ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2022 р. Справа№ 910/11002/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Токар Т.Г.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 29.09.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2022

у справі № 910/11002/21 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Скала»

до Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича

про стягнення 32 633, 00 грн. та визнання договору недійсним

В судовому 29.09.2022 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 у справі № 910/11002/21 у задоволенні позову відмовлено.

До Господарського суду міста Києва 06.07.2022 від Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просив суд стягнути з позивача 13 646,50 грн. витрат на правову допомогу.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2022 заяву Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.

Зазначена ухвала мотивована посиланням на положення статей 116, 129, 244 ГПК України, з урахуванням яких місцевий господарський суд дійшов висновку про пропуск позивачем встановленого процесуального строку без поважних причин з огляду на те, що з відповідною заявою про розподіл судових витрат відповідач звернувся до суду лише 06.07.2022 і заявником не наведено поважних причин пропущення строку для звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, а відтак підстави для поновлення строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду м. Києва від 15.07.2022 по справі №910/11002/21 скасувати, зобов`язати Господарський суд м. Києва розглянути клопотання відповідача про прийняття долучених документів та ухвалення додаткового рішення по справі № 910/11002/21.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

- припущення суду першої інстанції, що відповідач не отримував судове рішення свідомо, вчиняючи бездіяльність є безпідставним;

- відповідач не отримав та не вчиняв дії щодо отримання повного тексту рішення Господарського суду міста Києва від 14.96.2022 по справі № 910/11002/21 з огляду на той факт, що був позбавлений змоги вчинити такі дії, що підтверджує факт, що Калько Д.О. не був належним чином повідомленим про прийняття рішення від 14.06.2022;

- в порядку ч. 3 ст. 124 ГПК України відповідач зазначає, що ним не було долучено до матеріалів справи акт виконаних робіт та детальний розрахунок щодо понесених витрат на послуги адвоката з метою доведення іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи № 910/1102/21;

- Верховний Суд притримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи;

- подача попереднього розрахунку суми судових витрат на більш пізніх стадіях не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат, проте залишається на розсуд суду;

- в ухвалі від 15.07.2022 судом жодним чином не було мотивовано та роз`яснено наслідки відсутності в матеріалах справи попереднього (орієнтовного) розрахунку наданого відповідачем; зазначеному було приділено лише один абзац.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2022 у справі №910/11002/21, розгляд справи призначено на 29.09.2022.

Явка представників сторін

Під час судового розгляду справи представник позивача залишив залу судового засідання, що не є перешкодою для здійснення апеляційного перегляду прийнятої у справі ухвали, оскільки:

- згідно ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи;

- наслідки, визначені частинами третьою та четвертою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання (ч. 5 ст. 202 ГПК України).

Відповідач підтримував доводи, викладені у поданій ним апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, а оскаржувану ухвалу - скасувати.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

06.07.2022 від Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просив суд стягнути з позивача 13 646,50 грн. витрат на правову допомогу.

За розглядом поданої заяви, суд першої інстанції дійшов наступних висновків:

- враховуючи, що рішення суду у даній справі ухвалено 14.06.2022, то останнім днем п`ятиденного строку для подання відповідних доказів понесення витрат на правову допомогу є 20.06.2022;

- надана відповідачем заява з доказами понесення витрат на правову допомогу подана 06.07.2022 з пропущенням встановленого частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України строку.

Доводи заявника, що він не отримував копію рішення суду та не знав про дату його винесення, отримав рішення у справі нарочно лише 05.07.2022, суд відхилив при встановленні наступного:

- матеріалами справи підтверджується, що відповідачу (заявнику) було направлено копію рішення судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- конверт з рішенням суду, направлений на адресу відповідача, повернутий до суду відділенням поштового зв`язку із відміткою: адресат відсутній за вказаною адресою;

- відповідно до пункту 99 постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату;

- неотримання листів відповідачем та повернення їх до суду з відміткою «повернуто відправнику в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою» є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо їх належного отримання, тобто є власною волею відповідача;

- відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи;

- у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

- відповідач не повідомляв суд про зміну свого місцезнаходження;

- заявником не наведено поважних причин пропущення строку для звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, а відтак підстави для поновлення строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення відсутні;

- відповідачем до відзиву в справі не надано попереднього розрахунку витрат на послуги адвоката.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ГПК України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 910/22695/13).

Із правового контексту норм статей 118, 119 ГПК України вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню. Як свідчить правовий аналіз норм чинного процесуального законодавства, господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було б несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства (аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 910/15481/17).

В основу оскаржуваної ухвали судом першої інстанції покладено висновок про недоведеність поважних причин пропуску заявником 5-денного процесуального строку для подання доказів щодо розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, який (висновок) ґрунтується на тому, що з відповідною заявою про розподіл судових витрат відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва лише 06.07.2022 і заявником не наведено поважних причин пропущення строку для звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, враховуючи, що вказане порушення було допущено безпосередньо з вини заявника.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що неодноразово залучався до виконання завдань територіальної оборони в межах відповідної територіальної громади; зазначені обставини прямо вплинули на можливість отримання Кальком Д.О. поштової кореспонденції.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що вказані доводи відповідача були обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, який вірно зазначив, що у разі якщо судове рішення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, не вручення під час доставки, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих спростувань висновків суду про відсутність підстав для поновлення заявнику строку на подання заяви про розподіл судових витрат.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №906/142/18, від 12.12.2018 у справі №752/11896/17-ц, оскільки вказані висновки стосуються обставин неповідомлення сторони належним чином про дату, час і місце розгляду справи, чого у цій справі, яка переглядається, встановлено не було, та, окрім того, не пов`язані з визначеними процесуальним законом строками для подання заяви про розподіл судових витрат та прийняття додаткового рішення.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване у статті 131-2 Конституції України, статті 16 ГПК України, відповідними нормами Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Дотримання процесуальних строків та виконання вимог процесуального закону є показником професійності надання юридичних послуг, що в свою чергу становить зміст запровадження інституту отримання правової допомоги, метою якої є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді.

Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 221 ГПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття ухвали у даній справі та не спростовують правильних висновків суду.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2022 у справі №910/11002/21.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Калька Дмитра Олексійовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2022 у справі №910/11002/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2022 у справі №910/11002/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11002/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 08.11.2022.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська