РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.11.2022Справа № 910/5650/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення 18 948,72 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2022 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - Компанія) 18 948,72 грн заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, невірно визначив коефіцієнт фізичного зносу та неповністю відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Разом з позовом Товариство подало клопотання про витребування доказів від 1 липня 2022 року № 1535/8, в якому просило суд витребувати у відповідача договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23 вересня 2020 року № DC.EP.201334378, укладений між Компанією та винуватцем ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12 липня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

19 липня 2022 року через загальний відділ канцелярії суду позивачем на виконання вимог вказаної ухвали подано документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18 серпня 2022 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5650/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), а також відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів від 1 липня 2022 року № 1535/8.

16 вересня 2022 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Компанії на позовну заяву від 12 вересня 2022 року № 1646/13, в якому остання заперечила проти задоволення вимог Товариства, посилаючись на те, що позивачем при розрахунку страхового відшкодування не було враховано коефіцієнт фізичного зносу 28 %, оскільки складові частини кузова автомобіля вже відновлювались до цієї ДТП. Вказані обставини підтверджуються звітом про величину фізичного зносу від 14 липня 2022 року № 99-R/10/63, виконаним оцінювачем ОСОБА_1 , актом огляду (дефектною відомістю) від 19 грудня 2019 року та рахунком-фактурою зі станції технічного обслуговування від 29 січня 2020 року № СФ-СФ00024931. Відповідачем здійснено власний розрахунок страхового відшкодування (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу), на підставі поданих позивачем документів про вартість відновлювального ремонту, який становить 85 002,48 грн. Оскільки ця сума була перерахована Компанії, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення поданого позову.

27 вересня 2022 року через загальний відділ канцелярії суду надійшла відповідь Товариства на відзив від 23 вересня 2022 року № 2420/8, в якій позивач заперечив проти наданого відповідачем звіту від 6 липня 2021 року № 99-R/10/63, оскільки до вказаного документа не було додано чинного сертифіката суб`єкта оціночної діяльності, а відтак даний звіт не є належним та допустимим доказом. Також позивач вказав, що рахунок-фактура зі станції технічного обслуговування від 29 січня 2020 року № СФ-СФ00024931 не відповідає ознакам первинного документа та не свідчить про те, що автомобіль було відновлено ремонтом. Оскільки строк експлуатації автомобіля страхувальника позивача не перевищує 7 років, тому коефіцієнт фізичного зносу, на думку останнього, дорівнює 0.

Інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи подання позивачем та відповідачем заяв по суті спору, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, в яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

6 липня 2021 року на проспекті Небесної Сотні в місті Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: зіткнення автомобіля "УАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , з автомобілем "Nissan", державний номерний знак НОМЕР_2 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "УАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Nissan", державний номерний знак НОМЕР_2 , чим порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини були встановлені постановою Київського районного суду міста Одеси від 13 вересня 2021 року в справі № 947/23198/21, якою водія автомобіля "УАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобілем "Nissan", державний номерний знак: НОМЕР_2 (застрахований транспортний засіб). Зі змісту свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 вбачається, що власником застрахованого транспортного засобу є: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_4 , об`єм двигуна: 1598 см3, рік випуску: 2018.

Судом встановлено, що пошкоджений транспортний засіб було застраховано позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 7 червня 2021 року № -16-01. Копія вказаного правочину наявна в матеріалах справи.

У зв`язку з наведеними обставинами страхувальник звернувся до позивача із актом (протоколом) огляду тз - заявою про виплату від 7 липня 2021 року.

Судом також встановлено, що на підставі рахунків-фактур: Фізичної особи-підприємця Баянова Олександра Миколайовича від 7 липня 2021 року № БН-00000545 на суму 93 317,10 грн, Фізичної особи-підприємця Міронової Поліни Андріївни від 26 серпня 2021 року № МР-00000006 на суму 10 634,10 грн, актів виконаних робіт: від 21 серпня 2021 року № БН-00002767 на суму 93 317,10 грн, від 7 жовтня 2021 року № МК-00000568 на суму 10 634,10 грн, позивачем було складено страхові акти: від 2 серпня 2021 року № 2150756-1 на загальну суму 93 317,10 грн та від 30 серпня 2021 року № 2150756-2 на загальну суму 103 951,20 грн (належні копії зазначених документів наявні в матеріалах справи).

Зі змісту вказаних актів вбачається, що вищевказані суми були розраховані без ПДВ.

Відповідно до довідки-підтвердження заліку страхового відшкодування вбачається, що 2 серпня 2021 року 16 841,25 грн зараховано залік в рахунок несплаченого платежу за договором добровільного страхування від 7 червня 2021 року № -16-01.

Зі страхового акта від 21 серпня 2021 року № БН-00002767 вбачається, що сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті становить 76 475,85 грн з вирахуванням заліку в рахунок несплаченої частини страхового відшкодування (93 317,10 грн - 16 841,25 грн).

Зі страхового акта від 30 серпня 2021 року № 2150756-2 вбачається, що сума страхового відшкодування, яка підлягає доплаті з вирахуванням страхового відшкодування за попереднім актом становить 10 634,10 грн (103 951,20 грн - 93 317,10 грн).

Такими чином, сума страхового, яка підлягала виплаті за двома попередніми актами становила 87 109,95 грн (76 475,85 грн + 10 634,10 грн).

Вказана загальна сума страхового відшкодування була перерахована позивачем на рахунки суб`єктів господарювання, які здійснювали ремонт застрахованого транспортного засобу: ФОП Баянова О.М. та ФОП Міронової П.А., - що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень: від 2 серпня 2021 року № 39331 на суму 76 475,85 грн та від 30 серпня 2021 року № 43051 на суму 10 634,10 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Товариство, здійснивши виплату страхового відшкодування, набуло права потерпілої у ДТП особи в межах здійсненої виплати, включаючи зарахування зустрічних однорідних вимог.

Суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ.

З матеріалів справи вбачається, що на час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як особи, що на законних підставах експлуатувала автомобіль "УАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) серії ЕР № 201334378 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, - 130 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн).

Отже, Компанія є особою, на яку вказаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації вищевказаного автомобіля "УАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП.

У листі-відповіді від 23 листопада 2021 року № 4193-31 відповідач повідомив, що ним було проведено розрахунок по регресній вимозі позивача від 17 серпня 2021 року № 4829 та здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 85 000,48 грн. Вказана обставина визнається позивачем та підтверджується довідкою останнього від 17 червня 2022 року № 1533.

Згідно страхового акта Компанії № 8409/2 та розрахунку визначення ринкової вартості та величини коефіцієнта фізичного зносу № 8409: вартість відновлювального ремонту - 103 951,20 грн, коефіцієнт зносу - 0,28, вартість ремонту з урахуванням зносу - 85 002,48 грн.

Вважаючи, що відповідачем неправомірно застосовано коефіцієнт фізичного зносу, позивач звернувся до суду про стягнення 18 948,72 грн недоплаченої суми страхового відшкодування (103 951,20 грн - 85 002,48 грн).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Спеціальні норми Закону обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положення Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (далі - Закон України "Про оцінку") поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні.

За приписами частини 1 статті 5 Закону України "Про оцінку" суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

Разом із цим, оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону (частина 1 статті 6 Закону України "Про оцінку").

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про оцінку" кваліфікаційне свідоцтво оцінювача - це документ, який підтверджує достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки для самостійного проведення оцінки майна.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про оцінку" сертифікат суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання є документом, що засвідчує право суб`єкта оціночної діяльності на внесення його до Державного реєстру суб`єктів оціночної діяльності, які здійснюють оціночну діяльність у формі практичної діяльності з оцінки майна та які визнані суб`єктами оціночної діяльності за напрямами оцінки майна, що в ньому зазначені.

Фонд державного майна України веде Державний реєстр оцінювачів, які отримали кваліфікаційне свідоцтво та Державний реєстр суб`єктів оціночної діяльності, які отримали сертифікати (частина 1 статті 17 та частина 1 статті 22 Закону України "Про оцінку").

Отже, оцінювач та суб`єкт оціночної діяльності не є тотожними поняттями, оскільки різняться організаційно-правовими формами, підтверджуючими документами та містяться в різних реєстрах.

Зі змісту наданого відповідачем звіту від 14 грудня 2021 року № 29790 вбачається, що він виконаний оцінювачем ОСОБА_1

З офіційної інформації, розміщеної на вебсайті Фонду державного майна України, вбачається, що 13 червня 2017 року ОСОБА_1 внесений до Державного реєстру оцінювачів згідно наказу від вказаної дати № 974 за напрямом (спеціалізацією) 1.3. "Оцінка колісних транспортних засобів". Відомостей, щодо наявності наказі про зупинення дії кваліфікаційного свідоцтва вказаного оцінювача Державний реєстр оцінювачів та матеріали даної справи не містять.

Таким чином, посилання Товариства на те, що вказаний звіт виконаний особою, яка не є суб`єктом оціночної діяльності, є необґрунтованими, оскільки такі доводи не підтверджені належними доказами.

Як вбачається з наданого позивачем звіту від 14 грудня 2021 року № 29790 значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля "Nissan", державний номерний знак: НОМЕР_2 , становить 0.

Проте, згідно з наданим відповідачем звітом про величину фізичного зносу транспортного засобу від 14 липня 2022 року № 99-R/10/63 значення коефіцієнта фізичного зносу вказаного автомобіля дорівнює 28 %.

Фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників) (пункт 1.6. Методики).

Згідно з пунктом 3.9. Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників. Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення.

Відповідно до пункту 7.38 Методики значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Зі змісту свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 вбачається, що автомобіль "Nissan", державний номерний знак: НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , об`єм двигуна: 1598 см3, 2018 року випуску.

Отже, строк експлуатації вказаного автомобіля на момент спірної ДТП не перевищував 7 років.

У той же час відповідно до пункту 7.39 Методики винятками стосовно використання визначених пунктом 7.38 Методики вимог є, зокрема, випадки, коли: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики; ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 2 до цієї Методики.

З аналізу наведених положень Методики вбачається, що у разі наявності пошкоджень кузова, кабіни, рами КТЗ у вигляді деформації, то до такого транспортного засобу не може застосовуватись коефіцієнт 0, незалежно від строку експлуатації такого автомобіля, встановленого в пункті 7.38 Методики.

У наданому відповідачем звіті про величину фізичного зносу транспортного засобу від 14 липня 2022 року № 99-R/10/63 зазначено, що транспортний засіб має сліди відновлювального ремонту не більше 2 деталей, що є фактором, який впливає на процент зменшення вартості КТЗ згідно таблиці 4.1. Методики.

Факт пошкодження транспортного засобу "Nissan", ідентифікаційний номер: SJNFBAF15U8036237, підтверджується актом огляду (дефектною відомістю) Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" від 19 грудня 2019 року, результатами AudaHistory та рахунком-фактурою від 29 січня 2020 року № СФ-00024931.

Зі змісту вказаний документів вбачається, що вказаний автомобіль зазнав пошкоджень шляхом деформації його кузовних деталей, зокрема, переднього лівого крила та лівих передніх дверей.

Вказані пошкодження не підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики.

За пунктом 6.1. Методики визначення типу, моделі, версії КТЗ, року його виготовлення, комплектності, укомплектованості, повної маси, робочого об`єму двигуна тощо проводиться на основі даних виробника КТЗ. Визначальним при цьому є ідентифікаційний номер VIN. Ідентифікаційний номер являє собою літерно-цифрове позначення, що складається із 17 знаків, умовно поділених на 3 частини.

З матеріалів справи вбачається, що в автомобіль "Nissan" ідентифікаційний номер (номер кузова): НОМЕР_4 , мав два державні номерні знаки: НОМЕР_5 та НОМЕР_2 . Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , згідно якого реєстрація вказаного автомобіля відбулася 18 грудня 2018 року, а його перереєстрація - 1 червня 2021 року.

Відтак, для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля "Nissan" ідентифікаційний номер (номер кузова): НОМЕР_4 , підлягає застосуванню коефіцієнт фізичного зносу, визначений у звіті від 14 липня 2022 року № 99-R/10/63 в розмірі 28 %.

Наданий позивачем звіт від 14 грудня 2021 року № 29790, не береться судом до уваги, так як у ньому взагалі не зазначено про раніше пошкодженні деталі цього транспортного засобу та застосовано коефіцієнт фізичного зносу, що дорівнює 0. Разом із цим, позивач не надав жодного доказу, який би міг спростувати факт пошкодження елементів кузова спірного автомобіля у 2019 році.

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1- Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, у відповідача наявний обов`язок з відшкодування не фактично виплаченої страховиком за договором суми страхового відшкодування, а лише витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2017 року в справі №910/3650/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16.

За наведених обставин суд дійшов висновку про те, що у Компанії в зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком та в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з фактичної вартості проведеного відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, податку на додану вартість та з вирахуванням франшизи.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 6 липня 2018 року в справі № 924/675/17.

З наданих позивачем актів виконаних робіт від 21 серпня 2021 року № БН-00002767 та від 7 жовтня 2021 року № МК-00000568 вбачається, що фактична вартість замінених складових частин становить 66133,60 грн. З урахуванням коефіцієнта фізичного зносу їх вартість дорівнює 47 616,19 грн (66 133,60 грн х (1 - 0,28).

З вказаних актів вбачається, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт (Ср) склала 31 142,40 грн, вартість необхідних для ремонту матеріалів (См) - 6 675,20 грн.

Отже, за розрахунком суду, загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, проведеного внаслідок вказаної ДТП (з урахуванням коефіцієнта його фізичного зносу) становить 85 433,79 грн.

Оскільки відповідачем в добровільному порядку сплачено 85 002,48 грн, тому позовні вимоги Товариства підлягають задоволенню в частині стягнення 431,31 грн (85 433,79 грн - 85 002,48 грн).

Враховуючи викладене, у задоволенні позову щодо стягнення 18 517,41 грн (18 948,72 грн - 431,31 грн) основного боргу слід відмовити.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин позов Товариства підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 40; ідентифікаційний код 20782312) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (03150, місто Київ, вулиця Казимира Малевича, будинок 31; ідентифікаційний код 31650052) 431 (чотириста тридцять одну) грн 31 коп. страхового відшкодування, а також 56 (п`ятдесят шість) грн 47 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 2 листопада 2022 року.

СуддяЄ.В. Павленко