУ «Про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадження» від 13.04.2017, про надання оціночних послуг майна - об`єкту оцінки (згідно постанови про опис та арешт майна від 12.04.2017, ВП №53731207).

Вищезазначений Звіт із підстав незгоди з результатами визначення вартості іпотечного майна у встановленому порядку станом на момент проведення прилюдних торгів оскаржено не було.

Посилання ж позивача як на підставу визначення дійсної ринкової вартості спірного майна на висновок судової комплексної оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи №136/07/2017 від 14.07.2017, який було складено під час розгляду справи №911/2798/16 і в межах якої, за твердженнями позивача, суди дійшли висновку, про його належність та допустимість як доказу, судом апеляційної інстанції відхиляються, враховуючи наступне.

Як уже встановлено судом вище, предметом позову у справі №911/2798/16 було звернення Банком у порядку статті 39 Закону України «Про іпотеку» стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором у рахунок погашення заборгованості ТОВ «ТЛК «Арктика» за Кредитним договором у сумі 137 670 517,14 грн.

Норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» вимагають зазначати у рішенні суду початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, яку, за наявності спору, суд визначає за результатами судової експертизи.

У свою чергу, у межах даної справи задоволення вимог іпотекодержателя здійснювалось в процесі реалізації предмета іпотеки на підставі виконавчих написів нотаріуса, тобто в позасудовому порядку згідно зі статтями 41, 49 вказаного Закону України «Про іпотеку», а також відповідно до статей 47, 61 Закону України «Про виконавче провадження», у якому початкова ціна визначається у межах процедури виконавчого провадження, що свідчить про різне нормативне регулювання цих правовідносин.

Правова оцінка Верховного Суду в постанові від 03.04.2018 у справі №911/2798/16 щодо ринкової вартості спірного майна, визначеної за результатами судової експертизи №136/07/2017 від 14.07.2017 в межах вказаної справи, на яку посилається позивач, також не може вважатись обов`язковою для розгляду спору в даній справі, оскільки за результатами розгляду первісного позову в справі №911/2798/16 провадження у справі припинено на підставі пункту 11 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017), тобто суд не здійснював судовий розгляд позовних вимог по суті спору та не встановлював обставини справи з наданням ним юридичної оцінки, що, відповідно, виключає встановлення фактів відносно будь-якої з позовних вимог, що могло потягти за собою висновки щодо наявності підстав визнати обґрунтованими або необґрунтованими позовні вимоги.

Аналогічні висновки зроблені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 06.03.2019 у справі №910/10059/17, у межах якої, зокрема, розглядався спір про стягнення з Банку різниці вартості набутого ним у власність спірного майна за Іпотечним договором та розміром забезпечених таким майном вимог до ТОВ «ТЛК «Арктика».

Враховуючи зазначене, судові рішення у справі №911/2798/16 не встановлюють преюдиційних для даної справи обставин щодо початкової вартості іпотечного майна, за якою мала здійснюватись його реалізація, відповідно, безпідставними є посилання місцевого господарського суду та ТОВ «ТЛК «Арктика» на нібито встановлений у межах №911/2798/16 справи факт того, що вартість набутого відповідачем-1 у власність майна насправді становила 339 449 157,00 грн.

Оскільки державним виконавцем реалізація іпотечного майна здійснювалась в межах виконавчого провадження, тому останнім правомірно була взята до уваги початкова вартість майна, встановлена саме у Звіті про оцінку спірного майна, складеному на виконання статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» та статей 41, 47, 49 Закону України «Про іпотеку».

Отже, в порядку проведення процедури продажу майна з прилюдних торгів у відповідності до статті 41 Закону України «Про іпотеку» у іпотекодержателя (Банку) виникли права та обов`язки, передбачені статтею 49 Закону України «Про іпотеку», зокрема право придбати іпотечне майно саме за початковою ціною, яка згідно протоколу визначена в розмірі 172 653 000,00 грн.

Щодо розміру забезпечених вимог Банку, в рахунок погашення яких останнім було здійснено відповідне звернення стягнення, суд відзначає наступне.

Позивач заперечував факт наявності у нього станом на 23-24.05.2017 заборгованості у сумах, вказаних у виконавчих написах №704, №705, №779, №780, зазначаючи, що Банк неправомірно нараховував йому проценти за користування кредитом, 3% річних, інфляційні втрати та штрафні санкції після 13.04.2016 (дати спливу строку дострокового повернення кредиту на підставі вимоги Банку від 10.03.2016 №55/2-06/340-2042).

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, дійшов висновку, що доводи відповідача-1 щодо розміру його забезпечених вимог суперечать вимогам чинного законодавства в охоронних правовідносинах щодо обсягу прав кредитора, який заявив про дострокове повернення частини кредиту та сплати процентів.

При цьому суд вказав на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 у справі №910/10374/17, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 21.09.2021, виконавчі написи нотаріуса №№ 779 та 780 від 22.05.2017 визнані такими, що не підлягають виконанню, а отже загальна сума вимог відповідача-1, яка підлягала стягненню за виконавчими написами нотаріуса №№ 704 і 705 від 27.03.2017, становила 154 112 365,88 грн, тобто суму меншу, ніж початкова вартість іпотечного майна.

