ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022м. ДніпроСправа № 904/2637/22

за позовом Криворізької центральної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради, с. Лозуватка, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", м. Дніпро

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 65 488,27 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.

Криворізька центральна окружна прокуратура в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" про визнання недійсними додаткових угод №1 від 10.02.2021, № 2 від 05.03.2021 до договору про постачання електричної енергії № 64/2021 від 22.01.2021 та стягнення 65 488,27 грн.

Ухвалою суду від 31.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/2637/22 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПРОКУРОРА.

Прокурор зазначив, що Лозуватською сільською радою в 2021 році було проведено відкриті торги щодо закупівлі товару ДК 021:2015:09310000-5 електрична енергія. Номер процедури закупівлі в електронній системі закупівель: UA-2020-01-14-003769-а.

Прокурор вказав, що за результатами розгляду тендерних пропозицій визнано переможцем тендерну пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги".

За твердженням прокурора, за результатами публічної закупівлі, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (надалі постачальник) та Лозуватською сільською радою (надалі споживач) укладений договір постачання про постачання електричної енергії № 64/2021 від 22.01.2021 (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, за цим договором постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 1.3. договору, очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період по 31.12.2021 становить 287 000 кВт*год. та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення цього договору становить 3,00 грн., в т.ч. ПДВ 0,50 коп.

Згідно з п. 4.3 договору, вартість електричної енергії за цим договором визначається з урахуванням суми очікуваної вартості обсягів постачання електричної енергії протягом періоду, вказаного у п. 1.3 цього договору, та становить 717 500 грн., крім того ПДВ 143 500 грн., всього з ПДВ 861 000 грн.

Згідно п. 12.3 договору, істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених ст. 41 ЗУ «Про публічні закупівлі».

В подальшому, як зазначив прокурор, додатковими угодами № 1 від 10.02.2021 та № 2 від 05.03.2021 було збільшено ціну за одиницю товару (тобто, за 1 кВт*год).

Так, відповідно до додаткової угоди № 1 від 10.02.2021, збільшено ціну електричної енергії за 1 кВт*год до 3,29700 грн. з ПДВ.

Додаткова угода № 1, як вказано за її текстом, набирає чинності з дати її підписання, а її дія розповсюджується на розрахункові періоди з 01.01.2021.

Так, відповідно до додаткової угоди № 2 від 05.03.2021, збільшено ціну електричної енергії за 1 кВт*год до 3,49927 грн. з ПДВ.

Додаткова угода № 2, як вказано за її текстом, набирає чинності з дати її підписання, а її дія розповсюджується на розрахункові періоди з 01.02.2021.

Прокурор вважає, що укладені додаткові угоди не відповідають вимогам Закону України «Про публічні закупівлі». Оскільки підвищення ціни за одиницю товару є необґрунтованим належними та допустимими доказами. За таких обставин, на думку прокурора, укладені додаткові угоди до спірного договору мають бути визнані недійсними.

Крім того прокурор вказав, що, відповідно до актів № 96-1 від 12.02.2021, №36-1 від 09.03.2021, № 13-1 від 08.04.2021, № 81-1 від 12.05.2021, № 52-1 від 08.06.2021, № 14-1 від 08.07.2021, № 66-1 від 09.08.2021, постачальник поставив споживачу 144 302,175 КВт*год електричної енергії.

Як було вказано вище, пунктом 4.1. договору передбачено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення цього договору становить 3,00 грн., в т.ч. ПДВ 0,50 коп.

А отже, за розрахунком прокурора, за 144 302,175 КВт*год електричної енергії споживач мав сплатити постачальнику 432 906,53 грн.

Натомість, за твердженням прокурора, платіжними дорученнями № 45 від 17.02.2021, № 46 від 17.02.2021, № 90 від 10.03.2021, № 91 від 10.03.2021, № 142 від 08.04.2021, № 143 від 08.04.2021, № 205 від 12.05.2021, № 204 від 12.05.2021, № 244 від 08.06.2021, № 243 від 08.06.2021, № (встановити неможливо) від (встановити неможливо), № 323 від 08.07.2021, № 367 від 09.08.2021, № 368 від 09.08.2021споживач сплатив постачальнику грошові кошти за спожиту електричну енергію у загальному розмірі 498 394,79 грн.

Тобто, переплата становить 65 488,27 грн. Прокурор наполягає на тому, що такі грошові кошти мають бути повернуті відповідачем позивачу.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач письмово викладеної правової позиції щодо позовних вимог не надав.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач у відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог за таких обставин.

Відповідач зазначив, що чинне законодавство не наділяє органи прокуратури повноваженнями щодо нагляду за дотриманням законодавства у сфері закупівлі чи контролю процедури закупівлі.

Відповідач наполягає на тому, що саме Держаудитслужбі надається право на звернення до суду в інтересах держави у разі виявлення факту здійснення порушення законодавства у сфері закупівлі.

Відповідач вказав, що підставою збільшення ціни на електричну енергію було коливання ціни такого товару на ринку, що було обґрунтовано та документально підтверджено постачальником.

Відповідач зауважив, що при укладанні оспорюваних додаткових угод загальна сума (ціна) договору не збільшувалась. Також ціна за одиницю товару не була збільшена більш, як на 10%.

За таких обставин, відповідач наполягає на тому, що додаткові угоди № 1 та № 2 були укладені із дотриманням вимог чинного законодавства.

Щодо тверджень керівника Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області щодо того, що в подальшому в період з березня по липень 2021 року, ціна електричної енергії на РДН знижувалась, а Постачальником не надавались додаткові угоди про зниження ціни, відповідач зазначив про таке.

По-перше, на думку відповідача, відсутність додаткових угод про зменшення ціни не є підтвердженням або підставою для визнання незаконними попередніх додаткових угод.

По-друге, відповідач зауважив, що керівник Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області зазначає про зниження ціни на РДН в період з березня 2021 по липень 2021, при цьому, не звертаючи уваги на те, що з наданого ним самим документу «Аналіз роботи ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку за 2021 рік» в період серпня 2021 року по грудень 2021 року значно зростала, і в деякі періоди складала від 2,03463 грн. до 3,14380 грн.

По-третє, пунктом 1.2.2 Комерційної пропозиції до Договору передбачено право Постачальника на зміну ціни на ринку в бік зменшення здійснити відповідне коригування у бік збільшення. Тобто це не є обов`язком встановленим законом чи договором, а тому це не може трактуватись, як порушення в силу положень ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги прокурора про визнання недійсними додаткових угод №1 від 10.02.2021, № 2 від 05.03.2021 до договору про постачання електричної енергії № 64/2021 від 22.01.2021 та стягнення 65 488,27 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити дотримання відповідачами вимог ЗУ «Про публічні закупівлі» під час укладення оспорюваних додаткових угод.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Лозуватською сільською радою в 2021 році було проведено відкриті торги щодо закупівлі товару ДК 021:2015:09310000-5 електрична енергія. Номер процедури закупівлі в електронній системі закупівель: UA-2020-01-14-003769-а.

За результатами розгляду тендерних пропозицій визнано переможцем тендерну пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги".

За результатами публічної закупівлі, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (надалі постачальник) та Лозуватською сільською радою (надалі споживач) укладений договір постачання про постачання електричної енергії № 64/2021 від 22.01.2021 (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, за цим договором постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 1.3. договору, очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період по 31.12.2021 становить 287 000 кВт*год. та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення цього договору становить 3,00 грн., в т.ч. ПДВ 0,50 коп.

Згідно з п. 4.3 договору, вартість електричної енергії за цим договором визначається з урахуванням суми очікуваної вартості обсягів постачання електричної енергії протягом періоду, вказаного у п. 1.3 цього договору, та становить 717 500 грн., крім того ПДВ 143 500 грн., всього з ПДВ 861 000 грн.

Згідно п. 12.3 договору, істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених ст. 41 ЗУ «Про публічні закупівлі».

В подальшому, додатковими угодами № 1 від 10.02.2021 та № 2 від 05.03.2021 було збільшено ціну за одиницю товару (тобто, за 1 кВт*год).

Так, відповідно до додаткової угоди № 1 від 10.02.2021, збільшено ціну електричної енергії за 1 кВт*год до 3,29700 грн. з ПДВ.

Додаткова угода № 1, як вказано за її текстом, набирає чинності з дати її підписання, а її дія розповсюджується на розрахункові періоди з 01.01.2021.

Так, відповідно до додаткової угоди № 2 від 05.03.2021, збільшено ціну електричної енергії за 1 кВт*год до 3,49927 грн. з ПДВ.

Додаткова угода № 2, як вказано за її текстом, набирає чинності з дати її підписання, а її дія розповсюджується на розрахункові періоди з 01.02.2021.

Підставами для підвищення ціни стали роздруківки з веб-сайту ДП «Оператор ринку» з даними про зміну оптових цін на РДН за підсумками відповідного періоду.

Загалом ціна товару збільшилася на 16,64 % від вартості, встановленої в укладеному договорі.

Законом України «Про публічні закупівлі» (надалі - Закон) (тут і в подальшому в редакції, чинної станом на момент укладання оспорюваних додаткових угод ) встановлено правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади, метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Згідно ст. 5 Закону, закупівлі здійснюються, у тому числі, за принципами максимальної економії, ефективності та пропорційності.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»).

У відповідності до ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 22 Закону "Про публічні закупівлі", тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст. 525 ЦК встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України, зміна ціни після укладання договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Так, частиною 5 ст. 41 Закону встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Отже, Закон України «Про публічні закупівлі» встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 41 цього Закону. Зокрема, у випадку коливання цін на ринку товару у сторону збільшення чи у сторону зменшення. Що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, разом з тим, не більше ніж на 10 % та не збільшуючи загальну суму договору.

В постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 липня 2021 року у справі № 922/2030/20 викладено правову позицію, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про публічні закупівлі», уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом.

Положенням про Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459, визначено, що вказане Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державних та публічних закупівель.

У листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю» роз`яснено, що згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі») істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 907/788/18, від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18.

Як зазначено вище, в обґрунтування необхідності підвищення ціни за одиницю товару відповідач надав позивачу роздруківки з веб-сайту ДП «Оператор ринку» з даними про зміну оптових цін на РДН за підсумками відповідного періоду.

Надаючи оцінку змісту надану до суду інформації про зміну оптових цін на РДН слід зазначити про таке.

Згідно з п. 1.1 Комерційної пропозиції, ціна сформована з урахуванням регульованих цін на послуги оператора системи передачі та оператора систем розподілу. Послуги з передачі та розподілу електричної енергії закуповуються та оплачуються Постачальником, а їх вартість включається до ціни електричної енергії і оплачується Споживачем на рахунки постачальника (п. 6.1. Комерційної пропозиції).

Згідно з ч. 7 ст. 56 Закону «Про ринок електричної енергії», у договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються, зокрема: перелік послуг, що надаються електропостачальником; ціна електричної енергії та послуг, що надаються.

Таким чином, до ціни за КВт*год за договором (Цдог) - 2,5 грн. за КВт*год без ПДВ входили:

- закупівельна ціна електричної енергії як товару, за якою постачальник закуповував її на певному сегменті ринку (Цзак);

- послуги з передачі електроенергії (ціна встановлена НКРЕКП) (Цпер);

- послуги з розподілу електроенергії (ціна встановлена НКРЕКП) (Црозп);

- послуги постачальника, тариф на які він встановив самостійно (Цпост).

Вказана структура ціни для споживача наведена і в листі НКРЕКП № 8312/13.1/7-19 від 08.08.2019.

