номер провадження справи 4/84/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2022 Справа № 908/1001/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Наталя Григорівна, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕТМАНГЛОБАЛ», (49008, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Дмитра Кедріна, буд. 44, офіс 4)

до відповідача Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», (04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 10) в особі Запорізької філії Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», (69057, м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, буд. 1, прим. 63)

про стягнення 38733,55 грн.

05.07.2022 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № б/н від 01.07.2022 (вх. № 1110/08-07/22 від 05.07.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕТМАНГЛОБАЛ», м. Дніпро до Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», м. Київ в особі Запорізької філії Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», м. Запоріжжя про стягнення 29550,00 грн. страхового відшкодування, 7804,16 грн. інфляційних втрат та 1379,39 горн. 3 % річних, а всього 38733,55 грн. грошових коштів.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2022 справу № 908/1001/22 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.08.2022 після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1001/22 в порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 4/84/22, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві, мотивовані посиланням на приписи ст., ст. 526, 610, 625, 900, 979, 990 ЦК України, ст. 193, 216 ГК України, ст. 20 Закону України «Про страхування». В обґрунтування підстави звернення з позовом до суду позивач зазначив невиконання відповідачем зобов`язань щодо відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, а також ремонту застрахованого автомобіля, за договором добровільного страхування майнових інтересів власника автомобіля PKS № 2000641 від 10.04.2020, внаслідок чого заборгованість склала 29550,00 грн. У зв`язку з порушенням виконання грошового зобов`язання на підставі діючих норм законодавства відповідачу нараховані 3 % річних в розмірі 1379,39 грн. та 7804,16 грн. інфляційні втрати. Таким чином, позивач просить суд позов задовольнити повністю, а також покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481,00 грн. та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою суду від 29.08.2022 у справі № 908/1001/22 відповідачу запропоновано у строк до 13.09.2022, але не пізніше 15 днів з дня отримання ухвали суду, подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання.

Відповідачем на підставі ст., ст. 165, 251 ГПК України подано суду Відзив на позовну заяву вих. № 308-148737 від 13.09.2022 (вх. № 11337/08-08/22 від 20.09.2022). З поштового конверту, в якому відзив надійшов на адресу суду, та поштової накладної № 055 вбачається, що відзив направлений відповідачем до суду та на адресу позивача засобами поштового зв`язку 13.09.2022, тобто в строк, визначений в ухвалі суду від 29.08.2022.

За приписами ч. 7 ст. 116 ГПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на те, що згідно п. 2.7.2.7 договору добровільного страхування майнових інтересів власника автомобіля PKS № 2000641 від 10.04.2020 страхувальник зобов`язаний до усунення (ремонту) пошкоджень, заподіяних в результаті події, що має ознаки страхової, надати страховику (його представнику) пошкоджений ТЗ для огляду, про що страховик складає Акт огляду. Втім, даний обов`язок позивачем виконано не було. Також відповідачем не було оглянуто ТЗ після проведеного ремонту. Відповідач також наголосив на тому, що відповідно до п. 2.11.3.4 відповідач має право вимагати від страхувальника (вигодонабувача, водія) інформацію, необхідну для встановлення факту страхового випадку, обставин та причин його виникнення. Проте, позивачем не надано всіх документів для визначення обставин, причин, розміру, характеру заподіяного збитку та визнання страхової події страховим випадком. Також зазначав, що позивач не надав доказів понесення витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого ТЗ у зазначеному у позові розмірі. У зв`язку із цим, відповідач зауважив про відсутність правових підстав для проведення виплати страхового відшкодування та зазначив, що строк для прийняття рішення по справі для страховика не настав, а отже відсутнє порушення в його діях. Крім того, відповідач звертав увагу суду, на те, що Запорізька філія ПрАТ «ПРОСТО-страхування» не є юридичною особою, тому, на його думку, даний спір повинен розглядатися за місцем знаходження ПрАТ «ПРОСТО-страхування», у зв`язку з чим матеріали цієї справи слід направити за підсудністю до господарського суду міста Києва. Також відповідач заперечує проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн., оскільки вважає її недоведеною, так як позивачем не наведено відповідного розрахунку суми таких витрат та не надано відповідних доказів понесення таких витрат. Таким чином, відповідач вважає заявлені вимоги недоведеними, безпідставними та необґрунтованими. З урахуванням викладеного, відповідач просить суд в позові відмовити повністю.

