ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 року м. ОдесаСправа № 916/3108/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Аленіна О.Ю., Савицького Я.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Котович Ольги Володимирівни

на рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022, суддя суду першої інстанції Петренко Н.Д., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 18.07.2022

по справі №916/3108/21

за позовом: Південного офісу Держаудитслужби

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Котович Ольги Володимирівни

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях

про стягнення 47 331,28 грн

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

12.10.2021 року Південний офіс Держаудитслужби звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи підприємця Котович Ольги Володимирівни про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 92 від 08.07.2019 у розмірі 47 331,28 грн, з яких: 44 434,80 грн основна заборгованість, 837,27 грн інфляційні втрати, 2 059,21 грн пеня та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 92 від 08.07.2019.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 позовні вимоги Південного офісу Держаудитслужби задоволено у повному обсязі; стягнути з фізичної особи підприємця Котович Ольги Володимирівни на користь Південного офісу Держаудитслужби заборгованість за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 92 від 08.07.2019 року у розмірі 47 331,28 грн, з яких: 44 434,80 грн основна заборгованість, 837,27 грн інфляційні втрати, 2 059,21 грн пеня; стягнуто з фізичної особи підприємця Котович Ольги Володимирівни на користь Південного офісу Держаудитслужби судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Задовольняючи позов в частині стягнення основного боргу, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 92 від 08.07.2019, а саме орендарю передано за актом приймання-передачі від 08.07.2019 об`єкт оренди. В той же час, відповідачем було порушено зобов`язані по сплаті орендної плати. Судом першої інстанції було перевірено та встановлено правильність розрахунку позивача, відповідно до якого заборгованість за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 92 від 08.07.2019, становить 44 434,80 грн.

Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що ним було перевірено та встановлено правильність наведеного позивачем розрахунку пені та інфляційних втрат.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця Котович Ольги Володимирівни на рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 по справі №916/3108/21.

Апелянт вказав, що об`єкт оренди був йому переданий у стані, що потребував поточного та капітального ремонту, що унеможливлювало його використання за призначенням.

Крім того, апелянт послався на те, що не були усунуті перешкоди в користуванні орендованим майном, які створені ТОВ «ООО СІРІУС», що також унеможливлювало його використання за призначенням.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 06 липня 2022 року у справі №916/3108/21 повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

28.09.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Південного офісу Держаудитслужби надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Позивач зазначив, що Орендар був і є обізнаний про стан майна та відсутність деяких комунікацій, договір та акт приймання-передавання державного нерухомого майна містять відповідні підписи Орендаря про його приймання в даному вигляді. В свою чергу, твердження відповідача про необхідність проведення капітального ремонту через невід`ємні поліпшення не підтверджується жодним із наданих відповідачем документів.

Окрім того, позивач вказав, що відповідач не зверталася до нього з питанням щодо надання балансоутримувачем погодження/згоди на проведення поточного та/або капітального ремонту об`єкту оренди. Враховуючи умови укладеного договору оренди, акти приймання-передачі майна, акти обстеження, позивач критично оцінює доводи відповідача щодо передачі йому майна в стані, що потребує капітального ремонту через здійснення виключно невід`ємних поліпшень, відсутності доступу до об`єкту оренди, оскільки дані твердження, на думку позивача, не відповідають дійсності.

Керуючись викладеним вище, позивач просить відмовити фізичній особі-підприємцю Котович Ользі Володимирівні у задоволені апеляційної скарги у повному обсязі.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/3108/21 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Аленін О.Ю., Савицький Я.Ф., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2022.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи № 916/3108/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Котович Ольги Володимирівни на рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 по справі №916/3108/21 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи № 916/3108/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

18.08.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3108/21.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Котович Ольги Володимирівни на рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 по справі №916/3108/21 - залишено без руху; встановлено Фізичній особі-підприємцю Котович Ользі Володимирівні строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у сумі 3 405,00 грн. протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено Фізичній особі-підприємцю Котович Ользі Володимирівні, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

05.09.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Фізичної особи-підприємця Котович Ольги Володимирівни про усунення недоліків апеляційної скарги. До даного клопотання було додано докази сплати судового збору у встановленому законом розмірі. Таким чином недоліки апеляційної скарги було усунуто.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 поновлено Фізичній особі-підприємцю Котович Ользі Володимирівні строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 по справі №916/3108/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Котович Ольги Володимирівни на рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 по справі №916/3108/21; розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Котович Ольги Володимирівни на рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 по справі №916/3108/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 10.10.2022; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 по справі №916/3108/21.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 12.09.2022, якою відкрито апеляційне провадження у справі №916/3108/21, направлялася на адресу сторін у справі засобами поштового зв`язку у встановленому законом порядку та була отримана позивачем 19.09.2022, третьою особою 19.09.2022.

Окрім того, копія даної ухвали направлялася засобами поштового зв`язку на адресу апелянта та на електронну пошту апелянта та її представника адвоката Вальчук І.О. Факт отримання даної ухвали підтверджується електронним листом адвоката Вальчука І.О. про отримання копії ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 по справі №916/3108/21.

Тобто учасники справи були повідомлені належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційної скарги в письмовому провадженні без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом.

08.07.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Котович Ольгою Володимирівною (Орендар, Відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 92, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: приміщення будинку - відпочинку (літ. «В»), інв. № 10310013, реєстраційний № 40477150.1.ОТНЕБХ015, загальною площею 240,00 кв.м за адресою: Одеська область, Лиманський район, Сичавська сільська рада, автодорога Одеса Мелітополь Новоазовськ, 54 км, буд. 1-Б, що обліковується на балансі Південного офісу Держаудитслужби (Балансоутримувач, Позивач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ПП «АРКАДА-ЮГ» станом на « 10» травня 2019 року, та становить 760 080,00 грн.

Відповідно до п. 1.2. Договору, майно передається в оренду з метою: розміщення літнього будиночку.

Відповідно до п. 1.3. Договору стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передавання за узгодженням балансоутримувача і орендаря.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та акту приймання-передавання майна.

Відповідно до п. 3.1. Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) та становить без ПДВ за базовий місяць оренди (травень 2019) 11 481,01 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди - липень 2019 року визначається шляхом коригування орендної плати, яка зазначена в абзаці 1 цього пункту на індекси інфляції червень 2019 року.

Відповідно до п. 3.3 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно із п. 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за яких здійснюється платіж. Одночасно копія платіжного доручення на перерахування орендної плати до державного бюджету 50% надсилається Орендарем Орендодавцеві, 50% - Балансоутримувачу.

Так, відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

За ініціативою орендодавця стягнення заборгованості з орендної плати та пені вирішується в судовому порядку.

Відновлення орендованого майна здійснюється орендарем відповідно до п. 5.4, 5.7, 6.2 цього договору /п. 4.2 договору/.

Для отримання згоди орендодавця на здійснення поліпшень орендар звертається до орендодавця згідно з Порядком надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 25.05.2018 року № 686, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.06.2018 року за № 711/32163 /п. 4.4 договору/.

Орендар зобов`язаний:

- Своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу /п. 5.3 договору/.

- Забезпечувати збереження орендованого Майна, запобігти його пошкодженню і псуванню, тримати Майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване Майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки (п. 5.4. договору/.

- Своєчасно здійснювати за власний рахунок поточний ремонт орендованого майна. Ця умова договору не розглядається як дозвіл (згода) на здійснення поліпшень орендованого майна (створення нової речі) за власний рахунок і не тягне за собою зобов`язання орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень /п. 5.7 договору/.

Орендар має право за згодою орендодавця та балансоутримувача проводити заміну, реконструкцію, розширення, технічне переозброєння орендованого майна, що зумовлює підвищення його вартості. Ця умова договору не розглядається як дозвіл (згода) на здійснення поліпшень орендованого майна (створення нової речі) за власний рахунок і не тягне за собою зобов`язання орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень /п. 6.2 договору/.

Згідно із п. 7.1 Договору Орендодавець та Балансоутримувач зобов`язуються: за участю Балансоутримувача передати Орендарю в оренду Майно згідно з цим Договором за актом приймання- передавання майна, який підписується одночасно з цим Договором.

У разі здійснення орендарем невід`ємних поліпшень орендованого майна, орендодавець та балансоутримувач зобов`язані здійснювати контроль за здійсненням таких поліпшень /п. 7.4 договору/.

Орендодавець та Балансоутримувач мають право виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору, стягнення збитків по заборгованості з орендної плати, пені, неустойки, його розірвання в разі погіршення стану об`єкту оренди, а також його втрати (повної або часткової) внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору /п. 8.2 договору/.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України /п. 9.1 договору/.

Цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, який діє з моменту підписання його сторонами /п. 10.1 договору/.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця у разі належного виконання орендарем умов цього договору, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженому управляти об`єктом оренди, наданих орендодавцю у встановлений законодавством термін /п. 10.4 договору/.

08.07.2019 між орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем складено акт приймання-передавання державного нерухомого майна, що обліковується на балансі Південного офісу Держаудитслужби до договору оренди від 08.07.2019 № 92, укладеного з фізичною особою-підприємцем Котович Ольгою Володимирівною. Відповідно до акту, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: приміщення будівлі - відпочинку (літ. «В»), інв. № 10310013, реєстраційний № 40477150.1.ОТНЕБХ015, загальною площею 240,00 кв. м, за адресою: Одеська область, Лиманський район, Сичавська сільська рада, автодорога Одеса - Мелітополь - Новоазовськ, 54 км, буд. 1-Б, що обліковується на балансі Південного офісу Держаудитслужби, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ПП «АРКАДА-ЮГ» станом на 10 травня 2019 року та становить 760 080,00 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення літнього будиночку. Стан Майна на момент укладення договору не потребує капітального ремонту.

26.07.2021 року позивач направив відповідачу письмову претензію з вимогою сплатити заборгованість з орендної плати у розмірі 41 191,78 грн. та пеню за порушення умов сплати за оренду у розмірі 2 755,85 грн. Вказана претензія отримана відповідачем 05.08.2021.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, з моменту укладення Договору між сторонами за цим Договором виникли певні зобов`язання.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 759 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 283 ГК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами спору, позивач виконав свої зобов`язання за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 92 від 08.07.2019, а саме орендарю передано за актом приймання-передачі від 08.07.2019 об`єкт оренди. Відповідно до вказаного акту, стан майна на момент укладення договору не потребує капітального ремонту.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частина 1 ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Крім того, статтею 615 зазначеного Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

У даному випадку, відповідач не заперечує той факт, що ним не були виконані зобов`язання по сплаті орендної плати за період з січня 2021 року по липень 2021 року.

З огляду на положення п. 3.6 Договору, крайній строк виконання такого зобов`язання зі сплати орендної плати за січень 2021 року припадав на 12.02.2021, за лютий 2021 року на 12.03.2021, за березень 2021 року на 12.04.2021, за квітень 2021 року на 12.05.2021, за травень 2021 року на 12.06.2021, за червень 2021 року на 12.07.2021, за липень 2021 року на 12.08.2021.

Колегією суддів було перевірено та встановлено правильність розрахунку позивача, відповідно до якого заборгованість за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 92 від 08.07.2019, становить 44 434,80 грн. Окрім того, відповідач не заперечував проти правильності розрахунку позивача та не наводив власні контррозрахунки.

З огляду на викладене вище, враховуючи те, що відповідач не здійснив оплату орендної плати у строк, визначений у договорі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що права позивача були порушені, а позовна заява в частині вимог про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати у сумі 44 434,80 грн. підлягає задоволенню.

В той же час, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що об`єкт оренди був йому переданий у стані, що потребував поточного та капітального ремонту, що унеможливлювало його використання за призначенням, з огляду на наступне.

За змістом статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, який відповідно до частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України належить до фундаментальних засад господарського судочинства, передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення Європейського суду з прав людини від 27.10.1993 у справі "Домбо Бехеер проти Нідерландів").

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19.

У той же час, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2019 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях направило лист №08-06-00841 Державній аудиторській службі України щодо надання висновків про доцільність здійснення поліпшень державного орендованого майна. У листі вказано, що ФОП Котович О.В. звернулась 16.09.2019 до регіонального відділення з листом щодо надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна з наданням пакету документів відповідно до вимог Порядку, за винятком довідки балансоутримувача про вартість об`єкта оренди. На запит регіонального відділення балансоутримувач листом повідомив, що вважає недоцільним здійснення поліпшень. У листі вказано, що майно передавалося в оренду у стані, яке потребує здійснення ремонтних робіт, що видно у звіті про незалежну оцінку об`єкту оренди.

Як було встановлено вище, в акті приймання-передавання державного нерухомого майна, було встановлено, що стан Майна на момент укладення договору не потребує капітального ремонту. Даний акт був підписаний без будь-яких заперечень чи зауважень з боку відповідача.

Колегія суддів критично ставиться до посилання відповідача на лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 24.09.2019 в частині доводів, що майно передавалося в оренду у стані, яке потребує здійснення ремонтних робіт, що видно у звіті про незалежну оцінку об`єкту оренди. Матеріали справи не містять відповідного звіту про незалежну оцінку об`єкту оренди разом із фотофіксацією.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 31.08.2020 (т.1 а.с. 72-73), адресований Державній аудиторській службі України, оскільки з наданої до суду копії листа вбачається текстова невідповідність першої та другої сторінки листа, що унеможливлює встановлення дійсного змісту листа та вказує на те, що перша сторінка листа не містить завершення тексту із підписом посадової особи ФДМУ.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем всупереч положень ч. 1 ст. 74 ГПК України не надано жодних доказів на підтвердження необхідності проведення капітального ремонту через невід`ємні поліпшення. Тому враховуючи дану обставину, беручи до уваги акт приймання-передавання державного нерухомого майна від 08.07.2022, керуючись принципом вірогідності доказів, колегія суддів доходить до висновку про те, що апелянтом не було доведено того, що об`єкт оренди був йому переданий у стані, що потребував поточного та капітального ремонту, що унеможливлювало його використання за призначенням.

Щодо посилання апелянта на те, що не були усунуті перешкоди в користуванні орендованим майном, які створені ТОВ «ООО СІРІУС», що також унеможливлювало його використання за призначенням, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.06.2020 позивач направив відповідачу лист про вжиття заходів у відповідь на лист від 19.05.2020 щодо самовільного зайняття земельної ділянки ТОВ «ООО Сіріус». У листі вказано, що за інформацією ГУ Держгеокадастру в Одеській області ТОВ «ООО Сіріус» використовує земельну ділянку державної власності загальною площею 0,079 га за адресою: Одеська обл., Лиманський р., Сичавська сільська рада, автодорога Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 54 км, буд. 1-Б за відсутності правовстановлюючих документів. Керівнику ТОВ «ООО Сіріус» внесено припис щодо усунення порушень земельного законодавства у 30-ти денний термін з дня отримання припису. Крім того, під час здійснення виїзду представником ГУ Держгеокадастру в Одеській області зафіксовано факт встановлення паркану. Повідомлено про намір здійснити виїзд на адресу.

Згідно акту перевірки цілісності об`єктів державної власності, які належать Південному офісу Держаудитслужби № 3 від 22.06.2020, в результаті обстеження комісією встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :01:008:0077, яка на правах постійного користування належить Південному офісу Держаудитслужби, суміжним користувачем встановлено металеву огорожу з бетонним фундаментом, яка обмежує доступ до майна Офісу. Офіс не надавав згоди на встановлення огорожі на своїй земельній ділянці, що свідчить про порушення прав та законних інтересів землевласника.

23.06.2020 позивач направив ТОВ «ООО Сіріус» лист-претензію з вимогою негайно, але не пізніше 3-х календарних днів з моменту отримання претензії у добровільному порядку демонтувати огорожу з приведенням земельної ділянки у первісний вигляд.

16.02.2021 позивач направив відповідачу лист про розгляд запиту щодо надання підтверджуючих документів та фото про закриття проїзду до орендованого майна. Повідомлено про розгляд Господарським судом Одеської області справи № 916/2092/20 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Колегією суддів встановлено, що у провадженні Господарського суду Одеської області знаходилася справа № 916/2092/20 за позовом Південного офісу Держаудитслужби до Товариства з обмеженою відповідальністю «ООО СІРІУС» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: Одеська область, Лиманський (Комінтернівський) район, Сичавська сільська рада, автодорога Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 54 км, будинок 1 Б, кадастровий номер :01:008:0077, що перебуває у постійному користуванні Південного офісу Держаудитслужби, шляхом:

- звільнення земельної ділянки з боку проїзду між вказаною земельною ділянкою та базою відпочинку ТОВ «ООО СІРІУС» від огорожі (паркану);

- приведення земельної ділянки в попередній стан;

- зобов`язання усунути перешкоди у вільному доступі з метою належного користування для власних господарських потреб будинками відпочинку та земельною ділянкою Південному офісу Держаудитслужби.

Станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення, по справі № 916/2092/20 рішення господарським судом не було ухвалено.

Однак, вирішення справи № 916/2092/20 не перешкоджало розгляду даної справи з огляду на те, що предметом справи є саме усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: Одеська область, Лиманський (Комінтернівський) район, Сичавська сільська рада, автодорога Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 54 км, будинок 1 Б, кадастровий номер :01:008:0077.

Однак, у даному випадку, між сторонами укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 92 від 08.07.2019, предметом якого є державне нерухоме майно, а саме: приміщення будинку - відпочинку (літ. «В»), інв. № 10310013, реєстраційний № 40477150.1.ОТНЕБХ015, загальною площею 240,00 кв.м за адресою: Одеська область, Лиманський район, Сичавська сільська рада, автодорога Одеса Мелітополь Новоазовськ, 54 км, буд. 1-Б, що обліковується на балансі Південного офісу Держаудитслужби.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано належних доказів щодо неможливості використовувати об`єкт оренди, а саме приміщення будинку - відпочинку (літ. «В»), загальною площею 240,00 кв.м за адресою: Одеська область, Лиманський район, Сичавська сільська рада, автодорога Одеса Мелітополь Новоазовськ, 54 км, буд. 1-Б, а тому посилання апелянта в цій частині не приймаються до уваги.

Окрім того, апелянт у даному випадку у відповідності до цивільного законодавства про оренду майна у встановленому порядку не ініціював питання щодо розірвання договору оренди чи зменшення суми його орендної плати, або звільнення від плати за весь час, коли відбувалася неможливість використання переданого йому в оренду майна (ч. 4, 6 ст. 762, ст. 784 ЦК України).

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та пені, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ст. 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбаченим цим Кодексом, іншими законами та договором. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі незалежно від відшкодування збитків.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як встановлено судом вище, п. 3.7 Договору визначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Колегія суддів встановила, що з огляду на положення п. 3.6 Договору, прострочення виконання зобов`язання зі сплати орендної плати за січень 2021 року почалося з 13.02.2021, за лютий 2021 року з 13.03.2021, за березень 2021 року з 13.04.2021, за квітень 2021 року з 13.05.2021, за травень 2021 року з 13.06.2021, за червень 2021 року з 13.07.2021, за липень 2021 року з 13.08.2021.

Колегія суддів перевірила та встановила правильність розрахунку пені, здійсненого позивачем, відповідно до якого пеня становить 2 059,21 грн. Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегією суддів перевірено та встановлено правильність розрахунку інфляційних втрат, здійсненого позивачем, відповідно до якого інфляційні втрати становлять 837,27 грн. Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 по справі №916/3108/21 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 по справі №916/3108/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Котович Ольги Володимирівни на рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 по справі №916/3108/21 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 по справі №916/3108/21 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.

Постанову складено та підписано 04.11.2022.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: О.Ю. Аленін

Я.Ф. Савицький