ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2022 р. Справа№ 910/2621/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2022

у справі №910/2621/22 (суддя - Ковтун С.А.)

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення штрафу

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" звернулося з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 209795,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням відповідачем зобов`язання з доставки вантажу при виконанні перевезення за залізничними накладними у кількості 62 штуки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 відкрито провадження у справі №910/2621/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву визнав позов на суму 118334,00 грн. Разом з тим заперечував проти позовних вимог у розмірі 91461,30 грн за накладними №51700599 (досильна залізнична накладна №45350956, сума штрафу 2239,50 грн), №42907154 (сума штрафу 31348,20 грн) та №42790972 (сума штрафу 57873,60 грн). Також відповідач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій до 1 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 у справі №910/2621/22 позов задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" 104897,65 грн штрафу, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи дане рішення суд першої інстанції зазначив, що факт порушення відповідачем Правил перевезення вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, з огляду на що позивач має право на стягнення штрафу у заявленій до стягнення сумі. Проте, врахувавши ступінь, характер та правові наслідки правопорушення, співмірність між ними, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушень відповідачем строків доставки вантажу, обставини, які вказані відповідачем у обґрунтування клопотання, суд першої інстанції визнавши дані обставини винятковими, враховуючи, що позивач і відповідач виконують стратегічні завдання для захисту людей та зміцнення обороноздатності країни, з метою дотримання балансу інтересу сторін, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення штрафу до 104897,65 грн (на 50 % від заявленої до стягнення суми штрафу).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" через особистий кабінет в системі "Електронний суд" подало апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та за їх фактичної недоведеності.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач послався на відсутність підстав для зменшення штрафних санкцій, зважаючи на наступне:

- прострочення доставки вантажу є сталою практикою у господарських відносинах з відповідачем;

- відповідач фінансово спроможний оплатити суму штрафних санкцій у повному обсязі, оскільки 2021 рік закінчив з доходом у 101,9 млрд. грн, а відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 №193 «Про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» відповідачу виділено 17950 млн. грн для здійснення заходів з безперебійного функціонування залізничного транспорту в умовах воєнного стану;

- у зв`язку зі збройною агресією російської федерації постраждав не тільки відповідач, постраждали і об`єкти енергетики, що належать Акціонерному товариству "ДТЕК Дніпроенерго".

- надані відповідачем докази не можуть вважатися належними та достовірними, оскільки вони стосуються не відповідача, як юридичної особи, а лише його Регіональної філії «Придніпровська залізниця» і не дають уявлення про стан справ саме відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2022 апеляційну скаргу у справі №910/2621/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго", суддею-доповідачем виявлено її недоліки, а саме відсутність доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі, у зв`язку з чим ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2022 апеляційну скаргу у справі №910/2621/22 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 у справі №910/2621/22, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

В межах встановлених судом процесуальних строків відповідачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, на підставі електронного договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 30.06.2020 №45-38024583/2020-001 Акціонерне товариство "Українська залізниця" (перевізник) зобов`язалося надавати Акціонерному товариству "ДТЕК Дніпроенерго" (замовнику) послуги з організації та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги, а позивач зобов`язався оплачувати ці послуги.

На виконання умов договору, протягом вересня-грудня 2021 року Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" було здійснено перевезення вантажів (вугілля камінного) Акціонерному товариству "ДТК Дніпроенерго" (вантажоодержувач ДТЕК Запорізька ТЕС) на станцію Енергодар Придніпровської залізниці відповідно до залізничних накладних: 50398080, 50401223, 50410141, 50577261, 50722263, 50730860, 50792241, 51006682, 51006690, 51010544, 51171684, 51403921, 51453249, 51453256, 51454932, 51457323, 51496503, 51645109, 51649689, 51665552, 51700599, 51847366, 51899961, 51950921, 52018728, 52101821, 52102399, 52102415, 52102464, 42556167, 42650945, 42650952, 42650960, 42790972, 42907154, та електронних досильних залізничних накладних: 45858644, 45858552, 45858305, 46163408, 50738335, 50756055, 46443354, 46443388, 51028017, 51028025, 51028033, 47324009, 47753926, 47934922, 51460673, 47871637, 47871629, 47871611, 45132198, 51671006, 45153954, 45350956, 51850840, 51952539, 52108941, 52108933, 42670851 (далі разом - вантаж).

Звертаючись з позовною заявою, позивач вказав, що відповідач у порушення термінів доставки, визначених п. 41 Статуту залізниць України та Правил обчислення термінів доставки вантажу, прострочив термін доставки вантажу за вищевказаними залізничними накладними зі станцій відправлення, у зв`язку з чим, позивач нарахував штраф за несвоєчасну доставку вантажу в загальному розмірі 209795,30 грн.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зі змісту ч. 2 ст. 11 ЦК України вбачається, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин, до яких законодавцем віднесено договір перевезення (ст. 908 ЦК України).

Загальні умови перевезення визначаються ЦК України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Водночас, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, правилами, що видаються відповідно до них (ч. 2 ст. 908 ЦК України).

Як передбачено ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначено Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Статуту залізниць України" від 06.04.1998 №457 (далі - Статут).

Вказаним актом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з п. 6 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил №644 і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до п. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Міністерством транспорту та зв`язку України.

Залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки (п. 41 Статуту).

У даному випадку позивач вказує на те, що за зазначеними вище залізничними накладними відповідачем було порушено взяті на себе зобов`язання з доставки вантажу у встановлені терміни доставки вантажу, а тому існують правові підстави для застосування до останнього такої міри відповідальності, як стягнення штрафу.

Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 затверджено Правила обчислення термінів доставки вантажу (далі - Правила).

За пунктами 1.1, 1.2 Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Підпунктом 1.1.1 пункту 1.1 правил визначено, що у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі «Навантаження призначено на число місяць» (п. 2.1 Правил).

Терміни доставки для вагонних відправок застосовуються при перевезенні вантажів, для яких надані окремі вагони та при перевезенні порожніх власних і орендованих вагонів (п. 2.2 правил).

Згідно з п. 2.4 Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з п. 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9 правил).

Відповідно до п. 2.10 правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Як передбачено ч. 3 ст. 313 ГК України, розмір штрафів, що стягуються з перевізників за прострочення в доставці вантажу, визначається відповідно до закону.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до п. 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Суд звертає увагу на те, що нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений ст. 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого ст. 116 Статуту штрафу відсутні.

Відповідно до п. 8 Правил, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Як підтверджується календарними штемпелями на накладних, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту та Правил обчислення термінів доставки вантажу. Факт порушення термінів доставки вантажу за накладними також визнано відповідачем. При цьому спірними були вимоги про стягнення 91461,30 грн штрафу за накладними №51700599 (досильна залізнична накладна №45350956) (2239,50 грн), №42907154 (31348,20 грн) та №42790972 (57873,60 грн) з тих підстав, що в графі 49 вказаних накладних внесена інформація про складені акти щодо продовження терміну доставки вантажу.

Згідно матеріалів справи, за накладною №51700599 (досильна залізнична накладна №45350956) (а.с. 79-82, т. 1) в графі 49 проставлено відмітку про складання акту від 15.11.2021 №5183 про зменшення ваги. Також є посилання на акт загальної форми №476906/1650 від 16.11.2021 про неприбуття вагонів №№56965403, 60726346, 63870752.

За накладною №42907154 (а.с. 104, т. 1) в графі 49 проставлено відмітку про складання акту від 29.12.2021 №37486 про збільшення терміну доставки вантажу на 2 доби згідно п. 2.9 наказу №644 від 21.11.2000 - перерва в перевезенні не з вини залізниці внаслідок введення карантину згідно з постановою КМУ від 11.03.2020 №211 та ст. 14/1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", а також конвенційних заборон.

