РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.11.2022Справа № 910/7075/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи

справу №910/7075/22

за позовом Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр"

до Будинкоуправління №12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України

про стягнення 996,72 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Будинкоуправління №12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про стягнення 996,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором №4010 про надання послуг від 28.04.2017, внаслідок чого виникла заборгованість за надані у період з жовтня 2017 року по листопад 2018 року послуги по виготовленню рахунків на сплату боргу за житлово-комунальні послуги у загальній сумі 836,36 грн, за прострочення сплати якої додатково нараховані інфляційні втрати в сумі 145,62 грн та 3% річних - 14,71 грн.

Розглянувши матеріали позовної заяви та подані докази, господарський суд визнав їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, суд дійшов висновку, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При цьому, судом враховано характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд запропонував відповідачу подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 09.08.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04050, м. Київ, Тургенєвська, 64/68.

З наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвала Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 була отримана відповідачем - 19.08.2021.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач, у визначений судом строк, не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

28.04.2017 між Комунальним підприємством "Головний інформаційно-обчислювальний центр" (за договором - виконавець) та Будинкоуправлінням №12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (за договором - замовник) було укладено Договір № 4010 про надання послуг (далі - Договір), за умовами якого замовник доручає та оплачує, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати послуги:

- обробці та розщепленню платежів населення за житлово-комунальні послуги, які поступили на рахунок виконавця № 801 в ПАТ «Банк Кредит Дніпро», код банку 305749, код за за надані замовником та підприємствами-виробниками житлово-комунальні послуги.

Розщеплення платежів населення здійснюється виконавцем згідно наданих замовником дислокації будинків та відомостей про реквізити підприємств-виробників комунальних послуг, баз наданих нарахувань боргів за фактично спожиті житлово-комунальні послуги по квартиронаймачам та власникам житла (п. 1.1.1. договору).

- виготовленню для квартиронаймачів та власників житла «Рахунків на сплату боргу по житлово-комунальних послугах» (п. 1.1.2. договору).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що вартість послуг, які надаються згідно з п.1.1.1. договору, становить 0,5% (разом з ПДВ, ставка якого визначається згідно чинного законодавства України), від сум грошових коштів, зарахованих на розподільчий рахунок виконавця та змінюється в разі внесення змін до розпоряджень КМДА або інших нормативно-правових актів шляхом укладання додаткової угоди.

Відповідно до п. 2.2. договору, вартість виготовлення одного «Рахунку на сплату боргу за житлово-комунальні послуг» становить 16,0 коп. (крім того ПДВ.

Розрахунки замовника з виконавцем за надані послуги, передбачені п. 1.1.1. договору, здійснюються кожного дня шляхом утримання виконавцем грошових коштів у сумі, згідно п.2.1. договору, з розподільчого рахунку та їх подальшим перерахуванням на поточний рахунок виконавця (п. 2.3. договору).

Розрахунки замовника з виконавцем за надані послуги, зазначені у п.1.1.2. Договору, здійснюються замовником протягом п`яти робочих днів по завершенню календарного місяця, в якому надавались послуги, шляхом перерахування замовником на рахунок виконавця суми коштів, зазначених в акті приймання-передачі наданих послуг (п. 2.4. договору).

У п. 3.4. договору сторони визначили, що замовник розглядає протягом 5-ти днів, з дня отримання, наданий виконавцем Акт приймання-передачі наданих послуг та повертає підписаний другий примірник акта виконавцю.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов даного договору, Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» надало обумовлені договором послуги на загальну суму 836,36 грн у період з жовтня 2017 року по листопад 2018 року, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг № 344-12976 від 20.11.2017 на суму 79,49 грн, № 344-14283 від 13.12.2017 на суму 7392 грн, № 33-837 від 15.01.2018 на суму 71,62 грн, № 344-2354 від12.02.2018 на суму 68,74 грн, № 344-4036 від 12.03.2018 на суму 66,62 грн, № 344-5784 від 11.04.2018 на суму 62,78 грн, № 344-7587 від 11.05.2018 на суму 61,63 грн, № 344-9455 від 11.06.2018 на суму 57,22 грн, № 344-11419 від 16.07.2018 на суму 55,30 грн, № 344-13236 від 10.08.2018 на суму 53,38 грн, № 344-15119 від 10.09.2018 на суму 49,34 грн, № 344-16104 від 05.10.2018 на суму 47,42 грн, № 344-19022 від 12.11.2018 на суму 44,74 грн, № 344-20985 від 06.12.2018 на суму 44,16 грн, які підписані уповноваженим представниками сторін без заперечень та зауважень та скріплені печатками.

Проте, відповідач надані послуги в обумовлений договором строк не оплатив.

08.12.2021 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу за № 303-5891 про виконання грошового зобов`язання на суму 836,36 грн, яка була отримана відповідачем 14.12.2021, однак, залишена без відповіді та задоволення.

У зв`язку з наведеними обставинами, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані за Договором №4010 від 28.04.2017 у період з жовтня 2017 року по листопад 2018 року послуги по виготовленню рахунків на сплату боргу за житлово-комунальні послуги у загальній сумі 836,36 грн, за прострочення сплати якої на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України також нараховані інфляційні втрати в сумі 145,62 грн та 3% річних - 14,71 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто, а замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.4. договору визначено, що розрахунки замовника з виконавцем за надані послуги, зазначені у п.1.1.2. Договору, здійснюються замовником протягом п`яти робочих днів по завершенню календарного місяця, в якому надавались послуги, шляхом перерахування замовником на рахунок виконавця суми коштів, зазначених в акті приймання-передачі наданих послуг.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свого обов`язку щодо оплати наданих за договором послуг у встановлений договором строк належним чином не виконав.

Тоді як, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем визначених умовами договору послуг та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині їх оплати підтверджений матеріалами справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 836,36 грн основного боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем за період з 01.01.2022 по 30.06.2022 нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 145,62 грн та 3% річних у сумі 14,71 грн, які розраховані за період з 21.12.2021 по 22.07.2022.

Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормативне визначення принципу диспозитивності надає право учаснику справи вільно розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч.2 ст. 237 ГПК України).

Отже, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат у межах заявлених позивачем періодів, суд дійшов висновку про те, що вони є арифметично вірними, обґрунтованими та здійсненими у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, як і не скористався своїм правом на подання відзиву.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Будинкоуправління №12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (04050, м. Київ, Тургенєвська, 64/68; ідентифікаційний код 22992752) на користь Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (02192, м. Київ, вул. Космічна, буд. 12-А; ідентифікаційний код 04013755) основний борг у розмірі 836 грн 36 коп., 3% річних у розмірі 14 грн 71 коп., інфляційні втрати - 145 грн 62 коп. та судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду .

Повний текст рішення складено та підписано: 02.11.2022

Суддя А.І. Привалов