За таких обставин, ціна одиниці електроенергії за договором розраховується за формулою:

Цдог = Цзак + Цпер + Црозп + Цпост.

Слід зауважити, що вартість кожної зі складових ціни за 1 КВт*год електричної енергії в договорі не вказана.

Разом з цим, відповідно до вимог ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», постачальник мав право збільшувати ціну за одиницю товару лише пропорційно до збільшення закупівельної ціни електричної енергії як товару на певному сегменті ринку (Цзак). Вартість додаткових послуг, які включені відповідачем в загальну ціну одиниці електричної енергії, що поставляється за договором (Цпер, Црозп, Цпост), відповідно до вимог чинного законодавства бути збільшена не може.

За твердженням Постачальника (лист від 01.02.2021), при формуванні ціни він закладав закупівельну вартість - прогнозований середньозважений показник вартості електроенергії на РДН, який склався з 01.01.2021 по 15.01.2021 - 1,27361 грн. за кВт*год без ПДВ.

А отже, ціна за 1 КВт*год електричної енергії за договором могла бути збільшена не більш, як до 2,627361 грн. без ПДВ (3,1528332 грн. з ПДВ). Розрахунок здійснено за формулою:

1) 2,50 грн. ціна за 1 КВт*год без ПДВ = 1,27361 грн. Цзак + 1,22639 грн. (Цпер, Црозп, Цпост).

2) Цзак - 1,27361 грн. + 10% = 1,400971 грн.

3) Цзак - 1,400971 грн. + 1,22639 грн. (Цпер, Црозп, Цпост) = 2,627361 грн. (Цдог без ПДВ).

4) 2,627361 грн. (Цдог без ПДВ) + 20% ПДВ = 3,1528332 грн. Цдог з ПДВ.

Однак, як було вказано вище, спірними додатковими угодами було збільшено ціну електричної енергії за 1 кВт*год до 3,49927 грн. з ПДВ.

Крім того, вартість ціни за одиницю товару було збільшено починаючи з 01.01.2021. Тоді як самим відповідачем вказано, що коливання ціни у сторону збільшення відбулось з 16.01.2021.

З урахуванням положень додаткової угоди № 2, Цзак фактично склала 1,63256 грн. Разом з цим, як вбачається з відомостей ДП «Оператор ринку», середньозважені ціни на РДН (ОЕС України) становили:

У березні 2021 року - 1 374,25 грн./МВт.год без ПДВ;

У квітні 2021 року - 1 450,22 грн./МВт.год без ПДВ;

У травні 2021 року - 1 018,74 грн./МВт.год без ПДВ;

У червні 2021 року - 1 425,14 грн./МВт.год без ПДВ;

У липні 2021 року - 1 444,05грн./МВт.год без ПДВ.

Тобто, Цзак з березня 2021 року становила ціну менше, аніж визначена за додатковими угодами. У травні 2021 року Цзак становила менший розмір, аніж первісно визначений у договорі.

Додатково слід зазначити, що в листі НКРЕКП № 8312/13.1/7-19 від 08.08.2019, Регулятор зазначає, що ціна електричної енергії як товару формується залежно від сегменту ринку, на якому електропостачальник здійснює її закупівлю.

В опублікованому ДП «Оператор ринку» аналізі цін щодо роботи РДН та ВДР у 2021 році зазначено: «Обсяг торгів на РДН та ВДР мав тенденцію зниження в порівнянні з 2020 роком. Це пов`язано із збільшенням обсягу торгів на ринку двосторонніх договорів, який є домінуючим сегментом за обсягами купівлі-продажу на оптовому ринку електричної енергії.»

Згідно з опублікованими НКРЕКП відомостями, обсяг торгів за двосторонніми договорами в ОЕС України складав:

- у січні 2021 року - 21 638 970 МВт *год;

- У лютому 2021 року -21 361 966 МВт*год.

Разом з цим, обсяг торгів на РДН складав:

- у січні 2021 року - 2 467 454,9 МВт *год;

- у лютому 2021 року - 2 633 215,7 МВт *год;

Тобто, РДН за обсягами торгів є значно (вдесятеро) меншим сегментом ринку, ніж придбання електроенергії за двосторонніми договорами, і не характеризує ситуацію на ринку в цілому.

Згідно зі звітом НКРЕКП «Цінові індикативи», середньозважені ціни на ринку двосторонніх договорів (без ПДВ) становили:

- протягом січня 2021 року: від 730 до 803 грн. за МВт*год (середньозважений індекс торгівлі за місяць 756 грн. за МВт*год);

- протягом лютого2021 року 692 - 759 грн. за МВт*год (середньозважений індекс торгівлі за місяць 729 грн. за МВт *год).

Середньозважені індекси торгівлі між ринками двосторонніх договорів, РДН, ВДР становили:

- протягом січня 2021 року: 777 - 1019 грн. за МВт*год (середньозважений індекс торгівлі за місяць 939 грн. за МВт*год);

- протягом лютого 2021 року -886 - 1070 грн. за МВт*год (середньозважений індекс торгівлі за місяць 991 грн. за МВт *год).

Тобто, середньозважені ціни на ринку в цілому були значно нижчими, ніж на РДН, який є лише одним з його сегментів.

За таких обставин, саме надані відповідачем роздруківки з веб-сайту ДП «Оператор ринку» з даними про зміну оптових цін на РДН за підсумками відповідного періоду не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту коливання ціни на товар у сторону збільшення у спірний період.

Статтею 42 ГК України, яка кореспондується положеннями з ч. 1 ст. 1 ЗУ Про підприємництво, визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Разом з цим, позивачем та відповідачем послідовно збільшувались ціна електричної енергії шляхом укладення додаткових угод для бюджетної установи. Внаслідок чого відбулось збільшення вартості товару з 3,00 грн. до 3,49937 грн. за 1 КВт*год електричної енергії, що склало 116,64 % від початкової вартості товару.

Разом з цим, будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Водночас, метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

З огляду на викладене, обставини справи можуть свідчити про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", бажаючи перемогти у відкритих торгах, могло навмисно занизити пропоновану ціну електричної енергії. А після укладення договору збільшити ціну шляхом укладення додаткових угод.

Відповідач не міг не розуміти особливості функціонування ринку електричної енергії (тобто постійне коливання цін на електричну енергію, їх сезонне зростання-падіння були прогнозованими).

А отже, дії відповідача з короткочасного, послідовного та необґрунтованого, в порівнянні з первісною ціною, встановленою у договорі, можуть бути кваліфіковані як недобросовісні.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону "Про публічні закупівлі".

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту наявності обумовлених законом підстав для збільшення ціни товару, передбаченої у договорі про постачання електричної енергії № 64/2021 від 22.01.2021.

А отже, додаткові угоди №1 від 10.02.2021, № 2 від 05.03.2021 до договору про постачання електричної енергії № 64/2021 від 22.01.2021 укладені з порушенням вимог ч. 4 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 43 Закону України «Про публічні закупівлі», договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 41 цього Закону.

За таких обставин, додаткові угоди № 1 від 10.02.2021, № 2 від 05.03.2021 до договору про постачання електричної енергії № 64/2021 від 22.01.2021 є нікчемними в силу п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі».

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19, Касаційного господарського суду Верховного суду від 03.12.2020 у справі № 909/703/19, 27 липня 2021 року у справі №922/2030/20.

Як було вказано вище, згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За таких обставин, визнання додаткових угод до договору недійсними не є належним способом захисту прав, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону, і не потребує визнання їх недійсними судом. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.

А отже, вимоги прокурора про визнання недійсними додаткових угод: №1 від 10.02.2021, №2 від 05.03.2021 до договору про постачання електричної енергії № 64/2021 від 22.01.2021 постачання природного газу є необґрунтованими.

Щодо вимог прокурора про надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 65 488,27 грн.

Відповідно до актів № 96-1 від 12.02.2021, № 36-1 від 09.03.2021, №13-1 від 08.04.2021, № 81-1 від 12.05.2021, № 52-1 від 08.06.2021, № 14-1 від 08.07.2021, № 66-1 від 09.08.2021, постачальник поставив споживачу 144 302,175 КВт*год електричної енергії.

Як було вказано вище, пунктом 4.1. договору передбачено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення цього договору становить 3,00 грн., в т.ч. ПДВ 0,50 коп.

А отже, за 144 302,175 КВт*год електричної енергії споживач мав сплатити постачальнику 432 906,53 грн.

Натомість, платіжними дорученнями № 45 від 17.02.2021, № 46 від 17.02.2021, № 90 від 10.03.2021, № 91 від 10.03.2021, № 142 від 08.04.2021, № 143 від 08.04.2021, № 205 від 12.05.2021, № 204 від 12.05.2021, № 244 від 08.06.2021, № 243 від 08.06.2021, № (встановити неможливо) від (встановити неможливо), № 323 від 08.07.2021, № 367 від 09.08.2021, № 368 від 09.08.2021споживач сплатив постачальнику грошові кошти за спожиту електричну енергію у загальному розмірі 498 394,79 грн.

Тобто, переплата становить 65 488,27 грн.

За приписами частини 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За таких обставин, слід застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів - додаткових угод № 1 від 10.02.2021, № 2 від 05.03.2021 до договору про постачання електричної енергії №64/2021 від 22.01.2021 та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" на користь Лозуватської сільської ради надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 65 488,27 грн.

Відповідно, позовні вимоги прокурора у цій частині є обґрунтованими.

ЩОДО НАЯВНОСТІ ПІДСТАВ ПРЕДСТАВНИЦТВА ПРОКУРОРОМ ІНТЕРЕСІВ ДЕРЖАВИ ПІД ЧАС РОЗГЛЯДУ ДАНОГО СПОРУ:

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд, здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Як було вказано вище, предметом позову у даній справі є вимога Прокурора про визнання недійсними додаткових угод №1 від 10.02.2021, № 2 від 05.03.2021 до договору про постачання електричної енергії № 64/2021 від 22.01.2021 та стягнення 65 488,27 грн.

При зверненні із цим позовом в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради Прокурор доводив у чому саме полягає бездіяльність уповноваженого органу - Лозуватської сільської ради, яка будучи обізнаною про порушення інтересів держави, за наявності відповідних повноважень, не вживала належних та ефективних заходів цивільно-правового характеру щодо поновлення права територіальної громади стосовно використання коштів місцевого бюджету.

При цьому, на переконання Прокурора, останнім встановлено виключний випадок для реалізації представницьких повноважень в інтересах держави та вжиті усі можливі заходи в межах Закону України "Про прокуратуру" для захисту майнових інтересів держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 4 ГПК України, до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Саме приписами ст. 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

До таких осіб норми процесуального закону відносять прокурора та визначають підстави участі цієї особи у господарській справі.

Так, відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч.4 ст.53 ГПК України).

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Зазначена стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина 7).

У постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді: з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено; прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України); участь прокурора в судовому процесі можлива, крім іншого, за умови обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах компетентним органом або підтверджено його відсутність (ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"); щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні компетентний орган, який відсутній або всупереч вимогам закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду; підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Отже, у наведеній справі колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що для підтвердження судом підстав для представництва інтересів прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідний компетентний орган. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абз. 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Оскільки повноваження органів влади, зокрема й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень у компетентного органу здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Однією з підстав для представництва, є бездіяльність компетентного органу, яку прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді: бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк; звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення; невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо; прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим; частина 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Водночас, необхідно відзначити, аби інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм та судової практики стосовно представництва прокурором держави в суді, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 73 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 74, 77 ГПК України).

Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення Прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Втім, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив позицію відповідно до якої сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу; підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання ч. ч. 3 - 5 ст. 53 ГПК України та ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" Прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави.

Прокурор звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради з огляду на таке.

Відповідно ст. 142 Конституції України, ч. 3 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Статтею 5 частиною 1 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів.

Частиною 2 статті 5 Бюджетного кодексу України передбачено, що місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 5 ст. 64 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", видатки місцевого бюджету здійснюються із загального та спеціального фондів місцевого бюджету, відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України ґрунтується на таких принципах: ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Згідно з положеннями ст. 22 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері.

Згідно з ст. 26 Бюджетного кодексу України, контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів, шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень (пункт 3 частини 1 статті 26).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (п.38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 917/341/19, від 02.02.2021 у справі № 922/1795/19, від 07.04.2021 у справі № 917/273/20.

Листом № 04/59-3449ВИХ-22 від 17.05.2022 прокурор повідомив Лозуватську сільську раду про наявність підстав та необхідність захисту інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом про визнання недійсними додаткових угод та повернення надмірно сплачених за договором № 64/2021 від 22.01.2021 грошових коштів.

Про прийняте рішення та вжиті на захист інтересів територіальної громади заходи прокурор просив повідомити в строк до 30.05.2022.

Листом № 953/0/2-22 від 27.05.2022 повідомив про відсутність наміру звертатись до суду із відповідним позовом.

За таких обставин, прокурором при зверненні до суду з цим позовом було дотримано порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Порушення ж інтересів держави у даному випадку полягає у неправомірній надлишковій переплаті бюджетних коштів за послуги, що були надані. Це, вочевидь, порушує інтереси держави в особі територіальної громади. Як було зазначено вище, будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору.

А отже, в даному випадку наявні підстави для звернення прокурора до суду за даним позовом в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається прокурор, доводяться витягом з електронної системи закупівель (т. 1 а.с. 33 - 35), листуванням з позивачем (том 1 а.с. 36 - 42), договором № 64/2021 від 22.01.2021 з додатками (том 1 а.с. 43 - 57), додатковими угодами до договору (том 1 а.с. 58, 61), листами відповідача про внесення змін до договору (том 1 а.с. 59 60, 62 - 63), відомостями ДП «Оператор ринку» щодо середньозважених цін на ринку «на добу наперед» (том 1 а.с. 64 - 67), відомостями НКРЕКП (том 1 а.с. 68 - 72), рахунками на оплату, актами прийому передачі, платіжними дорученнями (том 1 а.с. 73 - 100).

Обставини, на які посилається відповідач, доводяться витягом з веб-сайту ДП «Оператор ринку» (т. 1 а.с. 132).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" на користь Лозуватської сільської ради надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 65 488,27 грн.

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсними додаткових угод №1 від 10.02.2021, № 2 від 05.03.2021 до договору про постачання електричної енергії № 64/2021 від 22.01.2021 слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати прокурора зі сплати судового збору слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями ЗУ «Про публічні закупівлі», Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (місцезнаходження: вул. Моссаковського Володимира, 7, м. Дніпро, 49044, ідентифікаційний код: 42082379) на користь Лозуватської сільської ради (місцезнаходження: вул. Миру, 69, с. Лозуватка, Дніпропетровська область, 53020; ідентифікаційний код: 04339860) надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 65 488,27 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (місцезнаходження: вул. Моссаковського Володимира, 7, м. Дніпро, 49044, ідентифікаційний код: 42082379) на користь Дніпровської обласної прокуратури (місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38; ідентифікаційний код: 02909938) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у задоволенні позовних вимог прокурора про визнання недійсними додаткових угод №1 від 10.02.2021, № 2 від 05.03.2021 до договору про постачання електричної енергії № 64/2021 від 22.01.2021.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 31.10.2022.

Суддя М.О. Ніколенко