За накладною №42790972 (а.с. 102, т. 1) в графі 49 проставлено відмітку про складання акту від 28.12.2021 №37397 про збільшення терміну доставки вантажу на 3 доби згідно п. 2.9 наказу №644 від 21.11.2000 - перерва в перевезенні не з вини залізниці внаслідок введення карантину згідно з постановою КМУ від 11.03.2020 №211 та ст. 14/1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", а також конвенційних заборон.

Як вбачається з календарних штемпелей на зазначених накладних, що також не заперечується залізницею, вантаж відповідач доставив позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту та Правилами.

Згідно зі ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 (далі - Правила складання актів).

Відповідно до п. 2.9 Правил №644 у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника або інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача. Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Водночас, слід відзначити, що перелік причин затримки, визначених у п. 2.9 Правил №644, не є вичерпним.

Відповідно до п. 3 Правил складання актів, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Згідно п. 4 Правил складання актів, комерційні акти складаються на місцях загального користування - у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу. При вивантаженні на місцях незагального користування - у день здачі вантажу одержувачу, у цьому разі перевірка повинна здійснюватись до вивантаження або в процесі вивантаження чи зразу ж після нього. У разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем. Якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона. На вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом. У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Отже, наведені норми покладають обов`язок на відповідача у разі настання обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності Залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, скласти комерційні акти чи акти загальної форми, в залежності від обставин, та внести про даний факт відповідні відомості до накладної, незалежно від стану перевізного процесу.

Зазначене є необхідною передумовою для перерахунку штрафу з урахуванням приписів п. 2.9 Правил №644 і ст. 116 Статуту.

Наявність відмітки у перевізних документах про затримку вантажу не звільняє відповідача від обов`язку довести ті обставини, на які останній посилається у підтвердження своїх заперечень проти позову, у даному випадку, обставини наявності підстав у розумінні п. 2.9 Правил №644 для збільшення терміну доставки вантажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.12.2019 у справі №910/3745/19.

Таким чином, виходячи із приписів Правил складання актів, наявність відмітки у накладній не може автоматично свідчити про наявність/відсутність обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності Залізниці.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.04.2020 у справі №910/6762/19.

Частиною першою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Заперечуючи проти позовних вимог в частині нарахування штрафу в розмірі 91461,30 грн за накладними №51700599 (досильна залізнична накладна №45350956), №42907154 та №42790972 відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено акти загальної форми у розрізі спірних накладних.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, наявність комерційних актів не засвідчує обставин, що могли б виключати відповідальність відповідача за прострочення термінів доставки.

Так, комерційний акт №5183 від 15.11.2021 складено у зв`язку з відчепленням вагонів через зменшенням ваги поїзду, тобто відсутнє право на подовження строку доставки вантажу, відповідно до п. 2.9 Правил.

В комерційних актах №37397 від 27.12.2021 та №37486 від 29.12.2021 вказано, що термін доставки вантажу збільшується внаслідок введення карантину згідно з постановою КМУ від 11.03.2020 №211. Проте, суд зазначає, що вантажні перевезення не були заборонені, а відповідачем не надано жодного документу в підтвердження того, що затримка сталася у зв`язку з карантинними обмеженнями введеними на території України.

До того ж, зазначені акти загальної форми складені з порушеннями, оскільки не заповнені всі передбачені типовою формою (п. 1 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 та додаток №6 до Правил користування вагонами та контейнерами, що затверджені наказом Мінтрансу від 25.02.1999 №113) відомості.

З урахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про ненадання відповідач належних доказів, що підтверджували б відсутність його вини та неможливість нарахування штрафу за прострочення доставки вантажу за спірними залізничними накладними.

Північний апеляційний господарський суд здійснивши перевірку розрахунку штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, проведеного позивачем окремо по кожному перевізному документу з урахуванням визначеної у накладних сумах провізної плати для кожного вагону, встановив, що він є арифметично вірним, а відтак місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що штраф у розмірі 209795,30 грн підтверджено документально.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення суми штрафу до 1 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В обґрунтування поданого клопотання Акціонерне товариство "Українська залізниця" вказало на наступні обставини:

- відповідач знаходиться у скрутному матеріальному становищі;

- відповідач є стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту яке на теперішній час здійснює вантажні та пасажирські перевезення, в тому числі перевезення військових пасажирів та вантажів;

- починаючи з 24.02.2022 відповідач несе збитки, пов`язані з здійсненням евакуаційних рейсів, пошкодженням та відповідним відновленням, втратою майна, критичним зменшенням обсягів вантажних перевезень;

- позивачем не зазначено про спричинені йому збитки.

Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не є правильним застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити: чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, значності прострочення виконання, наслідки порушення зобов`язання, відповідність/невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що нормами законодавства України не визначено розмір, на який суд може зменшити неустойку, а тому при вирішенні цього питання суди мають забезпечувати дотримання балансу інтересів сторін у справі з урахуванням правового призначення неустойки.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованого штрафу, враховуючи обставини, які на думку суду можливо розцінити як виняткові, як-то: - визначення відповідача стратегічно важливим підприємством для функціонування економіки і безпеки держави у зв`язку з початком активної фази військової агресії російської федерації проти України та введенням Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 воєнного стану на всій території України; - показники скрутного фінансового становища на підприємстві (дебіторська заборгованість Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» станом на час розгляду справи судом першої інстанції становила 75744 тис. грн, тоді як розмір кредиторської заборгованості становив 604081 тис. грн. Без врахування отриманих бюджетних коштів, чистий збиток становив 444 млн. грн, з яких 300,3 млн. грн сформовано у квітні-травні 2022 року); - відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушень відповідачем строків доставки вантажу, що свідчили б про погіршення фінансового стану позивача, ускладнення в його господарській діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій відповідача, колегія суддів зважаючи на виняткову роль відповідача в тому числі і для Українського народу під час повномасштабного вторгнення країни агресора - російської федерації, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги інтереси обох сторін, погоджується з місцевим господарським судом щодо наявності підстав для зменшення заявленого до стягнення штрафу до 104897,65 грн (на 50 % від заявленої до стягнення суми штрафу).

Також вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, судом взято до уваги, що відповідач як стратегічне підприємство залізничного транспорту у період дії військового стану відіграє важливу роль для економіки та безпеки держави, виконує евакуаційні рейси, перевезення військових вантажів по всій території України, несе фінансові втрати та позбавлена можливості отримувати прибуток внаслідок зменшення оплачуваних пасажирських та вантажних підприємств.

Доводи Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" в частині того, що прострочення доставки вантажу є сталою практикою у господарських відносинах з відповідачем, що відповідно, є підставою для стягнення штрафних санкцій у повному розмірі, відхиляються судом, як такі, що носять декларативний характер і не впливають на право суду зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій, передбачених вищезазначеними нормами матеріального права.

Щодо посилань позивача на те, що він є підприємством критичної інфраструктури, яке здійснює виробництво електричної та теплової енергії та забезпечує енергетичну стабільність України і йому також завдано значних збитків внаслідок військової агресії Російської Федерації, колегія суддів зазнає про те, що вказані обставини також є загальновідомими, проте вони не можуть нівелювати обставини, про які судом зазначено вище та свідчити про відсутність підстав для зменшення присуджено до стягнення з відповідача штрафу. Вказані позивачем обставини фактично можуть свідчить про наявність підстав для зменшення суми штрафних санкцій, які підлягають стягненню саме з позивача, а відтак, мають досліджуватись при розгляді відповідних спорів.

Такими підставами також не є і те, що відповідачем до клопотання про зменшення розміру штрафу додано докази щодо фінансового стану Регіональної філії «Придніпровська залізниця», а не Акціонерного товариства «Українська залізниця», оскільки, по-перше, обставини понесення відповідачем збитків через військову агресію російської федерації проти України є загальновідомими фактами і не потребують документального підтвердження, по-друге, саме Регіональна філія «Придніпровська залізниця» здійснювала перевезення вантажу за спірними накладними в розрізі яких нараховано штрафні санкції.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

За приписами статей 74, 76, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 у справі №910/2621/22 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарского процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 у справі №910/2621/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко