ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року

м. Київ

cправа № 904/5868/18 (904/4964/20)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Огородніка К.М., Пєскова В.Г.

за участю секретаря судового засідання Громак В.О.

за участю представника : ТОВ "Ключове рішення" - адвоката Попова Д.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2022

та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2021

у справі № 904/5868/18 (904/4964/20)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк"

про розірвання договору купівлі-продажу квартири, припинення права власності на квартиру та визнання права власності на квартиру

в межах справи № 904/5868/18

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення",-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Дніпропетровської області знаходиться справа № 904/5868/18 про банкрутство ТОВ "Ключове рішення".

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2019 ТОВ "Ключове рішення" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

У вересні 2020 року в межах справи про банкрутство № 904/5868/18 ОСОБА_1 звернулась з позовом до ТОВ "Ключове рішення", в якому просила:

- розірвати договір купівлі-продажу квартири від 09.09.2014, укладений між ОСОБА_1 (у зв`язку з укладенням шлюбу прізвище змінено на ОСОБА_1 ) та ТОВ "Ключове рішення", посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Пентелюк Т.Л. та зареєстрований у реєстрі за № 1580;

- припинити право власності ТОВ "Ключове рішення" на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2021 у справі № 904/5868/18 (904/4964/20) залучено АТ КБ "Приватбанк" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2021 (суддя Первушин Ю.Ю.) у справі № 904/5868/18 (904/4964/20) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2022 (колегія суддів: Верхогляд Т.А. - головуючий, Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2021 у справі № 904/5868/18 (904/4964/20) залишено без змін.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернулась до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2022 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2021 у справі № 904/5868/18 (904/4964/20); направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Заявник касаційної скарги доводить, що рішення суду першої та апеляційної інстанції ґрунтуються на неналежних та недопустимих (підроблених) доказах, а відтак, згідно з п. 4 ч. 3 ст. 310 ГПК України мають бути скасовані.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі наголошує, що платіжне доручення № E0912UO214 від 12.09.2014 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки не відповідає вимогам Постанови Національного банку України від 21.01.2004 № 22 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в України в національній валюті".

Також скаржник стверджує про помилковість висновку судів першої та апеляційної інстанцій про те, що факт сплати коштів підтверджується її нотаріально посвідченою заявою про відсутність претензій до ТОВ "Ключове рішення" та посилається на надані суду письмові пояснення, за змістом яких ОСОБА_1 не пам`ятає, щоб підписувала цю заяву, а у день підписання договору купівлі-продажу квартири вона підписувала багато документів.

Крім того, за твердженням позивача, суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про витребування у відповідача оригіналу платіжного доручення №E0912UO214 від 12.09.2014, а також клопотання про проведення огляду місця зберігання в мережі інтернет електронного доказу, платіжного доручення від 12.09.2014 року № E0912UO214 з метою встановлення та фіксування його змісту, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 310 ГПК України також є підставною для скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та направлення справи на новий розгляд.

Від ліквідатора ТОВ "Ключове рішення" - арбітражного керуючого Чичви О.С. надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2022 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2021 у справі № 904/5868/18 (904/4964/20) - залишити без змін, посилаючись на те, що ухвалені у справі судові рішення є законними та обґрунтованими.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Новіков О.П. звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з заявою про розгляд справи за відсутності позивача.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представника ТОВ "Ключове рішення", перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та доводи відзиву на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.09.2014 між ОСОБА_1 (продавець) та ТОВ "Ключове рішення" (покупець) укладено Договір купівлі-продажу квартири, згідно з п. 1.1. якого продавець передає у власність покупця квартиру АДРЕСА_2 , а покупець приймає у власність зазначену вище квартиру та сплачує за неї грошову суму в розмірі та на умовах, встановлених цим договором.

Відповідно до п. 2.2. зазначеного Договору продаж квартири вчинено за суму 342 000,00 грн, які будуть сплачені покупцем продавцю протягом десяти банківських днів шляхом перерахування коштів на поточний рахунок НОМЕР_1 МФО 30299 ОКПО 14360570 для подальшого зарахування ОСОБА_1 (податковий номер - НОМЕР_2 ), згідно офіційного курсу банку в день зарахування коштів на рахунок.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що покупець набуває право власності на майно з моменту державної реєстрації нотаріусом права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Договір посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Пентелюк Т.Л. та зареєстрований в реєстрі за №1580.

У зв`язку з укладенням шлюбу ОСОБА_1 прізвище змінено на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 16.12.2014.

Згідно з приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Предметом позову є вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу квартири від 09.09.2014, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Ключове рішення", припинення права власності ТОВ "Ключове рішення" на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що покупцем - ТОВ "Ключове рішення" в порушення умов п. 2.2. Договору купівлі-продажу квартири не сплачено грошових коштів у розмірі 342 000,00 грн в рахунок оплати за придбане майно.

При цьому, ОСОБА_1 зазначала, що вона разом зі своєю сім`єю продовжує проживати у вищевказаній квартирі.

Від відповідача - ТОВ "Ключове рішення" надійшла заява №21/10/2020/1 від 21.10.2020 про застосування позовної давності до вимог ОСОБА_1 про розірвання Договору купівлі-продажу квартири від 09.09.2014.

Разом з цим, відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує по суті заявлених вимог та зазначає, що на виконання вимог спірного договору, 12.09.2014 ТОВ "Ключове рішення" здійснено відповідний платіж на рахунок позивача в розмірі 342 000,00 грн як повний розрахунок за квартиру АДРЕСА_2 .

Крім того, відповідач посилається на те, що отримання коштів позивачем за Договором купівлі-продажу квартири від 09.09.2014 підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 15.09.2014, якою ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) підтвердила отримання грошових коштів в сумі 342 000,00 грн від ТОВ "Ключове рішення" шляхом перерахування на відповідний рахунок в ПАТ КБ "ПриватБанк" як повний розрахунок за спірну квартиру.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України).

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У пунктах 1-3 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Перевіривши надані позивачем, відповідачем та третьою особою докази в обґрунтування своїх вимог і заперечень, надавши їм відповідну оцінку, судами було встановлено наступне.

На виконання умов пункту 2.2. договору купівлі-продажу квартири від 09.09.2014 ТОВ "Ключове рішення" 12.09.2017 здійснено перерахування грошових коштів на рахунок банку отримувача АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 у розмірі 342 000,00 грн для подальшого зарахування ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , відповідно до договору купівлі-продажу від 09.09.2014, що підтверджується платіжним дорученням № E0912UО214 від 12.09.2014.

При цьому, як підтверджується доданими до матеріалів справи меморіальними ордерами за № 1 від 12.09.2014, грошові кошти в сумі 342 000,00 грн (26 409,10 доларів США) були зараховані АТ КБ "ПриватБанк" на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 .

Під час огляду у судовому засіданні доказу, який міститься в системи клієнт-банк "Приват 24 для бізнесу", відповідачем здійснено скріншоти системи клієнт-банк "Приват 24 для бізнесу", що підтверджують формування виписки за рахунком ТОВ "Ключове рішення" станом на 12.09.2014, яким підтверджується проведення платежу на користь ОСОБА_1 на виконання вимог Договору купівлі-продажу від 09.09.2014 (скріншоти системи клієнт банк "Приват 24 для бізнесу" долучено до матеріалів справи).

Поряд з цим, попередніми судовими інстанціями досліджено та встановлено, що громадянкою ОСОБА_1 15.09.2014 підписано нотаріально посвідчену заяву, за змістом якої останньою підтверджено отримання грошових коштів в сумі 342 000,00 грн. від ТОВ "Ключове Рішення" шляхом перерахування на відповідний рахунок АТ КБ "ПриватБанк" як повний розрахунок за квартиру АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі-продажу квартири від 09.09.2014, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Пентелюк Т.Л. за реєстром № 1580.

Також, вказаною заявою ОСОБА_1 підтверджено відсутність до ТОВ "Ключове рішення" будь-яких претензій матеріального та фінансового характеру, які б стосувалися виконання ним умов про розрахунок згідно згаданого вище договору купівлі-продажу квартири.

Оригінал заяви за реєстровим №1621, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Пентелюк Т.Л. надано суду представником відповідача для огляду в судовому засіданні.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 68 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., що складається з трьох житлових кімнат, належить ТОВ "Ключове рішення" на праві приватної власності з часткою власності 1/1; підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1580, виданий 09.09.2014, видавник: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Пентелюк Т.Л.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір купівлі-продажу від 09.09.2014 та заява ОСОБА_1 від 15.09.2014 були посвідчені одним і тим самим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Пентелюк Т.Л.

Нотаріальне посвідчення правочину є додатковою гарантією його дійсності.

Відповідно до глави 6 "Установлення волевиявлення та дійсних намірів особи при вчиненні нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Перевіривши та надавши оцінку наведеним вище обставинам, попередніми судовими інстанціями встановлено, що нотаріусом підтверджено дійсні наміри кожної із сторін до вчинення договору купівлі-продажу квартири від 09.09.2014, відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, а також встановлено відсутність у ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) будь-яких претензій матеріального та фінансового характеру, які б стосувалися виконання ТОВ "Ключове рішення" умов про розрахунок згідно договору купівлі-продажу квартири від 09.09.2014.

При цьому, надавши оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, суди дійшли висновку, що недоліки, які стосуються оформлення платіжного доручення (описка в прізвищі особи, в призначенні платежу), не змінюють сутність проведеної банківської операції, а з платіжного доручення № Е0912UO214 від 12.09.2014 про перерахування грошових коштів в розмірі 342 000,00 грн на поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ "ПриватБанк" з призначенням платежу "для подальшого перерахування ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 09.09.2014", меморіальних ордерів за №1 від 12.09.2014 про зарахування на поточний рахунок позивача грошових коштів в сумі 342 000,00 грн (26 409,10 доларів США) та нотаріально посвідченої заяви від 15.09.2014 випливає факт розрахунку ТОВ "Ключове рішення" за квартиру, придбану на умовах договору купівлі-продажу від 09.09.2014.

Водночас, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень щодо отримання нею грошових коштів в сумі 342 000,00 грн від ТОВ "Ключове рішення" як повний розрахунок за квартиру АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі-продажу квартири від 09.09.2014.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначає, що наведені вище встановлені судами фактичні обставини свідчать про обґрунтованість висновку місцевого та апеляційного судів про те, що під час розгляду даного спору позивачем не доведено викладених у позові обставин і передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України підстав для розірвання укладеного сторонами договору купівлі-продажу квартири від 09.09.2014.

Аргументи касаційної скарги про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на неналежних та недопустимих (підроблених) доказах, не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду цієї справи, спростовуються дослідженими місцевим та апеляційним судами матеріалами справи та встановленими обставинами. До того ж такі аргументи скаржника фактично зводяться до незгоди з наданою судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою наявних у матеріалах справи доказів, прохання здійснити їх переоцінку, що в силу вимог ст. 300 ГПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що суди першої та апеляційної інстанцій дослідили наявні у справі докази, доводи і заперечення сторін у їх сукупності, надали їм належну оцінку, та встановивши, що позивачем не доведено викладених у позові обставин і передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України підстав для розірвання договору купівлі-продажу, дійшли законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Відтак, наведені ОСОБА_1 у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування місцевим та апеляційним судами норм матеріального та процесуального права, а колегія суддів не встановила фундаментальних порушень, допущених судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді спору у даній справі.

Враховуючи викладене, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що постанова Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2022 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2021 у справі № 904/5868/18 (904/4964/20) прийняті судами у відповідності до фактичних обставин та у відповідності до вимог матеріального права і процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не вбачається.

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2022 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2021 у справі № 904/5868/18 (904/4964/20) - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Ткаченко Н.Г.

Судді Пєсков В.Г.

Огороднік К.М.