ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1293/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання Молодов В.С.

за участю представників учасників справи:

від Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ та від Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Одеса Бабенко Н.С. за довіреністю;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава", м. Чорноморськ Одеська обл. не з`явився;

від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, м. Київ - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Одеса

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.08.2022 року, про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення у справі №916/1293/18 за виключними обставинами, м. Одеса, головуючий суддя Волков Р.В., судді Бездоля Ю.С., Д`яченко Т.Г., повний текст ухвали складено та підписано 05.09.2022 року

у справі №916/1293/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава", м Чорноморськ, Одеська область

до відповідача Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Одеса

за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, м. Київ

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовних вимог, рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, заяви про перегляд рішення за виключними обставинами та ухвали суду першої інстанції.

В червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркава», м.Чорноморськ, Одеська область звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Одеса, у якому просило визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем за реєстровим номером №2730 від 09.11.2017 року за заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Одеса; вирішити питання щодо відшкодування здійснених позивачем витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава», м.Чорноморськ, Одеська область задоволено: виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем за реєстровим №2730 від 09.11.2017 року за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» визнано таким, що не підлягає виконанню; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 року у справі №916/1293/18 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м. Київ в особі філії Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м. Одеса залишено без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.12.2021 року у справі №916/1293/18 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Одеса залишено без задоволення, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 року у справі № 916/1293/18 залишено без змін.

22.07.2022 року до Господарського суду Одеської області від Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м.Одеса надійшла заява про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 за виключними обставинами (вх. №2-595/22), передбаченими п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої відповідач просив суд задовольнити вказану заяву, скасувати рішення місцевого господарського суду від 25.10.2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Укркава», м. Чорноморськ, Одеська область у задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем вчиненого від 09.11.2017 року та зареєстрованого за №2730 таким, що не підлягає виконанню.

Зокрема, вказана вище заява мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення у даній справі застосовано висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16, які роз`яснюють порядок застосування приписів ст. ст. 625, 1048, 1050 Цивільного кодексу України.

Проте, на переконання заявника, норма ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України (з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду) обмежує право позивача на отримання процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим позивач звернувся із конституційною скаргою до Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису першого речення ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України.

Як зазначило Акціонерне товариство «Ощадбанк», Конституційним Судом України за його конституційним зверненням було прийняте рішення від 22.06.2022 року у справі №3-188/2020(455/20), яким було визнано, що припис першого речення ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України відповідає Конституції України (є конституційним).

Відтак, на думку заявника, єдиним способом для відновлення порушеного Акціонерного товариства «Ощадбанк» права, у даному випадку, є перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 за виключними обставинами на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22.06.2022 року у справі № 3-188/2020(455/20), у зв`язку із чим, позивач звернувся із відповідною заявою про перегляд рішення суду першої інстанції за виключними обставинами до Господарського суду Одеської області.

Крім того, у вказаній заяві відповідач зазначив, що рішення Господарського суду Одеської області від 25.20.2018 року набрало законної сили, проте виконавчий напис є невиконаним на час подання заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.08.2022 року у справі №916/1293/18 відмовлено Акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 25.20.2018 року у справі №916/1293/18 за виключними обставинами.

Постановляючи ухвалу, місцевий господарський суд зазначив, що підставою для звернення Акціонерного товариства «Ощадбанк» до суду із заявою про перегляд рішення суду за виключними обставинами є рішення Конституційного Суду України від 22.06.2022 року у справі № 3-188/2020(455/20), яким було визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), припис першого речення ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України.

Проте, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення Господарського суду Одеської області від 25.20.2018 року у справі №916/1293/18, яке апеляційною та касаційною інстанцією залишене без змін, застосував положення ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, які визнані Конституційним Судом України такими, що відповідають Конституції України, тобто, є конституційними, з огляду на що, наведена заявником в заяві щодо перегляду судового рішення за виключними обставинами підстава не є виключною в розумінні п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим така заява задоволення не потребує.

Крім того, місцевий господарський суд, застосувавши принцип res judicata, в ухвалі Господарського суду Одеської області від 31.08.2022 року у справі №916/1293/18 зазначив, що з моменту набрання рішенням Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 законної сили, тобто з 09.11.2020 року, таке рішення є фактично виконаним, оскільки виконавчий напис №2730 від 09.11.2017 року визнано таким, що не підлягає виконанню, що також враховано судом під час прийняття оскаржуваної ухвали про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення у даній справі за виключними обставинами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Ощадбанк", м. Одеса, з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.08.2022 року у справі №916/1293/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву Акціонерного товариства «Ощадбанк» про перегляд рішення суду за виключними обставинами та скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава", м Чорноморськ, Одеська область до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Одеса за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, м. Київ про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Укркава", м Чорноморськ, Одеська область у задоволенні позову у повному обсязі; вирішити питання про відшкодування скаржнику за рахунок позивача судових витрат у справі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник, посилаючись на обставини справи зауважує, що за його конституційною скаргою, 22.06.2022 року Конституційний Суд України у справі № 3-188/2020(455/20) ухвалив рішення, яким було визнано, що припис першого речення ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України відповідає Конституції України (є конституційним).

Проте, як зауважив апелянт, під час вирішення справи №916/1293/18, суди визнали виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки, у відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16, вважали, що право нарахування процентів у Акціонерного товариства «Ощадбанк» припинилось.

Посилаючись на висловлену Конституційним Судом України позицію, відповідач вказав, що рішенням Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року Банку фактично було відмовлено в одержанні від боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава», який порушив умови кредитного договору, процентiв, як плати за користуванням кредитом шляхом звернення стягнення на предмет застави за виконавчим написом, що на сьогоднiшнiй день суперечить наведеним вище висновкам Конституцiйного Суду України, а вiдтак, вказане рішення порушує конституцiйне право Акціонерного товариства «Ощадбанк» на отримання майна у виглядi процентiв за користування грошовими коштами до дня повернення кредиту.

Також скаржник зауважив про те, що законодавець нормами п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України передбачив практичну можливiсть переглянути остаточне рiшення суду у зв`язку з виключними обставинами, якщо буде мати мiсце встановлена Конституцiйним Судом України, не тiльки неконституцiйнiсть закону, iншого правового акта чи їx окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирiшеннi справи, але й конституцiйнiсть останнього.

Відтак, на переконання апелянта, єдиним способом для вiдновлення порушеного Акціонерного товариства «Ощадбанк» права є перегляд рiшення місцевого господарського суду вiд 25.10.2018 року за виключним обставинами на пiдставi рiшення Конституційного Суду України №6- р(П)/2022 вiд 22.06.2022 року.

Разом з тим, скаржник в апеляційній скарзі наголошує, що рішення суду першої інстанції у справi №916/1293/18 є невиконаним, оскільки таке рішення унеможливило виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса, оскільки саме з виконанням спірного виконавчого напису реально поновлюються права Банку на звернення стягнення на предмет застави у спосіб, визначений договором застави та ст. 18 Цивільного кодексу України.

Крім того, Банк зазначив, що вiдповiдно до інформації про виконавче провадження №64258890 отриманої 13.07.2022 року з Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що стан виконавчого провадження перебуває у статусi - відкрито, що вiдповiдає вимогам п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, як пiдстава для перегляду судового рiшення за виключними обставинами.

Підсумовуючи викладене, Банк вказав, що Акціонерне товариство «Ощадбанк» у випадку задоволення його заяви про перегляд рiшення суду за виключними обставинами, просив Господарський суд Одеської областi врахувати: рiшення Конституційного Суду України №6-р(П)/2022 вiд 22.06.2022 року; легiтимнi очiкування Банку на отримання процентiв за користування кредитними коштами до дня повернення кредиту (при цьому, такi легiтимнi очiкування не ставились в залежнiсть вiд добросовiсностi поведiнки позичальника (вчасного чи невчасного повернення кредиту); приписи ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, першого речення ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, які регулюють рiзнi за змiстом правовiдносини, якi не є взаємовиключними, оскiльки застосування заходiв цивiльної вiдповiдальностi не звільняє боржника вiд виконання зобов`язань за договором у натурi, а також висновки, викладенi в постановi Касацiйного господарського суду у складi Верховного Суду вiд 01.12.2021 року у справi №916/1293/18 щодо висновкiв судiв попереднiх iнстанцiй про те, що вiдповiдач пропустив строк для звернення до нотарiуса, помилковими.

Відтак, на переконання скаржника, судом першої інстанції, під час постановлення оскаржуваної ухвали, неповно з`ясовано обставини по справі, а висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального права.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 року у справі №916/1293/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.08.2022 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 за виключними обставинами, справу призначено до судового розгляду.

14.10.2022 року електронною поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА», м.Чорноморськ Одеської обл. надійшов відзив (вх. №1453/22/Д1), у якому позивач просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.08.2022 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 за виключними обставинами залишити без змін. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів справи.

Зокрема, у відзиві позивач зазначив, що апеляційна скарга апелянта є безпідставною, ґрунтується на помилковому тлумаченні та застосуванні норм процесуального права та жодним чином не спростовує правильних висновків суду першої інстанції.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА», м. Чорноморськ Одеської обл. у відзиві, посилаючись на низку правових позицій Верховного Суду, зауважило, що наведена у нормі п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України підстава для перегляду судових рiшень надає право заявнику звернутися до суду про перегляд судових рiшень за виключними обставинами за таких умов: застосування судом при вирiшеннi вiдповiдної справи закону, іншого правового акта чи їx окремого положення, неконституцiйнiсть якого встановлена Конституцiйним Судом України або ж незастосування судом при вирiшеннi справи закону, iншого правового акта чи їx окремого положення, конституцiйнiсть якого встановлена Конституцiйним Судом України.

Позивач вважає, що зважаючи на те, що пiдставою для звернення Акціонерного товариства «Ощадбанк» до суду iз заявою про перегляд рiшення суду за виключними обставинами є рiшення Конституцiйного Суду України вiд 22.06.2022 року у справi №3-188/2020(455/20), яким було визнано таким, що вiдповiдає Конституції України (є конституцiйним), припис першого речення ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, та положення даного припису застосоване судами всіх інстанцій при вирiшеннi справи №916/1293/18, виключні обставини для перегляду рішення вiд 25.10.2018 року - вiдсутнi.

Таким чином, на переконання позивача, суд першої iнстанцiї правильно застосувавши положення п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, дiйшов обґрунтованого висновку про вiдсутнiсть виключних обставин для перегляду рiшення Господарського суду Одеської областi вiд 25.10.2018 року.

Проте, на думку Товариства, звернення Акціонерного товариства «Ощадбанк» iз безпідставною (такою, що не ґрунтується на положеннях п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України) заявою, є спробою відповідача домогтися перегляду остаточного рішення суду, яке на момент його ухвалення вже було виконано, що є недопустимим. Крім того, останній заявив, що в даному випадку може йти мова тільки про перегляд ухвали суду в апеляційному порядку з питань дотримання норм процесуального права, а не матеріального, на чому наголошує апелянт.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, м. Київ, своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судове засідання, представник скаржника з`явився, підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, викладені письмово, просила її задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати.

Представники позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, м. Київ до судового засідання щодо перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення про відправлення ухвали суду апеляційної інстанції щодо призначення справи до розгляду. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті "справедливого суду", гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України").

Отже, у зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Ощадбанк", м. Одеса не потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 31.08.2022 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 за виключними обставинами є правомірною та такою, що не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава», м.Чорноморськ, Одеська область задоволено: виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем за реєстровим №2730 від 09.11.2017 року за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» визнано таким, що не підлягає виконанню; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 року у справі №916/1293/18 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м. Київ в особі філії Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м. Одеса залишено без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.12.2021 року у справі №916/1293/18 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Одеса залишено без задоволення, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 року у справі № 916/1293/18 залишено без змін.

22.07.2022 року до Господарського суду Одеської області від Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м.Одеса надійшла заява про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 за виключними обставинами (вх. №2-595/22), передбаченими п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої відповідач просив суд задовольнити вказану заяву, скасувати рішення місцевого господарського суду від 25.10.2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Укркава», м. Чорноморськ, Одеська область у задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем вчиненого від 09.11.2017 року та зареєстрованого за №2730 таким, що не підлягає виконанню.

Вказана заява ґрунтується на наступних обставинах:

22.06.2022 року Конституційним Судом України за конституційним зверненням Банку було прийняте рішення у справі № 3-188/2020(455/20) щодо відповідності Конституції України припису першого речення ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України (якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу), яким було визнано, що припис першого речення ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України відповідає Конституції України (є конституційним).

У зв`язку із тим, що рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 набрало законної сили, але є невиконаним на момент подання заяви, а також зважаючи на рішення Конституційного Суду України від 22.06.2022 року у справі № 3-188/2020(455/20), яким було визнано, що припис першого речення ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України відповідає Конституції України (є конституційним), відповідач просив суд першої інстанції переглянути вказане вище рішення суду першої інстанції за виключними обставинами.

Вказані вище виключні обставини полягають в тому, що припис ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, у відповідності до рішення Конституційного Суду України, відповідає Конституції України та не обмежує права Банку на отримання процентів як плати за користування кредитом.

Посилаючись на норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема на її ст. 6, а також на правову позицію Європейського суду з прав людини, справа Bellet v. France, «Лелас проти Хорватії», заявник зауважив, що перегляд судових рішень, що ухвалені на підставі положень Закону, визнані конституційними, є одним із проявів «відповідальності» держави та відповідальності публічного урядування. У такий спосіб держава виконує свій обов`язок поновити права, які вона сама і порушила, ухваливши акт, який став об`єктом судового конституційного контролю і визнаний згодом конституційним.

Відтак, заявник вважає, що єдиним способом для відновлення порушеного Акціонерного товариства «Ощадбанк» права, у даному випадку, є перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18, яке на даний час не виконане, за виключними обставинами на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22.06.2022 року у справі № 3-188/2020(455/20), у зв`язку із чим, позивач звернувся із відповідною заявою про перегляд рішення суду першої інстанції за виключними обставинами до Господарського суду Одеської області у відповідності до вимог п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження зазначених виключних обставин для перегляду судового рішення, заявником до суду першої інстанції було подано копію рішення Конституційного Суду України від 22.06.2022 року у справі № 3-188/2020(455/20) та інформацію про виконавче провадження №56479163 за виконавчим написом від 09.11.2017 року №2730, здійсненим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.С. Малим, яке станом на 21.07.2022 року завершене.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.08.2022 року у справі №916/1293/18 відмовлено Акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 25.20.2018 року у справі №916/1293/18 за виключними обставинами, незгода з якою стала підставою для звернення позивача за первісним позовом до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Предметом апеляційного розгляду у даній справі є встановлення обставин на підтвердження наявності або відсутності підстав для перегляду рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 за виключними обставинами, у відповідності до вимог п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами закріплений процесуальним законом.

Так, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Наведена підстава для перегляду судових рішень надає право заявнику звернутися до суду про перегляд судових рішень за виключними обставинами за таких умов: застосування судом при вирішенні відповідної справи закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, неконституційність якого встановлена Конституційним Судом України або ж незастосування судом при вирішенні справи закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, конституційність якого встановлена Конституційним Судом України. Лише за таких обставин може бути відкрите провадження за виключними обставинами.

Аналогічна правова позиція, викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 року у справі № 916/3006/17.

Так, у даній справі, підставою для перегляду рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 заявник фактично зазначив рішення Конституційного Суду України від 22.06.2022 №6-р(ІІ)/2022 у справі №3-188/2020(455/20), яким визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), припис першого речення ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України (пункт 1 резолютивної частини).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що для перегляду рішення суду першої інстанції необхідно з`ясувати, чи дійсно Господарським судом Одеської області під час розгляду справи №916/1293/18 не було застосовано припис першого речення ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу, судова колегія, дослідивши зміст рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 встановила, що судом першої інстанції під час його ухвалення процитовано та застосовано ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, у тому числі її перше речення, а тому у справі № 916/1293/18 відсутня наведена скаржником підстава для перегляду судового рішення за виключними обставинами, оскільки означена норма права була визнана Конституційним Судом України такою, що відповідає Конституції України (є конституційною) та була застосована судом. (Близька за змістом правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі № 916/1269/18, від 06.10.2022 року у справі №916/1315/18).

Разом з тим, щодо доводів скаржника, викладених ним в апеляційній скарзі, які стосуються фактичного тлумачення останнім рішення Конституційного Суду України від 22.06.2022 №6-р(ІІ)/2022 у справі №3-188/2020(455/20), колегія суддів зазначає таке.

Так, скаржник зазначив, що у рішенні Конституційного Суду України висловлено таку юридичну позицію: «… що як на момент укладення Кредитного договору, так і протягом строку кредитування Банк мав правомірні очікування на отримання процентів за користування грошовими коштами до дня повернення кредиту, а відтак право вимоги Банку щодо сплати йому таких процентів є майном та відповідно об`єктом права власності, захист якого гарантує стаття 41 Конституції України».

Крім того, Банк також вказує на п. 7 вказаного вище рішення: «…аналіз сфери застосування приписів статей 625 та 1050 Кодексу свідчить про те, що вони унормовують питання відповідальності за порушення грошового зобов`язання позичальником, тоді як приписи статті 1048 Кодексу визначають загальні умови нарахування, сплати процентів за користування грошовими коштами як істотні умови договору позики, кредитного договору»; «Конституційний Суд України зазначає, що приписи частини другої статті 625, першого речення частини першої статті 1050 Кодексу та частини першої статті 1048 Кодексу регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі»; «Конституційний Суд України вважає, що застосування припису першого речення частини першої статті 1050 Кодексу як такого, що його скеровано на надання кредитодавцеві права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат як заходів цивільної відповідальності за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, не може впливати на право кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, тобто на право вимагати від боржника виконання зобов`язань за кредитним договором у натурі».

Проте, проаналізувавши вказані вище доводи, апеляційний суд зауважує, що Конституційний Суд України у зазначеному рішенні чітко вказав таке:

«Практика суду касаційної інстанції щодо можливості одночасного застосування приписів частини першої статті 1048 Кодексу та першого речення частини першої статті 1050 Кодексу в системному зв`язку з частиною другою статті 625 Кодексу з березня 2018 року зазнала докорінних змін. Ці зміни зумовлено, по-перше, зміною підходу до тлумачення статті 1048 Кодексу (щодо обов`язку боржника сплачувати проценти до дня повернення позики) у контексті визначення строку виконання зобов`язань за кредитним договором, а по-друге, новим підходом до визначення юридичної природи процентів, що їх встановлено частиною першою статті 1048 Кодексу (плата за надані грошові кошти) і частиною другою статті 625 Кодексу (міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання), та різними юридичними підставами для їх застосування. У зв`язку з наведеним Конституційний Суд України наголошує, що забезпечення сталості та єдності судової практики є основоположною функцією Верховного Суду (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), яку не може здійснювати інший орган державної влади, зокрема, Конституційний Суд України».

Відтак, колегія суддів зазначає, що фактично доводи заяви відповідача, які, на його думку слугують підставами для перегляду рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18, свідчать про незгоду останнього з вказаним вище рішенням місцевого господарського суду, залишеним без змін як апеляційною, так і касаційною інстанцією. Більш того, в основу заяви Банку щодо перегляду покладено висновки Конституційного Суду України, викладені у його Рішенні, які не мають своїм наслідком зміну судової практики, сталість і єдність якої є функцією Верховного Суду, правову позицію якого і було правомірно застосовано судом першої інстанції під час вирішення справи, що не спростовано ані судом апеляційної, ані судом касаційної інстанції під час перегляду вказаного рішення. Сам заявник звернувся до суду касаційної інстанції по іншій справі, з якої ще не прийнято остаточне рішення, на підставі вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, і ця справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступлення від попереднього висновку.

Разом з тим, твердження скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі про те, що у даному випадку, під час вирішення питання щодо наявності підстав для перегляду рішення суду першої інстанції за виключними обставинами в порядку п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 є невиконаним не приймається колегією суддів до уваги, оскільки такі доводи спростовуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, зокрема інформацією про виконавче провадження №56479163 за виконавчим написом від 09.11.2017 року №2730, здійсненим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.С. Малим, яке станом на 21.07.2022 року є завершеним. При цьому, факту того, що вiдповiдно до інформації про виконавче провадження № 64258890 отриманої 13.07.2022 року з Автоматизованої системи виконавчого провадження стан виконавчого провадження перебуває у статусi - відкрито, що вiдповiдає вимогам п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, як пiдстава для перегляду судового рiшення за виключними обставинами, судова колегія не надає оцінки, оскільки вказане виконавче провадження відкрито на підставі Наказу Господарського суду Одеської області від 26.10.2020 року про стягнення коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА» на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" у справі №916/2943/17.

Судова колегія зазначає, що у справі ЄСПЛ «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом» зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

З огляду на вказане, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, викладеним в оскаржуваній ухвалі про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви відповідача про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 за виключними обставинами.

При цьому, судом першої інстанції також правомірно застосовано під час розгляду справи за заявою Банку принцип res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 року у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

З огляду на зазначене, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали в апеляційному порядку, відтак не можуть слугувати для скасування вірного по своїй суті судового рішення, яке у даному випадку, ухвалене з додержанням вимог процесуального закону.

За таких обставин судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" не потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 31.10.2022 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 за виключними обставинами є правомірною та не потребує скасування.

У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд оскаржуваної ухвали в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 180, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" м.Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.08.2022 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 за виключними обставинами залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.08.2022 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 року у справі №916/1293/18 за виключними обставинами залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 03.11.2022 року.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2022 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош