ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2022 р. м. Київ Справа № 911/820/22

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Лівандовському О.О., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовом Акціонерного товариства РВС Банк, м. Київ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю А Груп, м. Ірпінь Київської області,

про стягнення 772 297,12 грн.,

за участю представників: не з`явились;

СУТЬ СПОРУ:

позивач Акціонерне товариство «РВС Банк», м. Київ (далі по тексту АТ «РВС Банк») 09.06.2022 звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 07.06.2021 до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «А Груп», м. Ірпінь Київської області (далі по тексту ТОВ «А Груп»), в якому просить суд стягнути з у порядку регресу заборгованість в загальному розмірі 772 297,12 грн., з яких:

606 999,94 грн. основного боргу,

відповідно до пункту 4.2 договору 7 560,00 грн. 30% річних (за період з 05.01.2022 по 19.01.2022), 67 850,95 грн. 30% річних (за період з 21.01.2022 по 06.06.2022),

відповідно до пункту 5.1 договору 4 860,00 грн. пені (за період з 05.01.2022 по 19.01.2022), 47 562,19 грн. пені (за період з 21.01.2022 по 06.06.2022),

37 464,04 грн. інфляційних втрат (за період лютий 2022 по березень 2022).

Позов обґрунтований тим, що 17.08.2020 між АТ РВС Банк (банк) та ТОВ А Груп (принципал) було укладено Договір про надання гарантії №Д-5519-20Г, згідно п. 1.1 якого за заявою принципала банк надає на користь бенефіціара (ТОВ Оператор газотранспортної системи України) гарантію, за якою зобов`язується сплатити бенефіціару на його письмову вимогу, що становить належне представлення, грошову суму у разі настання гарантійного випадку, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії; загальна сума гарантії складає: 547 499,95 грн. (п. 1.2 Договору).

На виконання умов Договору про надання гарантії від 17.08.2020 № Д-5519-20Г, АТ РВС Банк 20.08.2020 видано банківську гарантію №5519-20Г.

В подальшому, 27.08.2020 сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання гарантії від 17.08.2020 № Д-5519-20Г, в якій сторони дійшли згоди змінити пункт 1.2 Договору, виклавши його в наступній редакції: Загальна сума гарантії складає: 656 999,94 грн..

Як твердить позивач, АТ РВС Банк виконало взяті на себе згідно Договору про надання гарантії від 17.08.2020 № Д-5519-20Г зобов`язання, перерахувало на користь ТОВ Оператор газотранспортної системи України оплату за гарантією №5519-20/Г від 20.08.2020 у розмірі 656 999,94 грн., на підтвердження чого до позовної заяви додано копію меморіального ордеру від 04.01.2022 №185, а також направило принципалу регресну вимогу від 05.01.2022 №06/22-БТ, яка була отримана принципалом 06.01.2022.

01.02.2022 між АТ РВС Банк (банк) та ТОВ А Груп (принципал) було укладено Додатковий договір №2 до Договору про надання гарантії від 17.08.2020 № Д-5519-20Г, за яким сторони дійшли згоди зменшити ставку процентів (18% річних за методом факт/факт), підтвердили факт часткової оплати Принципалом суми гарантії в розмірі 50 000,00 грн. та погодили та графік погашення залишку заборгованості частинами остаточно до 31.01.2023.

Разом із тим, за умовами вказаного Додаткового договору №2 він втрачає чинність у разі невиконання принципалом зобов`язань.

Як твердить позивач, відповідач - ТОВ А Груп взяті на себе зобов`язання згідно Договору про надання гарантії від 17.08.2020 №Д-5519-20Г, Додаткової угоди №1 від 27.08.2020 та Додаткового договору №2 від 01.02.2022 не виконав, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовною заявою, сформувавши позовні вимоги на підставі первісної редакції договору без врахування умов Додаткового договору №2.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.06.2022 у справі №911/820/22 позовну заяву АТ РВС Банк залишено без руху. Зобов`язано АТ РВС Банк усунути недоліки позовної заяви, в строк не пізніше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

20.06.2022 електронною поштою від представника позивача АТ РВС Банк до господарського суду Київської області надійшла заява про усунення недоліків від 17.06.2022.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.06.2022 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/820/22, зобов`язано відповідача подати суду документи (платіжні документи, банківські виписки), що підтверджують сплату заборгованості у розмірі 606 999,94 грн. згідно Договору про надання гарантії від 17.08.2020 №Д-5519-20Г, Додаткової угоди №1 від 27.08.2020 та Додаткового договору №2 від 01.02.2022.

Ухвалами від 25.07.2022, від 15.08.2022 розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладався у зв`язку із відсутністю відомостей у матеріалах справи про отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі.

23.09.2022 на електронну пошту господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника та доручення доказів, в якому позивач просить суд прийняти заяву і долучити докази направлення ухвали відповідачу, закрити підготовче засідання та призначити розгляд справи по суті. До заяви додано опис вкладення в лист №633 від 26.08.2022, накладна Укрпошти та фіскальний чек від 26.08.2022, з яких вбачається, що поштове відправлення №633, яким на належну адресу відповідача ТОВ А Груп було направлено копії ухвал від 27.06.2022 про відкриття провадження та від 15.08.2022, повернуто підприємством зв`язку 14.09.2022 за закінченням терміну зберігання.

У підготовче судове засідання 26.09.2022 представники позивача та відповідача не з`явились. Відповідач свого уповноваженого представника для участі в судовому засіданні не направив, відзив не подав.

Поштове відправлення №284 від 28.07.2022, яким на належну адресу відповідача ТОВ А Груп було направлено копію ухвали від 25.07.2022, було повернуто підприємством зв`язку 23.08.2022 за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали у порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п. з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій (висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 07.06.2019 у справі № 910/17797/17).

Місцезнаходження юридичної особи при здійсненні державної реєстрації, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» вноситься до відомостей про цю юридичну особу. За змістом частини 4 ст. 17 вказаного Закону, державній реєстрації підлягають зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться у Єдиному державному реєстрі, тобто і зміна місцезнаходження, про що юридична особа має звернутись із відповідною заявою. Не вживши заходів для внесення до Єдиного державного реєстру відомостей про зміну свого місцезнаходження (в разі такої зміни), юридична особа повинна передбачати або свідомо допускати можливість настання певних негативних ризиків (зокрема щодо неотримання поштової кореспонденції).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Крім того, всі ухвали суду від 27.06.2022, від 25.07.2022, від 15.08.2022, від 26.09.2022, від 10.10.2022 направлялись судом на електронну адресу відповідача, вказану у Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань для зв`язку з юридичною особою.

Частина 6 ст. 120 ГПК України допускає можливість повідомлення учасників справи у випадках термінової необхідності телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Відповідно до частини 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Ухвалою від 26.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 10.10.2022. Вказане судове засідання не відбулося у зв`язку із оголошенням 10.10.2022 у місті Києві сигналу "повітряна тривога" з 06:47 до 12:24, відтак ухвалою від 12.10.2022 розгляд справи по суті суд призначив на 31.10.2022.

У судове засідання 31.10.2022 представники учасників справи не з`явились. Від позивача на електронну пошту суду надійшла заява, у якій він повідомляє, що підтримує позовні вимоги повністю та просить суд розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до частини 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Розглянувши позов АТ «РВС Банк» до ТОВ «А Груп» про стягнення 772 297,12 грн., всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд

УСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до пункту 7 частини 1 ст. 4, частини 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надання гарантій належить до фінансових послуг. Фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору.

17.08.2020 між АТ «РВС Банк» (сторона 1, Банк) та ТОВ «А Груп» (сторона 2, Принципал) укладено договір про надання гарантії № Д-5519-20 (далі по тексту Договір), згідно з яким за заявою принципала банк надає на користь Бенефіціара (ТОВ «Оператор газотранспортної системи», код 427955490) Гарантію, за якою зобов`язується сплатити Бенефіціару на його письмову вимогу, що становить належне представлення, грошову суму у разі настання гарантійного випадку протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії (пункт 1.1).

Документ, з якого виникають базові відносини між принципалом та бенефіціаром: Договір на «Інші завершальні будівельні роботи (Ремонт адмінбудівлі по вул. Культури 20-А)», оголошення про проведення відкритих торгів №UA-2020-06-09-004017-с далі по тексту Договір закупівлі або Договір поставки).

Загальна сума гарантії складає 547499,95 грн. (пункт 1.2). Строк дії гарантії по 09.03.2022 (пункт 1.4).

Банк, отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення. Згідно із умовами гарантії принципал зобов`язаний надати банку письмове пояснення щодо отриманої вимоги (пункт 3.6).

Якщо на вимогу бенефіціара та/або на виконання рішення суду банк виплачує грошові кошти за гарантією, принципал зобов`язаний протягом 2 робочих днів з дня отримання регресної вимоги банку, у повному обсязі відшкодувати банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати банку. До повного такого виконання принципал сплачує банку проценти від суми боргу в розмірі 30% річних за період з моменту сплати банком за гарантією та до моменту зарахування суми боргу на належні рахунки банку. Проценти нараховуються із врахуванням першого дня перерахування (сплати) банком коштів за гарантією і без врахування дня фактичного повернення принципалом у повному обсязі грошових коштів (пункт 4.2).

Регресна вимога оформлюється у письмовій формі і вважається отриманою принципалом зокрема у разі відправлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення з дати особистого вручення, яка вказана у повідомленні про вручення (пункт 4.3).

За порушення строків повернення банку коштів принципал сплачує банку пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, що діяла у період, за який нараховується пеня (пункт 5.1).

Принципал не може бути звільнений від виконання зобов`язань та/або відповідальності за цим договором ні при яких обставинах, у тому числі навіть таких, що не залежать від принципала (пункт 5.4).

Керуючись частиною 1 ст. 259 ЦК України сторони погодили, що строк позовної давності, який застосовуватиметься до стягнення штрафних санкцій, складатиме 3 роки. Сторони дійшли згоди, що штрафні санкції нараховуються без обмеження шестимісячним строком, встановленим частиною 6 ст. 232 ГК України (пункт 5.7).

Договір укладений з дня його підписання та діє до повного виконання зобов`язань сторонами за умови відсутності будь-яких вимог до банку з боку бенефіціара після закінчення строку дії гарантії (пункт 6.1). Будь-які зміни або доповнення до Договору будуть мати юридичну силу тільки тоді, коли вони складені у письмовому вигляді та підписані уповноваженими представниками сторін (пункт 6.2).

Відповідно до ст.ст. 560, 561 ЦК України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Гарантія є засобом забезпечення виконання зобов`язань та видом фінансових послуг.

17.08.2020 відповідач подав банку заяву про надання гарантії; 20.08.2020 Банк у відповідності до договору видав Банківську гарантію №5519-20Г на повну суму 547499,95 грн. на строк до 09.03.2022 включно.

27.08.2020 сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору №Д-5519-20Г про надання гарантії від 17.08.2022, відповідно до якої погодили, що загальна сума гарантії складає 656 999,94 грн.; всі інші умови залишаються чинними у попередній редакції.

28.08.2020 відповідачем отримано видані банком Зміни #1 до Гарантії №5519-20Г, відповідно до яких повна (максимальна) сума Банківської гарантії та валюта: 656 999,94 грн., назва валюти гривня.

Відповідно до частини 1 ст.563, частини 1 ст. 564, частини 1 ст. 566 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію.

23.12.2021 Банк отримав через АБ «Укргазбанк» Письмову вимогу про сплату за Банківською гарантією від ТОВ «Оператор газотранспортної системи» на суму 656 999,94 грн., про що повідомив Принципала повідомленням від 24.12.2021 №2077/21-БТ про одержання вимоги бенефіціара про сплатк за Банківською гарантією із додаванням копії отриманої Письмової вимоги берефіціара та із проханням надати письмове пояснення щодо отриманої вимоги.

04.01.2022 Банк сплатив отримувачу ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» за гарантією №5519-20Г грошові кошти в сумі 656 999,64 грн., що підтверджується залученим до матеріалів справи меморіальним ордером №185 від 04.01.2022.

Відповідно до частини 1 ст. 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

У відповідності до наведеної норми закону та пункту 4.3 Договору банк оформив письмову регресну вимогу від 05.01.2022 №06/22-БТ до принципала ТОВ «А Груп» про відшкодування сплачених коштів у сумі 656 999,94 грн. та 30% річних за період з моменту виконання банком вимоги бенефіціара до моменту зарахування суми боргу на належні рахунки банку. Вказана регресна вимога №06/22-БТ від 05.01.2022 була направлена відповідачу поштою цінним листом з описом №386 та отримана відповідачем 06.01.2022 (копія регресної вимоги, опису вкладення в лист, накладної та фіскального чеку «Укрпошти» від 05.01.2022, а також рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №386 залучені до матеріалів справи).

01.02.2022 між АТ «РВС Банк» та ТОВ «А Груп» було укладено Додатковий договір №2 до Договору №Д-5519-20Г про надання гарантії від 17.08.2020, відповідно до якого сторони дійшли згоди внести зміни до договору, а саме встановили, що до повного відшкодування Принципал сплачує Банку проценти від суми боргу в розмірі 18% річних за методом факт/факт у валюті гарантії, за період з моменту сплати Банком за Гарантією на вимогу Бенефіціара або згідно із рішенням суду та до моменту зарахування суми боргу на належні рахунки Банку.

Крім того, сторони підтвердили, що станом на дату підписання додаткового договору Принципалом сплачено банку 50000,00 грн.; також сторони домовилися про графік погашення заборгованості, а саме: 50000,00 грн. до 01.03.2022; 55700,00 грн. до 01.04.2022; 55700,00 грн. до 01.05.2022; 55700,00 грн. до 01.06.2022, 55700,00 грн. до 01.07.2022; 55700,00 грн. до 01.09.2022; 55700,00 грн. до 01.10.2022, 55700,00 грн. до 01.11.2022; 55700,00 грн. до 01.12.2022; 55700,00 грн. до 01.01.2023, повний розрахунок до 31.01.2023 включно із урахуванням процентів, які визначаються станом на день оплати (підпункти 4.1 4.12 пункту 4 Додаткового договору №2).

Пунктом 6 Додаткового договору №2 сторони погодили, що у разі неналежного виконання Принципалом зобов`язань, передбачених пунктом 4, підпунктами 4.1-4.12 цього Додаткового договору, цей Додатковий договір втрачає чинність.

Позивач твердить, що крім оплати 20.01.2022 суми 50 000,00 грн., яку сторони визнали, укладаючи Додатковий договір №2, інших оплат від відповідача на рахунки банку не надходило.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відтак, закон покладає на відповідача обов`язок доведення належного виконання зобов`язання за договором Гарантії, у тому числі в редакції умов Додаткового договору №2.

Доказів здійснення відповідачем оплати з повернення коштів згідно договору гарантії в розмірі більшому, ніж визнає та доводить суду позивач, суду не подано, в тому числі і на вимогу пункту 4 ухвали суду від 27.06.2022 про відкриття провадження, яка набрала законної сили та є обов`язковою для виконання на всій території України.

З огляду на викладене, суд робить висновок про те, що

розмір коштів, які не повернуті відповідачем (принципалом) банку по договору гарантії становить 606 999,94 грн.;

відповідач не виконав умови підпунктів 4.1 4.8 пункту 4 Додаткового договору №2, у зв`язку з чим вказаний Додатковий договір №2 втратив чинність. Відтак строк повернення коштів та розмір належних до сплати процентів суд має визначати згідно первинної редакції пункту 4.2 Договору гарантії, а саме строк повернення коштів - протягом 2 робочих днів з дня отримання Регресної вимоги Банку, у повному обсязі, тобто до 11.01.2022 включно; сплата процентів з розрахунку 30% річних методом факт/факт включно з дня оплати Банком коштів за Гарантією Бенефіціару (з 04.01.2022) і до переддня фактичного повернення.

Відтак, вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу 606999,94 грн. є законною, обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, яку слід задовольнити повністю.

Позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 30% річних загалом в сумі 75410,95 грн., у тому числі 7560,00 грн. на суму заборгованості 656999,94 грн. за період 05.01 19.01.2022 до дати часткового погашення (20.01.2022) та 67850,95 грн. на суму заборгованості 606 999,94 грн. за період 21.01 06.06.2022.

За змістом Договору вказані проценти є платою за користування коштами Банку, а не відповідальністю за прострочення грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 536 ЦК України За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Здійснивши арифметично вірний розрахунок вказаних процентів у відповідності до умов пункту 4.2 Договору, не виходячи при цьому за межі заявленого позивачем періоду,

Основний борг, грн.Період прострочення30%, грн.
656 999,9405.01 19.01.20228100,00
606 999,9421.01 06.06.202268349,86
всього 76449,86
суд встановив, що вірно розраховані 30% річних за заявлений період становлять загалом 76 449,86 грн.

Суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України), а відтак вимогу позивача про стягнення з відповідача процентів слід задовольнити повністю у заявленій сумі 75 410,95 грн.

Також позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню загалом в сумі 52422,19 грн., у тому числі 4860,00 грн. на суму заборгованості 656999,94 грн. за період 05.01 19.01.2022 до дати часткового погашення (20.01.2022) та 47562,19 грн. на суму заборгованості 606999,94 грн. за період 21.01 06.06.2022. Щодо вказаних вимог суд зазначає таке.

Відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.1 Договору гарантії встановлено, що за порушення строків повернення Банку коштів Принципал сплачує банку пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, що діяла у період, за який нараховується пеня. Принципал не може бути звільнений від виконання зобов`язань та/або відповідальності за цим договором ні при яких обставинах, у тому числі навіть таких, що не залежать від Принципала (пункт 5.4).

Суд встановив, що у розрахунку пені позивач невірно визначив період її нарахування. Так, пеня є санкцією, яка застосовується за прострочення грошового зобов`язання, а не платою за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після спливу строку, в який зобов`язання мало бути виконано. Пунктом 4.2 Договору встановлено, що грошові кошти Принципал зобов`язаний повернути протягом 2 робочих днів з дня отримання вимоги (06.01.2022), тобто протягом 10.01-11.01.2022 включно, а з 12.01.2022 настало прострочення, а відтак і право Банку на нарахування пені.

Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором. Інше встановлено пунктом 5.7 Договору, відповідно до якого сторони дійшли згоди, що штрафні санкції нараховуються без обмеження шестимісячним строком, встановленим частиною 6 ст. 232 ГК України.

Здійснивши власний розрахунок пені, вірно визначивши дату, з якої виникло прострочення, не виходячи при цьому за межі заявленого позивачем періоду:

Основний борг, грн.Період простроченняПеня, грн.
656 999,9412.01 19.01.20222592,00
606 999,9421.01 06.06.202247562,19
всього 50 154,19
суд встановив, що за заявлений період належна до стягнення з відповідача пеня становить 50 154,19 грн., у зв`язку з чим вказану вимогу слід задовольнити частково.

Позивач також нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати, розраховані на суму заборгованості 606 999,94 грн. за лютий-березень 2022 року в сумі 37464,04 грн. Щодо вказаних вимог суд встановив таке.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України, відтак, обмеження нарахування шістьма місяцями відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України до 3% річних та інфляційних втрат не застосовується.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд звертає увагу учасників справи на те, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за заявлений позивачем період, суд встановив, що він виконаний у відповідності до вимог закону та арифметично вірно, у зв`язку з чим вимогу позивача про стягнення з відповідача 37464,04 грн. інфляційних втрат належить задовольнити повністю.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов Акціонерного товариства «РВС Банк» частково, ухвалює рішення про стягнення з ТОВ «А Груп» на користь АТ "РВС Банк" 606 999,94 грн. основного боргу за договором гарантії, 50 154,19 грн. пені, 75410,95 грн. процентів та 37 464,04 грн. інфляційних втрат.

У зв`язку із частковим задоволенням позову відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України суд покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору пропорційно задоволеним вимогам а саме в сумі 11 550,44 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «РВС Банк» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «А Груп» (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Северинівська, буд. 9, каб. 4, квартира 3, ідентифікаційний код 35340718)

на користь Акціонерного товариства «РВС Банк» (04071, м. Київ, вул. Введенська, буд. 29/58, ідентифікаційний код 39849797)

606999,94 грн. (шістсот шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень дев`яносто чотири копійки ) основного боргу,

50154,19 грн. (п`ятдесят тисяч сто п`ятдесят чотири гривні дев`ятнадцять копійок) пені,

75410,95 грн. (сімдесят п`ять тисяч чотириста десять гривень дев`яносто п`ять копійок) процентів,

37464,04 грн. (тридцять сім тисяч чотириста шістдесят чотири гривні чотири копійки) інфляційних втрат,

11550,44 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень сорок чотири копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 07.11.2022.

Суддя О.В. Конюх