З огляду на це, за твердженнями позивача, які взяті до уваги місцевим господарським судом, за наявності наміру придбати предмет іпотеки, іпотекодержатель був зобов`язаний попередньо внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, чого Банком зроблено не було, а відповідно придбання цього майна було неможливим і державний виконавець був не вправі складати акт про реалізацію предмета іпотеки.

Колегія суддів не погоджується із вищенаведеними доводами позивача та висновками суду першої інстанції з цього приводу, враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 49 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

Так, згідно умов Іпотечного договору забезпеченими є зобов`язання ТОВ «ТЛК «Арктика» (в повному обсязі або окремій його частині), що випливають з Кредитного договору, в тому числі щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісійних винагород, штрафних санкцій.

Отже, зміст наведеної норми у сукупності із погодженими умовами Іпотечного договору, як вірно наголошує Банк, свідчать про те, що у разі якщо іпотекодержатель виявив бажання залишити за собою нереалізований предмет іпотеки за процедурою, встановленою статтею 49 Закону України «Про іпотеку», то державний виконавець має враховувати саме весь розмір вимог стягувача за зобов`язанням, яке забезпечувалося нереалізованим предметом іпотеки, а не лише суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

Так, у заяві №55/2-09/812/10559/2017-00/вих від 23.05.2017 про придбання нереалізованого предмету іпотеки в порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку» Банк вказав, що станом на 23.05.2017 розмір вимог Банку до ТОВ «ТЛК «Арктика» за Кредитним договором №876/31/1 від 04.11.2014, що забезпечені Іпотечним договором №876/31/1-3 від 04.11.2014, складає 198 583 782,56 грн, у тому числі:

- прострочена заборгованість за кредитом - 97 500 000,00 грн;

- заборгованість за процентами - 40 532 876,70 грн;

- сума пені - 22 365 254,91 грн;

- сума 3% річних - 4 260 135,00 грн;

- інфляційні втрати - 22 728 278,35 грн;

- штраф за порушення умов пункту 8.2.1. Іпотечного договору - 899 754,00 грн;

- штраф за порушення умов пункту 7.2.6. Кредитного договору - 487 500,00 грн;

- штраф за порушення умов пункту 8.2.3. Іпотечного договору - 59 983,60 грн;

- штраф за порушення умов пункту 7.2.5. Кредитного договору - 9 750 000,00 грн,

і саме в рахунок погашення цієї заборгованості Банк виявив бажання придбати нереалізоване на торгах нерухоме майно.

Однак, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції зазначеного не врахував.

У даному контексті колегія суддів також звертає увагу на предмет, підстави позову, результати вирішення господарського спору у справі №910/10059/17 та встановлені у її межах обставини.

Як уже наголошувалось, спір у справі №910/10059/17 (за первісним позовом) стосувався стягнення з Банку різниці вартості набутого ним у власність спірного майна за Іпотечним договором та розміром забезпечених таким майном вимог до ТОВ «ТЛК «Арктика», яка становила за твердженнями позивача 124 329 937,00 грн.

Первісний позов у справі №910/10059/17 було заявлено компанією TACTICAL BUSINESS LLP (цесіонарій), яка набула права вимоги до Банку щодо відшкодування передбаченої Законом України «Про іпотеку» різниці між ринковою вартістю предмета іпотеки за Іпотечним договором та розміром заборгованості ТОВ «ТЛК «Арктика» перед Банком за Кредитним договором на підставі укладеного із ТОВ «ТЛК «Арктика» (цедентом) договору про відступлення права вимоги від 26.05.2017.

При цьому, ні компанія TACTICAL BUSINESS LLP, якій право вимоги було передано згідно договору про відступлення права вимоги від 26.05.2017, укладеного із ТОВ «ТЛК «Арктика», ні ТОВ «ТЛК «Арктика» як особа, яке таке право вимоги відступила і виступала у спорі №910/10059/17 як відповідач-1 за зустрічним позовом Банку та третя особа з самостійними вимогами на предмет спору, у процесі розгляду справи №910/10059/17 не заперечували проти визначеної Банком суми забезпечених вимог у розмірі 198 583 782,56 грн, що підтверджується змістом судових рішень.

За результатами вирішення спору у справі №910/10059/17 суд апеляційної інстанції у постанові від 02.10.2018, залишеній без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 в частині відмови в задоволенні первісного позову, дійшов висновку, що обумовлені законом підстави для стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом заявленої різниці в сумі 124 329 937,00 грн відсутні.

Колегія суддів приймає до уваги посилання позивача на те, що основною підставою для відмови у задоволенні первісного позову у справі №910/10059/17 стало те, що у відповідача не виникло грошового зобов`язання, передбаченого саме частиною 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку» , оскільки іпотечне майно придбано іпотекодержателем в порядку статей 41, 49 Закону України «Про іпотеку».