До відзиву додана заява про направлення матеріалів справи № 908/1001/22 за підсудністю до господарського суду м. Києва.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 28.09.2022 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 02.11.2022.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

10.04.2020 між ТОВ «ГетманГлобал» (позивачем у справі, Страхувальник, Вигодонабувач) та АТ «ПРОСТО-страхування» в особі Запорізької філії, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, 1, прим. 63 (відповідач у справі, Страховик, Страхова компанія) укладено Договір добровільного страхування майнових інтересів власника автомобіля РKS № 2000641 (далі - Договір), за умовами якого Страховою компанією прийнято під страховий захист автомобіль Volkswagen Jetta, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску.

Згідно з п. 1.10 укладеного Договору Страхова компанія взяла на себе зобов`язання відшкодувати Страхувальнику збитки, що виникли протягом строку дії Договору страхування в разі пошкодження, в межах страхової суми, що становить 310000,00 грн.

Відповідно до п. п. 1.8., 1.8.1 укладеного Договору виплати страхового відшкодування у разі пошкодження автомобіля проводяться без урахування амортизаційного зносу.

Згідно з п. 1.13 Договору розмір безумовної франшизи при пошкодженні автомобіля, становить 2 % від страхової суми.

Тобто, Страхова компанія при настанні страхового випадку ДТП повинна здійснити страхові відшкодування у розмірі збитків спричинених страховим випадком у межах страхової суми за вирахуванням 2 % франшизи.

З матеріалів справи судом встановлено, що 12.11.2020 відбувся страховий випадок, при якому застрахований автомобіль було пошкоджено в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Подія сталася у м. Києві на бульварі Дружби народів, 12, коли застрахований автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 зіткнувся з іншим автомобілем через недотримання водієм автомобіля Volkswagen Jetta, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 безпечної дистанції руху.

Внаслідок зіткнення застрахований автомобіль Volkswagen Jetta, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що є приватною власністю ТОВ «ГетманГлобал», отримав пошкодження .

Відповідно до умов укладеного Договору 12.09.2020 Страховика було письмово повідомлено про подію.

Як зазначає позивач одночасно відповідачу було надано копії: полісу, свідоцтва про державну реєстрацію автомобіля Volkswagen Jetta, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , посвідчення водія, паспорту ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2.11.4.2 Додатку № 2 до Договору Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування Страхувальнику.

З метою визначення розміру понесених матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП, а також ремонту автомобілю, позивач звернувся до СТО ФОП Сінкевич О.С.

ФОП Сінкевич було складено рахунок № 9536/12/11/20 від 13.11.2020 на суму 35750,00 грн. Після проведення відновлювального ремонту між позивачем у справі та ФОП Сінкевич О.С. було підписано акт виконаних робіт № 9536/12/11/20 від 13.11.2020 на суму 35750,00 грн.

19.11.2020 р. позивачем подано Заяву на виплату страхового відшкодування з додаванням рахунку № 9536/12/11/20 від 13.11.2020, акту виконаних робіт № 9536/12/11/20 від 13.11.2020 та фотографії транспортного засобу після проведення відновлювального ремонту, відповідно до якої просив здійснити виплату страхового відшкодування у сумі 35750,00 грн.

Згідно п. 2.11.4.3 Договору Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачені договором строки.

Пунктом 2.8.2.3. договору встановлено, що у випадку пошкодження застрахованого автомобіля виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 20 календарних днів, починаючи з дня надання страхувальником страховику останнього із всіх необхідних документів визначених у п. 2.7.1.5 договору.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором щодо сплати суми страхового відшкодування стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Оцінивши представлені письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини сторін регулюються Правилами добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), Правилами добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту, Правилами добровільного страхування від нещасних випадків та умовами Договору № 2000641 серії РКS, який регулює дії страхувальника та взаємовідносини сторін при настанні страхового випадку

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивач підставою для звернення з позовом до суду зазначив неналежне виконання зобов`язань за Договором № 2000641 серії РКS від 10.04.2020.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 202, ст. 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Частиною 1 ст. 179 ГК України встановлено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Положеннями ст. 180 ГК України унормовано, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Доказів визнання Договору № 2000641 серії РКS від 10.04.2020 недійсним або розірваним в судовому порядку сторонами не надано.

З огляду на викладене слідує, що, укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання.

Пунктом 2.7 Договору визначено дії Страхувальника та взаємовідносини сторін при настанні страхового випадку, а також перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків.

Згідно з п. 2.11.2.5 Договору Страхувальник має право повідомити страховика про настання події, що має ознаки страхової, в строк передбачений умовами цього договору.

Відповідно до п. 2.7.2.5 Договору для отримання страхового відшкодування, крім письмового повідомлення про подію, яка має ознаки страхової, Страхувальник повинен надати Страховику заяву про виплату страхового відшкодування та наступні документи з нижчезазначеного переліку, які є обґрунтуванням заяви про виплату страхового відшкодування, зокрема:

1) цей Договір;

2) свідоцтво про реєстрацію ТЗ;

3) посвідчення водія відповідної категорії Водія, який керував ТЗ на момент події, яка має ознаки страхової, документи, що підтверджують законні підстави на керування ТЗ, вказаного в п. 1.4. цього договору, вказаним Водієм (такими документами можуть бути: договір оренди, лізингу, підряду, тощо);

4) документ або документи (довідки, протоколи, постанови, рішення, вироки, тощо), видані повноважним державним органом (посадовою особою), в яких зазначені:

- місце, дата, час, причини, обставини і наслідки події, дата і час надходження в зазначені органи (до посадових осіб) повідомлення про неї; опис застрахованого ТЗ (марка, модель, реєстраційний номер, номер кузову (шасі)); перелік пошкоджень і перелік його втрачених частин (при їхній утраті);

- повні імена й адреси постійного місця проживання (місця перебування) власників транспортних засобів, брали участь у події, і кожного учасника події (якщо вони встановлені), ступінь їхньої вини (якщо вина встановлена), у разі наявності у інших учасників події договорів страхування інших страховиків: серію, номер договорів страхування ОСЦПВВНТЗ, найменування та адресу страховиків;

- зміст правопорушення і прийняте по справі рішення про накладення адміністративного стягнення (у разі складання відносно особи протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та/або притягнення (відмовив притягненні) особи до адміністративної відповідальності), або статті Кримінального кодексу України, за якими розпочате кримінальне провадження (у разі порушення кримінальної справи), інші відомості, що відповідно до норм чинного законодавства повинні бути зазначені в подібних документах:

- Поліс ОСЦПВВНТЗ або його копію ( у разі наявності) потерпілої Третьої особи;

- документи державної установи метеорологічної (сейсмологічної) служби або Державної служби України з надзвичайних ситуацій, що підтверджують відомості про характер і час дії відповідного стихійного лиха або іншого небезпечного явища природи, якщо застрахований ТЗ пошкоджений внаслідок таких явищ.

5) документ або документи, що підтверджують розмір збитку (рахунки з СТО, платіжні документи тощо).

Згідно з п. 2.7.2.7 Договору Страхувальник зобов`язаний до усунення (ремонту) пошкоджень, заподіяних в результаті події, що має ознаки страхової, надати страховику (його представнику) пошкоджений ТЗ для огляду, про що страховик складає Акт огляду, де фіксуються зазначені пошкодження, час і місце огляду ТЗ узгоджуються сторонами цього договору.

Пунктом 2.8.1 Договору встановлено, що страхове відшкодування по ризиках «НЗ», «ПОШКОДЖЕННЯ», «ДОДАТКОВЕ ОБЛАДНАННЯ» виплачується після надання Страхувальником Страховику всіх необхідних документів по страховому випадку, визначених п. 2.7 цього договору, огляду пошкодженого ТЗ страховиком і складання акту огляду, визначення обставин, причин, розміру і характеру заподіяного збитку та визнання Страховиком події страховим випадком. При цьому обов`язок надання документів, що обґрунтовують факт та причини настання страхового випадку і розмір збитків, покладається на Страхувальника.

Матеріали справи містять докази надсилання позивачем на адресу відповідача (засобами електронного зв`язку) наступних документів: повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, посвідчення водія, паспорт водія, заяву про виплату страхового відшкодування, рахунок № 9536/12/11/20 від 13.11.2020, акт виконаних робіт № 9536/12/11/20 від 13.11.2020, фото пошкодженого авто.

Також суду наданий Акт технічного стану від 13.11.2020, в якому перелічені пошкодження застрахованого ТЗ. Зазначений Акт складено та підписано представником Страховика (відповідача) Василенко О.В.

Відповідач факт отримання наведених вище документів від позивача не спростував. Також не зазначив про прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування або про відстрочення виплати, як то передбачено п. 2.11.3.6 договору. До того ж відповідач не висловив свою незгоду з розміром страхового відшкодування. Не надав суду доказів, які б свідчили про оскарження відповідачем заявленої до стягнення суми страхового відшкодування.

Аналіз наведеного свідчить про виконання Страхувальником зобов`язань за Договором та направлення Страховику в установлені строки необхідних документів для визнання події страховим випадком та прийняття рішення про виплату суми страхового відшкодування.

Пунктом 2.11.3.3 Договору встановлено, що для з`ясування обставин, причин, розміру і характеру збитків, заподіяного застрахованому ТЗ, Страховик має право направляти запити у відповідні компетентні органи, що можуть володіти необхідною інформацією, замовляти проведення незалежної експертизи, а також самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку.

Згідно з п. 2.211.3.4 Договору Страховик має право вимагати від Страхувальника (вигодо набувача, водія) інформацію, необхідну для встановлення факту страхового випадку, обставин та причин його виникнення, а відповідно до п. 2.11.3.5 також має право проводити огляд та обстеження пошкодженого ТЗ.

Отже, виходячи з наведеного слідує, що у разі наявності сумнівів або недостатності доказів (наданих документів) відповідач наділений правом на вчинення дій для з`ясування та встановлення факту як настання страхового випадку так і розміру спричинених збитків, заподіяних застрахованому ТЗ внаслідок ДТП.

Відсутність доказів сплати позивачем вартості відновлювального ремонту не є підставою для невиконання відповідачем зобов`язань за договором щодо виплати страхового відшкодування.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач доказів на підтвердження вчинення ним дій (надсилання листів, запитів, вимог, тощо) для з`ясування фактичних обставин ДТП, встановлення страхового випадку, встановлення розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого авто суду не надав. Тобто, відповідач жодним чином не підтвердив свою правову позицію, не надав належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача.

Згідно з п. 1.10 договору страхова сума становить 310000,00 грн., а розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП становить 35750,00 грн. Франшиза 2 % від загальної суми збитків 6200,00 грн. (310000,00 грн. х 2 % = 6200,00 грн.).

Отже, сума страхового відшкодування, яку відповідач мав сплатити позивачу становить 29550,00 грн. (35750,00 грн. - 6200,00 грн.).

З огляду на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів спростування зазначених позивачем обставин, суд вважає доведеним факт невиконання відповідачем умов Договору щодо строків виплати страхового відшкодування та наявність у позивача права на стягнення в судовому порядку грошової суми в заявленому в позові розмірі.

Твердження відповідача про невиконання позивачем обов`язку надати транспортний засіб для первинного огляду є безпідставними та недоведеними, оскільки в матеріалах справи міститься копія Акту технічного огляду, який оформлений за підписом ОСОБА_2 щодо автомобіля Volkswagen Jetta, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . У вказаному акті зазначені назви деталей та опис пошкодження вказаного автомобіля. Про дорожньо-транспортну пригоду позивач повідомив відповідача, надавши повідомлення від 12.11.2020 про подію, що має ознаки страхового випадку, відтак відповідачу було відомо про пошкодження вказаного автомобіля внаслідок ДТП, яке сталося 12.11.2020.

Після проведення ремонту пошкодженого автомобіля позивач 19.11.2020 надіслав на електронну адресу відповідача фото відремонтованого автомобіля, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться, зокрема зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 1379,39 грн. за 558 днів прострочення, починаючи з 10.12.2020, та інфляційні втрати у розмірі 7804,16 грн. за період з грудня 2020 по травень 2022 року.

Як вже зазначалося судом вище заява про виплату страхового відшкодування з документами була надіслана на адресу відповідача 19.11.2020. Положеннями п. 2.8.2.3 Договору встановлено, що виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 20 календарних днів. Таким чином, прострочення виконання відповідачем зобов`язання настає з 10.12.2020.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок 3 % річних та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 1379,39 грн. 3 % річних заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

З наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку вбачається, що позивачем заявлені до стягнення інфляційні втрати в розмірі 7804,16 грн., які розраховані за загальний період грудень 2020 року травень 2022 року.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що цей розрахунок позивачем виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 7804,16 грн. інфляційних втрат заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Щодо доводів відповідача про направлення матеріалів справи № 908/1001/22 за підсудністю до господарського суду м. Києва, то суд вважає, що процесуальні підстави для цього відсутні з огляду на наступне.

Положенням ч. 3 ст. 29 ГПК України визначено, що позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

Відповідно до змісту Договору PKS № 2000641 від 10.04.2020 даний правочин укладено в місті Запоріжжі та зазначені контакти представників Страховика Запорізької філії ПАТ "ПРОСТО-страхування", які саме погоджували умови Договору.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позивач правомірно визначив підсудність даного спору та звернувся до господарського суду Запорізької області за місцем вчинення правочину та місцем перебування філії, яка укладала договір добровільного страхування наземного транспорту.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст.236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача, надані в обґрунтування заперечень на позов, судом визнані безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Стосовно витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, про які зазначено у позовній заяві, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

За таких обставин, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

В позовній заяві позивачем лише вказується, що попередньо (орієнтовно) сума судових витрат на правничу допомогу адвоката становить 10000,00 грн.

Проте, у порушення ч. 3 ст. 126 ГПК України позивачем не надано суду розрахунку витрат на правничу допомогу із визначенням остаточної суми таких витрат, не подано доказів на підтвердження здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Також не подано доказів на підтвердження виконання послуг адвокатом (фактичного надання послуг), зокрема, підписаного акту виконаних робіт із детальним розшифруванням наданих послуг та їх вартості.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України унормовано, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи наведене, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу до стягнення не присуджуються.

Керуючись ст., ст. 126, 129, 233, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕТМАНГЛОБАЛ», м. Дніпро до Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», м. Київ в особі Запорізької філії Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», м. Запоріжжя про стягнення 38733,55 грн. грошових коштів задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», (04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 10, ідентифікаційний код юридичної особи 24745673) в особі Запорізької філії Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», (69057, м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, буд. 1, прим. 63), ідентифікаційний код юридичної особи 26337174) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕТМАНГЛОБАЛ», (49008, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Дмитра Кедріна, буд. 44, офіс 4, ідентифікаційний код юридичної особи 34735259) 29550 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп. страхового відшкодування, 7804 (сім тисяч вісімсот чотири) грн. 16 коп. інфляційних втрат, 1379 (одну тисячу триста сімдесят дев`ять) грн. 39 коп. 3 % річних та 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне судове рішення складено « 02» листопада 2022 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.