ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022м. ДніпроСправа № 904/2289/22

за позовом Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Комунального закладу "Дніпровський фаховий мистецько - художній коледж культури" Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газбудкомпані", м. Кам`янське

про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 45 638,02 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.

Правобережна окружна прокуратура міста Дніпра в інтересах держави в особі Комунального закладу "Дніпровський фаховий мистецько - художній коледж культури" Дніпропетровської обласної ради звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газбудкомпані" про визнання недійсними додаткових угод № 3 від 29.10.2020, № 4 від 30.10.2020, № 5 від 02.11.2020, № 6 від 30.11.2020 до договору №02/012020-ППГ від 11.02.2020 та стягнення надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 45638,02 грн.

Ухвалою суду від 15.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/2289/22 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПРОКУРОРА.

Прокурор зазначив, що Комунальним закладом "Дніпровський фаховий мистецько - художній коледж культури" Дніпропетровської обласної ради в 2020 році було проведено відкриті торги щодо закупівлі товару ДК 021:2015:09123000-7 Природний газ. Номер процедури закупівлі в електронній системі закупівель: UA-2020-01-29-003084-b.

За результатами розгляду тендерних пропозицій визнано переможцем тендерну пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю "Газбудкомпані".

Прокурор вказав, що за результатами публічної закупівлі, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газбудкомпані" (надалі постачальник) та Комунальним закладом "Дніпровський фаховий мистецько - художній коледж культури" Дніпропетровської обласної ради (надалі споживач) укладений договір постачання природного газу № 02/012020-ППГ від 11.02.2020 (надалі договір).

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2020 році природний газ згідно ДК 021:2015:09123000-7 Природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. договору, річний плановий обсяг постачання газу до 34 000 метрів кубічних.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що ціна за 1 куб. метр природного газу, з урахуванням вартості послуги доступу до потужності складає 4,20833 грн. без урахування ПДВ. ПДВ становить 0,84167 грн. Всього ціна газу за 1 куб. метр становить 5,05000 грн.

Згідно з п. 3.5 договору, сума договору становить 171 700 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 28 616,67 грн.

Згідно п. 3.3 договору, ціна, зазначена в п. 3.2 договору, може змінюватись протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

В подальшому, за твердженням прокурора, додатковими угодами № 1 від 20.02.2020, № 3 від 29.10.2020, № 4 від 30.10.2020, № 5 від 02.11.2020, № 6 від 30.11.2020 було збільшено ціну за одиницю товару (тобто, за 1 кубічний метр природного газу).

Так, відповідно до додаткової угоди № 1 від 20.02.2020, збільшено ціну газу за 1 кубічний метр газу до 5,55500 грн. з ПДВ.

Відповідно до додаткової угоди № 3 від 29.10.2020, збільшено ціну газу за 1 кубічний метр газу до 6,11050 грн. з ПДВ.

Відповідно до додаткової угоди № 4 від 30.10.2020, збільшено ціну газу за 1 кубічний метр газу до 6,72155 грн. з ПДВ.

Відповідно до додаткової угоди № 5 від 02.11.2020, збільшено ціну газу за 1 кубічний метр газу до 7,39371 грн. з ПДВ.

Відповідно до додаткової угоди № 6 від 30.11.2020, збільшено ціну газу за 1 кубічний метр газу до 8,13308 грн. з ПДВ.

Прокурор зазначив, що також вказаними додатковими угодами внесені зміни до п. 1.2 договору у частині зменшення обсягів предмету закупівлі, що підлягає поставці, з 34 000 куб.м. газу до 24 735,30 куб.м. газу.

Прокурор вважає, що додаткова угода № 1 від 20.02.2020 є нікчемною внаслідок її укладення з порушенням вимог ч. 4 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Додаткові угоди № 3 від 29.10.2020, № 4 від 30.10.2020, № 5 від 02.11.2020, № 6 від 30.11.2020 до договору постачання природного газу, на думку прокурора, мають бути визнані недійсними, оскільки укладені з порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Крім того прокурор вказав, що, відповідно до актів № 2 від 31.03.2020, № 8 від 31.03.2020, №20 від 02.12.2020, № 24 від 21.12.2020, постачальник поставив споживачу 24 019,52 куб. м. природного газу.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що ціна за 1 куб. метр природного газу становить 5,05000 грн. з ПДВ.

А отже, за розрахунком прокурора, за 24 019,52 куб. м. природного газу споживач мав сплатити постачальнику 121 298,57 грн.

Натомість, за твердженням прокурора, платіжними дорученнями № 391 від 06.04.2020, №422 від 15.04.2020, № 1639 від 24.12.2020, № 1705 від 24.12.2020 споживач сплатив постачальнику грошові кошти за поставлений природний газ у загальному розмірі 166 936,59 грн.

Тобто, як зазначено прокурором, переплата становить 45 638,02 грн., яка має бути повернута комунальній установі.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач письмово викладеної правової позиції щодо позовних вимог не надав.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач у відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог за таких обставин.

Відповідач наполягає на тому, що ним не було порушено вимоги ЗУ «Про публічні закупівлі». Вартість газу, що є предметом поставки за спірним договором, за кожною додатковою угодою збільшувалась не більше, ніж на 10. При цьому відповідач звертає увагу, що загальна сума договору не збільшилась.

Відповідач наполягає на тому, що твердження прокурора про навмисне заниження відповідачем ціни на газ під час публічних закупівель не підтверджено належними та допустимими доказами.

Також відповідач зазначив про відсутність у цій справі підстав для представництва прокурором інтересів держави.

Відповідач заявив клопотання про повернення позовної заяви з підстави підписання такої заяви неуповноваженою особою.

Відповідач вказав, що позовна заява була підписана керівником Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Грицаєм Сергієм Миколайовичем. При цьому, на думку відповідача, у такої прокуратури відсутній статус юридичної особи. В позовній заяві вказаний ідентифікаційний код не Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра, а Дніпропетровської обласної прокуратури.

Відповідач наполягає на тому, що до позовної заяви не було долучено жодного документа на підтвердження наявності у Грицая Сергія Миколайовича повноважень на представництво держави в суді від імені Дніпропетровської обласної прокуратури.

Тобто, на думку відповідача, Грицай Сергій Миколайович не є керівником юридичної особи.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги прокурора про визнання недійсними додаткових угод: № 3 від 29.10.2020, № 4 від 30.10.2020, № 5 від 02.11.2020, № 6 від 30.11.2020 до договору № 02/012020-ППГ від 11.02.2020 та стягнення надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 45 638,02 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити дотримання відповідачами вимог ЗУ «Про публічні закупівлі» під час укладення оспорюваних додаткових угод.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Комунальним закладом "Дніпровський фаховий мистецько - художній коледж культури" Дніпропетровської обласної ради в 2020 році було проведено відкриті торги щодо закупівлі товару ДК 021:2015:09123000-7 Природний газ. Номер процедури закупівлі в електронній системі закупівель: UA-2020-01-29-003084-b.

За результатами розгляду тендерних пропозицій визнано переможцем тендерну пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю "Газбудкомпані".

За результатами публічної закупівлі, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газбудкомпані" (надалі постачальник) та Комунальним закладом "Дніпровський фаховий мистецько - художній коледж культури" Дніпропетровської обласної ради (надалі споживач) укладений договір постачання природного газу № 02/012020-ППГ від 11.02.2020 (надалі договір).

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2020 році природний газ згідно ДК 021:2015:09123000-7 Природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. договору, річний плановий обсяг постачання газу до 34 000 метрів кубічних.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що ціна за 1 куб. метр природного газу, з урахуванням вартості послуги доступу до потужності складає 4,20833 грн. без урахування ПДВ. ПДВ становить 0,84167 грн. Всього ціна газу за 1 куб. метр становить 5,05000 грн.

Згідно з п. 3.5 договору, сума договору становить 171 700 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 28 616,67 грн.

Згідно п. 3.3 договору, ціна, зазначена в п. 3.2 договору, може змінюватись протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

В подальшому, додатковими угодами № 1 від 20.02.2020, № 3 від 29.10.2020, № 4 від 30.10.2020, № 5 від 02.11.2020, № 6 від 30.11.2020 було збільшено ціну за одиницю товару (тобто, за 1 кубічний метр природного газу).

Так, відповідно до додаткової угоди № 1 від 20.02.2020, збільшено ціну газу за 1 кубічний метр газу до 5,55500 грн. з ПДВ.

Відповідно до додаткової угоди № 3 від 29.10.2020, збільшено ціну газу за 1 кубічний метр газу до 6,11050 грн. з ПДВ.

Відповідно до додаткової угоди № 4 від 30.10.2020, збільшено ціну газу за 1 кубічний метр газу до 6,72155 грн. з ПДВ.

Відповідно до додаткової угоди № 5 від 02.11.2020, збільшено ціну газу за 1 кубічний метр газу до 7,39371 грн. з ПДВ.

Відповідно до додаткової угоди № 6 від 30.11.2020, збільшено ціну газу за 1 кубічний метр газу до 8,13308 грн. з ПДВ.

Підставами для підвищення ціни стали прейскуранти на природний газ із ресурсів АТ «НАК «Нафтогаз Україна», тарифи на послуги транспортування природного газу для ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», затверджені постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013, довідка Дніпропетровської торгово-промислової палати № 162/07-24-0079 від 24.02.2020; висновки Дніпропетровської торгово-промислової палати № 186 від 27.10.2020, № 258 від 18.12.2020.

Загалом ціна товару збільшилася на 161,05 % від вартості, встановленої в укладеному договорі.

Також вказаними додатковими угодами внесені зміни до п. 1.2 договору у частині зменшення обсягів предмету закупівлі, що підлягає поставці, з 34 000 куб.м. газу до 24 735,30 куб.м. газу.

Законом України «Про публічні закупівлі» (надалі - Закон) (тут і в подальшому в редакції, чинної станом на момент укладання оспорюваних додаткових угод ) встановлено правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади, метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Згідно ст. 5 Закону, закупівлі здійснюються, у тому числі, за принципами максимальної економії, ефективності та пропорційності.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»).

У відповідності до ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 22 Закону "Про публічні закупівлі", тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст. 525 ЦК встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України, зміна ціни після укладання договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Так, частиною 5 ст. 41 Закону встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Отже, Закон України «Про публічні закупівлі» встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 41 цього Закону. Зокрема, у випадку коливання цін на ринку товару у сторону збільшення чи у сторону зменшення. Що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, разом з тим, не більше ніж на 10 % та не збільшуючи загальну суму договору.

В постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 липня 2021 року у справі № 922/2030/20 викладено правову позицію, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про публічні закупівлі», уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом.

Положенням про Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459, визначено, що вказане Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державних та публічних закупівель.

У листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю» роз`яснено, що згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі») істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 907/788/18, від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18.

Як зазначено вище, в обґрунтування необхідності підвищення ціни за одиницю товару відповідач надав позивачу: прейскуранти на природний газ із ресурсів АТ «НАК «Нафтогаз Україна», тарифи на послуги транспортування природного газу для ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», затверджені постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013, довідку Дніпропетровської торгово-промислової палати № 162/07-24-0079 від 24.02.2020. Також на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Газбудкомпані" Дніпропетровською торгово-промисловою палатою були зроблені висновки № 186 від 27.10.2020, № 258 від 18.12.2020.

Оскільки законодавством у сфері публічних закупівель конкретну особу, наділену повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку, не визначено, то виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; Торгово-промислову палату України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації.

Таким чином, довідки та експертні висновки Торгово-промислової палати України можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18.

Надаючи оцінку змісту наданих до суду довідки та висновків Дніпропетровської торгово-промислової палати слід зазначити про таке.

У документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження, викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Надані висновки вказаного порівняння не містять.

Крім того, надані експертні висновки Торгово-промислової палати України не містять жодної інформації про те, для яких категорій споживачів встановлена ціна на природний газ, за якими умовами оплати передбачено таку ціну (передоплата, післяплата тощо) та чи включена до вказаної ціни на природний газ надбавка за доступ до потужностей газу, яка, у свою чергу, є однією зі складових обумовленої ціни у договорі постачання природного газу № 02/012020-ППГ від 11.02.2020.

Слід звернути увагу, що довідці та експертних висновках Торгово-промислової палати України вказаний діапазон цін, що різняться майже в 2 рази:

- з 4363,14 грн. до 8188,628 грн. за тис.куб.м. за період з 01.02.2020 по 24.02.2020;

- з 5466,31 грн. до 7865,00 грн. за тис.куб.м. за період з 01.10.2020 по 27.10.2020;

- з 6480,00 грн. до 8851,89 грн. за тис.куб.м. за період з 01.12.2020 по 18.12.2020

При цьому, нижній показник цін, визначений у висновках ТППУ у період укладення спірних додаткових угод, становить менший розмір, аніж ціна на газ, первісно визначена у договорі: 4363,14 грн. та 5466,31 грн. проти 5050,00 грн.

Прокурором, в свою чергу, було надано до суду інформацію з офіційного веб-сайту Товарної біржі «Українська енергетична біржа» з якої вбачається, що з лютого 2020 по вересень 2020 року ціна природного газу навпаки була меншою, аніж на момент проведення публічних закупівель (загальний індекс споживчих цін на газ за період з лютого 2020 по вересень 2020 року становив менше одиниці, порівняно з січнем 2020 року, коли відбувалась процедура публічних закупівель).

Тільки з урахуванням індексу споживчих цін, встановленого за жовтень 2020 року, ціна природного газу стала становити 1,1467 % від ціни січня 2020 року. З урахуванням вартості газу, встановленої у договорі, - 5,0500 грн. за 1м.куб., реальна вартість газу могла б становить 5,7908 грн. за 1м.куб.

Разом з цим, додатковою угодою № 1 від 20.02.2020 (укладеною через 9 днів після підписання договору) сторонами збільшено ціну газу за 1 кубічний метр газу до 5,55500 грн. з ПДВ.

Додатковими угодами № 3 від 29.10.2020 та № 4 від 30.10.2020 (укладеними з різницею у 1 день) позивач та відповідач послідовно збільшили ціну газу за 1 кубічний метр до 6,72155 грн.

Ще за 2 дні (додатковою угодою № 5 від 02.11.2020) ціну газу за 1 кубічний метр газу було збільшено до 7,39371 грн.

За таких обставин, саме надані відповідачем експертні висновки Торгово-промислової палати України не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту коливання ціни на товар у сторону збільшення у спірний період.

Статтею 42 ГК України, яка кореспондується положеннями з ч. 1 ст. 1 ЗУ Про підприємництво, визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Після цього, позивачем та відповідачем послідовно (з проміжками часу 9, 1, 2, 28 днів відповідно) збільшувались ціна природного газу шляхом укладення додаткових угод для бюджетної установи. Внаслідок чого відбулось збільшення вартості природного газу з 5,0500 грн. до 8,13308 грн. за 1 куб. метр, що склало 161,05 % від початкової вартості товару.

Разом з цим, будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Водночас, метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

З огляду на викладене, обставини справи можуть свідчити про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Газбудкомпані", бажаючи перемогти у відкритих торгах, могло навмисно занизити пропоновану ціну природного газу. А після укладення договору збільшити ціну шляхом укладення додаткових угод.

Відповідач не міг не розуміти особливості функціонування ринку газу (тобто постійне коливання цін на газ, їх сезонне зростання-падіння були прогнозованими).

А отже, дії відповідача з короткочасного, послідовного та необґрунтованого, в порівнянні з первісною ціною, встановленою у договорі, можуть бути кваліфіковані як недобросовісні.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону "Про публічні закупівлі".

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту наявності обумовлених законом підстав для збільшення ціни товару, передбаченої у договорі постачання природного газу № 02/012020-ППГ від 11.02.2020.

А отже, додаткові угоди № 1 від 20.02.2020, № 3 від 29.10.2020, № 4 від 30.10.2020, № 5 від 02.11.2020, № 6 від 30.11.2020 до договору постачання природного газу укладені з порушенням вимог ч. 4 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 43 Закону України «Про публічні закупівлі», договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 41 цього Закону.

За таких обставин, додаткові угоди № 1 від 20.02.2020, № 3 від 29.10.2020, № 4 від 30.10.2020, № 5 від 02.11.2020, № 6 від 30.11.2020 до договору № 02/012020-ППГ від 11.02.2020 є нікчемними в силу п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі».

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19, Касаційного господарського суду Верховного суду від 03.12.2020 у справі № 909/703/19, 27 липня 2021 року у справі №922/2030/20.

Як було вказано вище, згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За таких обставин, визнання додаткових угод до договору недійсними не є належним способом захисту прав, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону, і не потребує визнання їх недійсними судом. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.

А отже, вимоги прокурора про визнання недійсними додаткових угод: № 3 від 29.10.2020, №4 від 30.10.2020, № 5 від 02.11.2020, № 6 від 30.11.2020 до договору № 02/012020-ППГ від 11.02.2020 постачання природного газу є необґрунтованими.

Щодо вимог прокурора про надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 45 638,02 грн.

Відповідно до актів № 2 від 31.03.2020, № 8 від 31.03.2020, № 20 від 02.12.2020, № 24 від 21.12.2020, постачальник поставив споживачу 24 019,52 куб. м. природного газу.

Як було вказано вище, пунктом 3.2. договору передбачено, що ціна за 1 куб. метр природного газу становить 5,05000 грн. з ПДВ.

А отже, за 24 019,52 куб.м. природного газу споживач мав сплатити постачальнику 121298,57 грн.

Натомість, платіжними дорученнями № 391 від 06.04.2020, № 422 від 15.04.2020, № 1639 від 24.12.2020, № 1705 від 24.12.2020 споживач сплатив постачальнику грошові кошти за поставлений природний газ у загальному розмірі 166 936,59 грн.

Тобто, переплата становить 45 638,02 грн.

За приписами частини 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За таких обставин, слід застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів - додаткових угод № 1 від 20.02.2020, № 3 від 29.10.2020, № 4 від 30.10.2020, № 5 від 02.11.2020, № 6 від 30.11.2020 до договору № 02/012020-ППГ від 11.02.2020 та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газбудкомпані" на користь Комунального закладу "Дніпровський фаховий мистецько - художній коледж культури" Дніпропетровської обласної ради надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 45 638,02 грн.

Відповідно, позовні вимоги прокурора у цій частині є обґрунтованими.

ЩОДО НАЯВНОСТІ ПІДСТАВ ПРЕДСТАВНИЦТВА ПРОКУРОРОМ ІНТЕРЕСІВ ДЕРЖАВИ ПІД ЧАС РОЗГЛЯДУ ДАНОГО СПОРУ:

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд, здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Як було вказано вище, предметом позову у даній справі є вимога Прокурора про визнання недійсними додаткових угод: № 3 від 29.10.2020, № 4 від 30.10.2020, № 5 від 02.11.2020, № 6 від 30.11.2020 до договору № 02/012020-ППГ від 11.02.2020 та стягнення надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 45 638,02 грн.

При зверненні із цим позовом в інтересах держави в особі Комунального закладу "Дніпровський фаховий мистецько - художній коледж культури" Дніпровської обласної ради Прокурор доводив у чому саме полягає бездіяльність уповноваженого органу - Комунального закладу "Дніпровський фаховий мистецько - художній коледж культури" Дніпровської обласної ради, яка будучи обізнаною про порушення інтересів держави, за наявності відповідних повноважень, не вживала належних та ефективних заходів цивільно-правового характеру щодо поновлення права територіальної громади стосовно використання коштів місцевого бюджету.

При цьому, на переконання Прокурора, останнім встановлено виключний випадок для реалізації представницьких повноважень в інтересах держави та вжиті усі можливі заходи в межах Закону України "Про прокуратуру" для захисту майнових інтересів держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 4 ГПК України, до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Саме приписами ст. 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

До таких осіб норми процесуального закону відносять прокурора та визначають підстави участі цієї особи у господарській справі.

Так, відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч.4 ст.53 ГПК України).

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Зазначена стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина 7).

У постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді: з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено; прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України); участь прокурора в судовому процесі можлива, крім іншого, за умови обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах компетентним органом або підтверджено його відсутність (ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"); щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні компетентний орган, який відсутній або всупереч вимогам закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду; підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Отже, у наведеній справі колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що для підтвердження судом підстав для представництва інтересів прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідний компетентний орган. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абз. 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Оскільки повноваження органів влади, зокрема й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень у компетентного органу здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Однією з підстав для представництва, є бездіяльність компетентного органу, яку прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді: бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк; звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення; невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо; прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим; частина 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Водночас, необхідно відзначити, аби інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм та судової практики стосовно представництва прокурором держави в суді, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 73 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 74, 77 ГПК України).

Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення Прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Втім, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив позицію відповідно до якої сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу; підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання ч. ч. 3 - 5 ст. 53 ГПК України та ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" Прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави.

Прокурор звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Комунального закладу "Дніпровський фаховий мистецько - художній коледж культури" з огляду на таке.

Відповідно ст. 142 Конституції України, ч. 3 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Статтею 5 частиною 1 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів.

Частиною 2 статті 5 Бюджетного кодексу України передбачено, що місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 5 ст. 64 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", видатки місцевого бюджету здійснюються із загального та спеціального фондів місцевого бюджету, відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України ґрунтується на таких принципах: ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Згідно з положеннями ст. 22 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері.

Згідно з ст. 26 Бюджетного кодексу України, контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів, шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень (пункт 3 частини 1 статті 26).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (п.38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 917/341/19, від 02.02.2021 у справі № 922/1795/19, від 07.04.2021 у справі № 917/273/20.

Листом № 04/53-5547ВИХ-21 від 14.12.2021 прокурор повідомив Комунальний заклад "Дніпровський фаховий мистецько - художній коледж культури" Дніпропетровської обласної ради про наявність підстав та необхідність захисту інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом про повернення надмірно сплачених за договором № 02/012020-ППГ від 11.02.2020 грошових коштів у розмірі 45 638,02 грн.

Про прийняте рішення та вжиті на захист інтересів держави заходи прокурор просив повідомити в строк до 15.12.2021.

Листом № 701 від 22.12.2021 повідомив про відсутність наміру звертатись до суду з позовом про повернення надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 45 638,02 грн. через те, що кошторисом бюджетної установи на 2021 рік не передбачені витрати на оплату судового збору.

За таких обставин, прокурором при зверненні до суду з цим позовом було дотримано порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Порушення ж інтересів держави у даному випадку полягає у неправомірній надлишковій переплаті бюджетних коштів за послуги, що були надані. Це, вочевидь, порушує інтереси держави в особі установи, яка фінансується за рахунок державного бюджету. Як було зазначено вище, будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору.

А отже, в даному випадку наявні підстави для звернення прокурора до суду за даним позовом в інтересах держави в особі Комунального закладу "Дніпровський фаховий мистецько - художній коледж культури" Дніпропетровської обласної ради.

Щодо заперечень відповідача про відсутність у Грицая Сергія Миколайовича повноважень на представництво держави в суді від імені Дніпропетровської обласної прокуратури слід зазначити про таке.

Здійснюючи захист інтересів держави в суді прокурор діє не як представник юридичної особи, а як посадова особа органу державної влади. Повноваження прокурора під час захисту інтересів держави встановлені положеннями Закону України "Про прокуратуру".

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається прокурор, доводяться звітом про виконання договору про закупівлю (т. 1 а.с. 57 - 58), договором № 02/012020-ППГ від 11.02.2020 (том 1 а.с. 59 - 65), додатковими угодами до договору (том 1 а.с. 66 - 72), актами приймання-передачі послуг та платіжними дорученнями про оплату (том 1 а.с. 73 - 80), висновками ТППУ (том 1 а.с. 81 - 85), листуванням між сторонами (том 1 а.с. 86 - 106), листом Держстату від 01.12.2021 (том 1 а.с. 107).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газбудкомпані" на користь Комунального закладу "Дніпровський фаховий мистецько - художній коледж культури" Дніпропетровської обласної ради надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 45 638,02 грн.

У задоволенні позовних вимог Нікопольської окружної прокуратури про визнання недійсними додаткових угод: № 3 від 29.10.2020, № 4 від 30.10.2020, № 5 від 02.11.2020, № 6 від 30.11.2020 до договору № 02/012020-ППГ від 11.02.2020 постачання природного газу слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати прокурора зі сплати судового збору слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями ЗУ «Про публічні закупівлі», Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газбудкомпані" (місцезнаходження: пр. Свободи, буд. 55, кв. 107, м. Кам`янське, Дніпропетровська область, 51931, ідентифікаційний код: 42576485) на користь Комунального закладу "Дніпровський фаховий мистецько - художній коледж культури" Дніпропетровської обласної ради (місцезнаходження: пр. Д. Яворницького, 47, м. Дніпро, 49000; ідентифікаційний код: 02214490) надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 45638,02 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газбудкомпані" (місцезнаходження: пр. Свободи, буд. 55, кв. 107, м. Кам`янське, Дніпропетровська область, 51931, ідентифікаційний код: 42576485) на користь Дніпровської обласної прокуратури (місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38; ідентифікаційний код: 02909938) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра про визнання недійсними додаткових угод: № 3 від 29.10.2020, № 4 від 30.10.2020, № 5 від 02.11.2020, № 6 від 30.11.2020 до договору № 02/012020-ППГ від 11.02.2020.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 31.10.2022.

Суддя М.О. Ніколенко