Однак зазначене, враховуючи зміст судових рішень у справі №910/10059/17, не нівелює того, що ТОВ «ТЛК «Арктика» погоджувалося із сумою визначеної Банком забезпеченої вимоги у розмірі 198 583 782,56 грн.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає необхідним застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Отже, дії ТОВ «ТЛК «Арктика», яке під час розгляду справи №910/10059/17 не заперечувало суму забезпеченої вимоги у розмірі 198 583 782,56 грн, яка вказана Банком у розрахунку, а у межах даного спору поклало в якості одного з обґрунтувань позовних вимог доводи про невідповідність суми боргу у розмірі 198 583 782,56 грн дійсному розміру заборгованості за Кредитним договором, суперечать його попередній поведінці та є недобросовісними.

Суд першої інстанції, натомість, приймаючи рішення про задоволення позову у даній справі, проігнорував обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили у справі №910/10059/17.

Водночас, колегія суддів зауважує, що предметом даного спору є вимоги немайнового характеру про визнання недійсним акту про реалізацію майна та скасування виданого на його підставі свідоцтва, а доводи позивача про неправильність обрахунку суми боргу, зазначеної у виконавчих документах №704, №705, №779, №780 з підстав дублювання Банком сум заборгованостей у виконавчих написах та неможливості здійснення нарахування процентів за користування кредитом, 3% річних, інфляційних втрат та штрафних санкцій після 13.04.2016, не можуть розглядатися в рамках даної справи, оскільки мають самостійний предмет та підстави позову (оскарження виконавчих написів з підстав відсутності такої умови при їх вчиненні, як безспірність вимог).

У даному контексті судом встановлено, що станом на дату прийняття даної постанови виконавчі написи №704, №705 оскаржуються у межах господарських справ №910/8189/17 та №910/570/21, однак судові рішення, які б набрали законної сили про визнання їх такими, що не підлягають виконанню з підстав небезспірності вимог Банку, наразі відсутні.

Водночас, як вірно зазначає Банк в апеляційній скарзі, безпідставними є також посилання позивача та суду першої інстанції на необґрунтованість більшого розміру вимог стягувача до боржника з тих підстав, що рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 у справі №910/10374/17, залишеними без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №910/10374/17, були визнані такими, що не підлягають виконанню виконавчі написи нотаріуса №779 та №780.

Так, підставою визнання виконавчих написів нотаріуса №779 та №780 такими, що не підлягають виконанню, у межах справи №910/10374/17 стало недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (пред`явлення Банком для вчинення написів непосвідченого нотаріально Кредитного договору, який не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса), а не відсутність у вимогах Банку ознак безспірності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №910/10374/17, якою залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2019, не встановлена відсутність заборгованості за Кредитним договором, у рахунок погашення якої були вчинені виконавчі написи №779 та №780, а вказано, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню і Велика Палата Верховного Суду не вбачає необхідності надавати правову оцінку іншим аргументам касаційної скарги.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, оскільки сума забезпечених вимог боржника перед Банком на момент видачі акта державного виконавця №53999200/24 (198 583 782,56 грн) перевищувала вартість нереалізованого майна (172 563 000,00 грн), вказаного у протоколі №257665 від 22.05.2017, стягувач не зобов`язаний був у відповідності до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» вносити кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Стосовно посилань позивача на те, що у межах справи №826/7243/17 Верховним Судом було прийнято постанову від 08.09.2021, якою визнано незаконними дії державного виконавця, що передували (формували процедуру) передачі майна ТОВ «ТЛК «Арктика» у власність Банку, колегія суддів зазначає, що сама по собі дана постанова, враховуючи підстави заявленого у справі №826/7243/17 позову та мотиви її прийняття, а також за умови чинності виконавчих написів №704, №705, встановленого розміру забезпечених вимог Банку (198 583 782,56 грн) та відсутності доказів оскарження Звіту №039/17 від 18.04.2017 про незалежну оцінку нерухомого майна, виконаного ПП «Консалтингова група «Арго-Експерт», з підстав незгоди боржника із результатами визначення вартості майна, як це передбачено статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження», не може мати вирішального значення для даної господарської справи та бути підставою для задоволення позову з визнанням недійсним акту про реалізацію майна у порядку, визначеному статтею 49 Закону України «Про іпотеку», та скасування оформленого на його підставі свідоцтва.

За вказаних обставин у їх сукупності колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги у справі №910/15190/20 задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено наявності у нього порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів зі сторони відповідачів.

Враховуючи вищевикладене, висновки місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог у даній справі колегія суддів вважає помилковими, а позовні вимоги ТОВ «ТЛК «Арктика» задоволенню не підлягають.

Щодо заяви Банку про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо заявлених позивачем вимог, викладеної у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, то оскільки за наслідками розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлено порушення прав та охоронюваних інтересів позивача, у суду відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності за заявленими вимогами згідно зі статтями 256-261 Цивільного кодексу України, як способу захисту саме порушеного права, про застосування якого просив відповідач-1.

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», а рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 у даній справі таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 у справі №910/15190/20 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 у справі №910/15190/20 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» (04086, м. Київ, вул. Олени Теліги, 41, ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г, ) 6 306 (шість тисяч триста шість) грн 00 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва згідно вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/15190/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 07.11.2022.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко