РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2022Справа № 910/1042/22

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд";

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція";

про стягнення 43 858,96 грн.

За зустрічним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу ""Рівненська атомна електрична станція";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд";

про стягнення 4 102,55 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Рябий І.П.

Представники за первісним позовом:

Від позивача: Ковбаса В. М., адвокат, ордер серії АА № 1152785 від 14.01.2022;

Від відповідача: не з`явилися

Представники за зустрічним позовом:

Від позивача: не з`явилися;

Від відповідача: Ковбаса В. М., адвокат, ордер серії АА № 1152785 від 14.01.2022.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення 43 858,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати вартості поставленого товару на підставі договору № 53-122-01-20-09675 від 22.05.2020, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 00,01 грн, інфляційні втрати у розмірі 34 427,78 грн, 3% річних у розмірі 9 431,17 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 було відкрито провадження у справі № 910/1042/22, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв`язку з малозначністю в порядку п. 1 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 247, ч .1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

До господарського суду від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" надійшла зустрічна позовна заява до Товариство з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" про стягнення 4 102,55 грн, з яких 1 906,17 грн пені та 2 196,38 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 прийнято зустрічну позовну заяву Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 910/1042/22 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.03.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2022 підготовче засідання призначено на 14.06.2022.

У підготовчих засіданнях 14.06.2022 та 12.07.2022 оголошувалися перерви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/1042/22 до судового розгляду по суті на 06.09.2022.

У судовому засіданні 06.09.2022 оголошено перерву до 20.09.2022.

Під час розгляду первісного позову по суті 20.09.2022 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Під час розгляду зустрічного позову по суті 20.09.2022 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" проти позовних вимог заперечував, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" у судове засідання 20.09.2022 не з`явився, натомість подав заяву, якою просив розглядати справу за відсутності його уповноваженого представника.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представника Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" (далі - постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі - замовник) був укладений договір поставки № 153-122-01-20-09675 (далі - договір).

Пунктом 1.1. вищезазначеного договору встановлено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, «постачальник» зобов`язується поставити і передати у власність «замовника» продукцію, а «замовник», в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).

Згідно п.2.1. договору ціна продукції, що поставляється за цим договором складає 390 499,99 грн (триста дев`яносто тисяч чотириста дев`яносто дев`ять грн 99 коп.), крім того ПДВ - 76 281,52 грн (сімдесят шість тисяч двісті вісімдесят одна грн 52 коп.).

Відповідно до п. 2.2. договору загальна сума договору (вартість продукції) становить 466 781,51 гривень (чотириста шістдесят шість тисяч сімсот вісімдесят одна грн 51 коп.).

Як вбачається з п. 2.3. договору кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації №1 (додаток № 1) до даного договору.

Також, у специфікації №1 (додаток №1) до договору поставки 153-122-01-20-09675 від 22 травня 2020 року постачальником та замовником визначено найменування товару, тип та марку, також технічні умови та характеристики, кількість, ціну за одиницю товару та код товару згідно з УКТ ЗЕД.

Згідно з п. 3.1. договору сторонами погоджено, що продукція поставляється на протязі 20 календарних днів з дати отримання «постачальником» заявки від «замовника». Продукція поставляється «постачальником» на умовах DDP, згідно «Інкотермс-2010».

Пунктом 4.1. договору встановлено, що кількість та асортимент продукції визначається специфікацією до даного договору.

Відповідно до п. 5.1 договору «постачальник» гарантує відповідність якості продукції, що поставляється по даному договору, вимогам нормативної документації для даного виду продукції.

Пунктами 5.2. та 5.3. встановлено, що гарантійний строк зберігання визначається технічною документацією на продукцію, що поставляється, при умові дотримання «замовником» вимог технічних умов і нормативних документів щодо зберігання, монтажу та експлуатації даної продукції. «Постачальник» забезпечує наявність гарантії виробника на строк вказаний у технічній документації. Сторонами погоджено, що у випадку відсутності у нормативно-технічній документації гарантійних строків на даний вид продукції, гарантійний строк зберігання становить 12 місяців з дати оформлення ярлика на придатну продукцію.

Як вбачається з п. 6.1. договору, оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється «замовником» за умови реєстрації «постачальником» податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок «постачальника» на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС».

Відповідно до п. 8.1. договору приймання продукції за кількістю та якістю (вхідний контроль) здійснюється відповідно до вимог Стандарту Державного підприємства «HAЕK «Енергоатом» : «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС» СОУ НАЕК 038:2017, при наявності товарно-супровідних документів передбачених пунктом 8.2. даного договору.

Пунктом 8.2. договору встановлено, що товарно-супровідні документи, що надаються «постачальником» при здійсненні поставки продукції: видаткова накладна або накладна, паспорт якості або сертифікат якості, для мірного посуду (позиції де у назві зазначено «мірний») - документи, що підтверджують аналітичні характеристики.

Згідно з п.8.4 договору, датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач за первісним позовом зазначає, що замовник не здійснив оплату вартості поставленого йому товару в повному обсязі, а відтак замовник має заборгованість за договором, яка станом на 18.01.2022 становить 00,01 грн.

Внаслідок укладення договору поставки між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частиною 1 статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Позивач за первісним позовом взяті на себе зобов`язання щодо поставки продукції виконав, що підтверджується видатковими накладними:

- №5192 від 18.06.2020, яка оплачена замовником 19.02.2021;

- №4752 від 22.06.2020, яка оплачена замовником частинами, а саме 02.12.2020, 10.03.2021, 14.04.2021 та 11.08.2021;

- №5311 від 22.06.2020, яка оплачена замовником 02.12.2020;

- №5535 від 22.07.2020, яка оплачена замовником 07.12.2020;

- №6205 від 22.07.2020, яка оплачена замовником частинами, а саме 04.12.2020, 02.07.2021, 18.08.2021 та 28.08.2021;

- №6337 від 28.07.2020, яка оплачена замовником 28.08.2021;

- №6840 від 26.08.2020, яка оплачена замовником 14.04.2021;

- №8141 від 21.09.2020, яка оплачена замовником 02.07.2021;

- №8108 від 25.09.2020, яка оплачена замовником частинами, а саме 18.12.2020, 06.10.2021 та 10.11.2021;

- №9303 від 27.10.2020, яка оплачена замовником 10.11.2021;

- №9994 від 17.11.2020, яка оплачена замовником 30.04.2021;

- №10719 від 04.12.2020, яка оплачена замовником 30.04.2021.

Прийняття продукції за видатковими накладними № 5192, № 4752, № 5311 підтверджується ярликами на придатну продукцію №1-3-87 та №1-3-91 від 02.07.2020.

Прийняття продукції за видатковими накладними № 5535, № 6205, № 6337 підтверджується ярликом на придатну продукцію №1-3-100 від 05.08.2020.

Прийняття продукції за видатковою накладною № 6840 підтверджується ярликом на придатну продукцію №1-3-107 від 03.09.2020.

Прийняття продукції за видатковою накладною № 8141 підтверджується ярликом на придатну продукцію №1-3-114 від 25.09.2020.

Прийняття продукції за видатковою накладною № 8108 підтверджується ярликом на придатну продукцію №1-3-116 від 08.10.2020.

Прийняття продукції за видатковою накладною № 9303 підтверджується ярликом на придатну продукцію №1-3-123 від 06.11.2020.

Прийняття продукції за видатковою накладною № 9994 підтверджується ярликом на придатну продукцію №1-3-127 від 27.11.2020.

Прийняття продукції за видатковою накладною № 10719 підтверджується ярликом на придатну продукцію №1-3-131 від 14.12.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки позивач за первісним позовом здійснив поставку продукції, а відповідач за первісним позовом, в свою чергу, прийняв вказану продукцію, що підтверджується видатковими накладними на загальну суму в розмірі 466 781,51 грн, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Позивач за первісним позовом також зазначає, що з метою досудового врегулювання стягнення заборгованості ним була надіслана претензія № 1 від 05.11.2021 з наступним розрахунком заборгованості:

- сума боргу в розмірі 54 340,12 грн за поставлений та неоплачений товар;

- сума 3% річних від простроченої суми в розмірі 9 431,17 грн;

- сума інфляційного збільшення боргу в розмірі 34 427,78 грн.

Вищевказану претензію відповідач за первісним позовом отримав 10.11.2021 та сплатив 54 340,11 грн за поставлений товар.

У відповідь на претензію позивача за первісним позовом, відповідачем за первісним позовом направлено лист № 22238/001-юр, яким останній визнав заборгованість за договором у розмірі 00,01 грн та відхилив вимоги щодо сплати суми 3% та суми інфляційного збільшення боргу.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Суд зазначає, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 Господарського кодексу України).

При цьому, підписання покупцем видаткових накладних, які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і фіксують факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року по справі №914/2236/18.

А тому, суд приходить до висновку, що обставини щодо наявності основної заборгованості за договором в розмірі 00,01 грн у відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем за первісним позовом належними доказами не спростований, тому позовні вимоги позивача за первісним позовом визнаються судом обґрунтованими на вказану суму.

Також позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом 9 431,17 грн 3% річних та 34 427,78 грн інфляційного збільшення боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем за первісним позовом сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що первісні позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 9 416,78 грн за визначений позивачем за первісним позовом період.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що первісні позовні вимоги про стягнення інфляційного збільшення боргу підлягають задоволенню повністю, а саме у розмірі 34 427,78 грн відповідно за визначений позивачем за первісним позовом період.

Згідно з частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вказано в статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено що, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

В статті 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог в розмірі 00,01 грн основної заборгованості, 34 427,78 інфляційних втрат, 9 416,78 грн 3% річних.

Відповідно до вимог пункту третього частини 4 статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому суд приходить до висновку про покладення на відповідача за первісним позовом 2 480,26 грн судового збору.

У первісній позовній заяві позивачем за первісним позовом зазначено про понесення ним витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із статтею 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 по справі №910/23210/17 та від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 775/9215/15ц від 19.02.2020 року.

05.11.2021 між Адвокатським бюро "Віталія Ковбаси" (далі - адвокатське бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" (далі - клієнт) укладено договір № 051121-ЕТ про надання правничої допомоги, відповідно до п. 1.1. якого клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором щодо представництва клієнта в досудовому врегулюванні спору та судовому розгляді за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" () до Державного підприємства "Національна атомна енергетична компанія "Енергоатом" () в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна енергетична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергетична компанія "Енергоатом" (код ЄДРПОУ ВП: 05425046) щодо стягнення заборгованості за договором поставки продукції №53-122-01-20-09675 від 22.05.2020 в Господарському суді м. Києва, Північному апеляційному господарському суді та Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду.

Відповідно до п. 2.1.2. договору, під час здійснення представництва клієнта, адвокатське бюро представляє клієнта з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, третій особі, заявнику, скаржнику, стягувачу, у тому числі з правом пред`явлення претензії до боржника, позовної заяви до суду, зміни підстави або предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, пред`явлення зустрічного позову, подання заяв та скарг, в т.ч. процесуальних заяв та заяв по суті справ в господарському процесі, укладення мирової угоди на будь-якій стадії процесу; вимагати виконання судового рішення; оскарження рішення, постанов і ухвал суду; одержання рішень, ухвал, наказу суду та пред`явлення його до виконання; підписувати та подавати документи, зокрема заяви, клопотання, відводи, заперечення, скарги, уточнення, пояснення, запити, звернення, повідомлення, докази та інше; вести попередні переговори та узгоджувати процесуальні питання; отримувати документи, в тому числі відповіді, довідки, свідоцтва, витяги, виписки, рішення, узвали, постанови, заочне рішення, а також їх копії; сплачувати від імені клієнта державне мито, судовий збір та необхідні платежі; вчиняти дії в інтересах клієнта не передбачені даним договором, та користуватися правами і виконувати обов`язки, які передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022.

05.11.2021 Адвокатським бюро "Віталія Ковбаси" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг, згідно якого адвокатським бюро у відповідності до договору № 051121-ЕТ у справі № 910/1042/22 було надано клієнту наступні види правничої допомоги з детальним описом наданих послуг:

- написання претензії № 1 від 25.11.2020 та направлення її боржнику (вартість послуги склала 3 000,00 грн);

- написання позовної заяви її подання відповідачу та Господарському суду міста Києва(вартість послуги склала 5 000,00 грн);

- підготовка відповіді на відзив відповідача, подання до суду та відповідачу (вартість послуги склала 2 000,00 грн).

Загальна сума винагороди (гонорару) за надані послуги складає 10 000, 00 грн.

Гонорар (винагорода) у повному обсязі покриває фактичні витрати адвокатського об`єднання на виконання доручення (послуги поштового та/або кур`єрського обігу, телефонного зв`язку, придбання канцелярського приладдя, обслуговування офісної техніки, роботу помічника адвоката тощо).

Так, інтереси позивача в судових засіданнях у даній справі представляв адвокат Ковбаса В. М. (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 000615 від 24.06.2019), який діяв на підставі ордеру серії АА № 1152785 від 14.01.2022.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Законом України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі № 914/434/17).

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, коли на її думку недотримано вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт.

У відзиві на первісну позовну заяву Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" не погоджується з сумою витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн та просить суд зменшити її до 2 000,00 грн.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від 26.02.2020 у справі № 910/14371/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідно до частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

З врахуванням викладеного, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).

Крім того, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Натомість положеннями пункту 2 частини 2 ст. 126 ГПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

За таких обставин, враховуючи те, що судом задоволено позовні вимоги, перевіривши подані позивачем докази на підтвердження обсягу виконаних робіт на надання правової допомоги, дослідивши співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), суд зазначає, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвокатів не є співмірним із складністю даної справи.

Тож, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їхнього розміру, з огляду на предмет спору, обсяг поданих позивачем за первісним позовом заяв по суті справи, клопотань, часу витраченого у судових засіданнях, вірності здійснених розрахунків сум, а також часткового задоволення первісного позову, суд вважає за можливе покласти на відповідача за первісним позовом витрати понесені позивачем за первісним позовом на професійну правничу допомогу в сумі 3 000, 00 грн.

Вирішуючи спір в частині зустрічного позову, про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 1 906,17 грн. пені та 2 196,38 грн. штрафу, у зв`язку з несвоєчасною поставкою товару, суд відзначає наступне.

Згідно з п. 3.1. договору сторонами погоджено, що продукція поставляється на протязі 20 календарних днів з дати отримання «постачальником» заявки від «замовника». Продукція поставляється «постачальником» на умовах DDP, згідно «Інкотермс-2010».

Згідно з п.8.4 договору, датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.

Загалом, замовником на адресу постачальника направлено 7 заявок на поставку продукції, разом з тим, частина продукції по заявках № 3 та № 4 поставлена Товариством з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" з порушенням встановлених договором строків.

Заявка № 3, яка складається з 12 позицій специфікації № 1 направлена на адресу постачальника 03.07.2020 та отримана останнім 10.07.2020, а тому останній день строку поставки продукції, згідно умов договору, припадає на 30.07.2020.

Разом з тим, видатковою накладною № 8141 від 21.09.2020 року підтверджується, що поставку продукції на загальну суму 8 821,29 гривень (позиція 7 заявки № 3), постачальником здійснено 24.09.2020 року, тобто з порушенням встановлених договором строків на 55 днів.

Заявка № 4, яка складається з 15 позицій специфікації № 1 направлена на адресу постачальника 07.08.2020 та отримана останнім 10.08.2020, а тому останній день строку поставки продукції, згідно умов договору, припадає, з урахуванням вимог частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, на 31.08.2020.

Разом з тим, видатковою накладною № 9303 від 27.10.2020 року підтверджується, що поставку продукції на загальну суму 22 555,58 гривень (позиція 11 заявки № 4), постачальником здійснено 03.11.2020 року, тобто з порушенням встановлених договором строків на 63 дні.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" допустило прострочення виконання своїх зобов`язань за договором щодо строків поставки товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 9.1 договору передбачено обов`язок постачальника сплатити замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки, а за прострочку поставки на строк понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми непоставленого товару. У випадку порушення постачальником взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості та/або комплектності постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) продукції. Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє постачальника від виконання зобов`язань по договору.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Водночас, у зв`язку з тим, що тривалість періоду прострочення зобов`язання постачальника щодо поставки для замовника продукції за договором за заявками № 3 (видаткова накладна № 8141 від 21.09.2020 на загальну суму 8 821,29 грн) та № 4 (видаткова накладна № 9303 від 27.10.2020 на загальну суму 22 555,58 грн) є більшою 20 календарних днів (прострочення тривало 55 днів за заявкою № 3 та 63 дні за заявкою № 4), відповідно до умов пункту 9.1. договору з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" на користь позивача за зустрічним позовом підлягає стягненню пеня у розмірі 0,1 % від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки та складає 485,17 грн (8 821,29 грнч100 х 0,1 х 55 днів=485,17 грн) та 1 421,00 грн (22 555,58 грнч100 х 0,1 х 63 дні=1 421,00 грн), а також штраф у розмірі 7% від вказаної вартості товару за заявками № 3 та № 4, який складає 2 196,38 грн (31 376,87 грнч100 х 7%).

Перевіривши розрахунок штрафних санкцій позивача за зустрічним позовом суд встановив, що позовні вимоги відповідають вимогам чинного законодавства, розрахунок штрафу та пені у заявленому розмірі здійснений позивачем за зустрічним позовом належним чином, а відтак позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" 1 906,17 грн пені та 2 196,38 грн штрафу підлягають задоволенню.

Приписами частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Приймаючи до уваги часткове задоволення первісного позову в розмірі 00,01 грн основної заборгованості, 34 427,78 грн інфляційних втрат, 9 416,78 грн 3% річних, 3 000, 00 грн витрат на правову допомогу, 2 480,26 грн витрат по сплаті судового збору та задоволення зустрічного позову в розмірі 1 906,17 грн пені, 2 196,38 грн штрафу та 2 481,00 грн судового збору, суд здійснює зустрічне зарахування на підставі частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, в результаті якого з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ідентифікаційний код 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" (03115, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд. 136, оф. 34, ідентифікаційний код 36265663) підлягає стягненню 42 741 (сорок дві тисячі сімсот сорок одна) грн 27 коп.

Керуючись статтями 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" задовольнити частково в розмірі 49 324 (сорок дев`ять тисяч триста двадцять чотири) грн 82 коп., з яких 00 (нуль) грн 01 коп. основна заборгованість, 34 427 (тридцять чотири тисячі чотириста двадцять сім) грн 78 коп. інфляційні втрати, 9 416 (дев`ять тисяч чотириста шістнадцять) грн 78 коп. 3% річні, 3 000 (три тисячі) грн 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу та 2 480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) грн 26 коп. витрати по сплаті судового збору.

2. У задоволенні іншої частини первісного позову відмовити.

3. Зустрічний позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" задовольнити повністю в розмірі 6 583 (шість тисяч п`ятсот вісімдесят три) грн 55 коп., з яких 1 906 (одна тисяча дев`ятсот шість) грн 17 коп. пені, 2 196 (дві тисячі сто дев`яносто шість) грн 38 коп. штрафу та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Здійснити зустрічне зарахування та стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ідентифікаційний код 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" (03115, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд. 136, оф. 34, ідентифікаційний код 36265663) 42 741 (сорок дві тисячі сімсот сорок одну) грн 27 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.11.2022.

Суддя О.В. Мандриченко