ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2022 р. Справа№ 910/14185/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Козир Т.П.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Кривошея Д.А.,

від відповідача - Глухенький О.А.,

розглянувши апеляційну скаргу

Міністерства оборони України

на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 13.01.2022 (повний текст рішення складено 11.04.2022)

у справі № 910/14185/21 (суддя Третьякова О.О.)

За позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України"

про стягнення 2 310 012,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" про стягнення 2 310 012,00 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.12.2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

15.12.2021 року до Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" надійшла заява про розподіл судових витрат, згідно якої відповідач просить стягнути на його користь з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу згідно з договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 02.04.2021 року №16 в розмірі 99 900,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 13.01.2022 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/14185/21 задоволено частково. Присуджено до стягнення з Міністерства оборони України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" 65 250 грн. 18 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що не всі витрати відповідача у формі заявленого "гонорару успіху" відповідають критеріям неминучості та необхідності, як зазначено вище, а тому заявлені відповідачем витрати на надання правничої (правової) допомоги в формі "гонорару успіху" в сумі 69 300,36 грн. підлягають розподілу частково, а саме в розмірі 34 650,18 грн.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Міністерство оборони України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додтакове рішення Господарського суду Київської області від 13.01.2022 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви про розподіл судових витрат відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що додаткове рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, неповним з`ясуванням усіх обставин справи, що внаслідок призвело до прийняття неправильного рішення. Зокрема скаржник вважає, що місцевий господарський суд не врахував та не дослідив, що першою заявою відповідача по суті спору є відзив на позовну заяву, який не містив попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат (у тому числі витрат на професійну правничу допомогу), що на підставі ч. 2, ст. 124 Господарського процесуального кодексу України є підставлю для відмови у відшкодуванні судових витрат.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2022 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2022 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Міністерства оборони України на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 13.01.2022 року, витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №910/14185/21.

29.09.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/14185/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 13.01.2022 року у справі №910/14185/21 та призначено розгляд справи на 09.11.2022 року.

В судовому засіданні 09.11.2022 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вже було зазначено вище, рішенням Господарського суду Київської області від 09.12.2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного додаткового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване додаткове рішення місцевого господарського суду частковому скасуванню з наступних підстав.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до чч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи разом з першою заявою по суті справи (відзив на позовну заяву, т.1, а.с. 137-146) відповідачем було зазначено, що він очікує понести витрати на правову допомогу, докази чого будуть надані додатково.

Тобто, відповідачем було зазначено про понесення ним витрат, у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє доводи скаржника в цій частині.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивач 13.12.2021 року (що вбачається з поштового штампу на конверті) направив заяву про подання доказів судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. (т.2, а.с. 38-57).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.11.2021 у справі 910/7520/20).

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West" проти України").

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження понесених ним судових витрат відповідач долучив до матеріалів справи:

- Договір №16 про надання професійної (правничої) допомоги від 02.04.2021 року, додатком до нього №6 від 23.09.2021 року; (т.2, а.с. 45-47)

- детальний опис витрат на правову допомогу визначений розрахунком понесених витрат у заяві відповідача про розподіл судових витрат; (т.2, а.с. 42)

- акт виконаних робіт №1 від 31.10.2021 року на суму 25 000,00 грн., акт виконаних робіт №2 від 18.11.2021 року на суму 2 800,00 грн., акт виконаних робіт №3 від 09.12.2021 року на суму 2 800,00 грн., акт виконаних робіт №4 від 13.12.2021 року на суму 69 300, 36 грн.; (т.2, а.с. 48-51)

- рахунок №0912 від 09.12.2021 року на суму 30 600,00 грн.; (т.2, а.с. 53)

- платіжне доручення №709 від 10.12.2021 року; (т.2, а.с. 52)

- рахунок від 15.12.2021 року №1512; (т.2, а.с. 69)

- платіжне доручення №741 від 30.12.2021 року. (т.2, а.с. 70).

Також в матеріалах справи наявні ордер серії АА№1101631 від 23.04.2021 року виданий адвокату Глухенький О.А. на підставі договору №16 від 02.04.2021 року (т.1, а.с. 160) та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2403 від 15.12.2005 року. (т.1, а.с. 159).

Суд першої інстанції встановив, що загальний розмір витрат відповідача на правничу допомогу у даній справі склав 99 900, 00 грн., з яких 30 600,00 грн. є витратами на надання правничої (правової) допомоги згідно актів виконаних робіт №1 від 31.10.2021 року, №2 від 18.11.2021 року, №3 від 09.12.2021 року, а 69 300, 36 грн. є витратами на надання правничої (правової) допомоги у формі "гонорару успіху" (а саме в розмірі 3% від відмовлених (зменшених) судом першої інстанції позовних вимог: 2310012,00 х 3% = 69 300,36) згідно акту виконаних робіт №4 від 13.12.2021 року.

Так, відповідно до протоколів судових засідань від 18.11.2021 року (т.2, а.с. 21-23), від 09.12.2021 року (т.2, а.с. 25-27) адвокат Глухенький О.А. приймав участь в судових засіданнях та подавав відзив на позовну заяву. (т.1, а.с. 137-146).

В той же час, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про, що вже колегією суддів зазначалось вище. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. (зазначений правовий висновок викладено також в постанові Верховного Суду від 11.11.2021 року у справі №910/7520/20 та від 24.01.2022 року №911/2737/17).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 зі справи № 904/4507/18 зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями у присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70- 72).

З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху», у справі яка розглядається, є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді та досягнення обумовленого між сторонами успішного результату.

Розмір «гонорару успіху» заявленого відповідачем відповідно до п. 3 додатку №6 від 23.09.2021 року до договору про надання правничої (правової) допомоги від 02.04.2021 року №16, який повинен сплатити відповідач адвокату становить 3% від суми відмовлених (зменшених) судом першої інстанції позовних вимог позивача.

Однак, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено необхідності саме такого розміру (3%) гонорару успіху та яким чином дії адвоката відповідача призвели до «успіху» у вигляді відмови у задоволенні позову.

Зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що підставою відмови в задоволенні позовних вимог став висновок суду про відсутність прострочення відповідачем строків поставки, передбачених п. 1.3. договору, оскільки відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 року у справі №910/5006/21 строки поставки продовжено.

При цьому, доводи відповідача викладені у відзиві на позов (т.1, а.с. 137-145) судом першої інстанції не взято до уваги.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що клопотання про долучення додаткових доказів (постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 року по справі №910/5006/21) підписано адвокатом Є.С. Галя (т.2, а.с. 5), а не адвокатом Глухеньким О.А., який просить стягнути «гонорар успіху».

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/14185/21 за позовом Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" про стягнення 2 310 012,00 грн. в частині стягнення «гонорару успіху» у розмірі 69 300, 36 грн. в повному обсязі.

Отже, дослідивши заяву відповідача про ухвалення додаткового судового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, надані заявником докази, застосовуючи зазначені вище критерії розумності розміру заявлених товариством до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі та виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, ціну позову, що становила суму 2 310 012, 00 грн., складність та значення для сторін цієї справи, колегія суддів зазначає, що загальний розмір витрат на правничу допомогу заявлений відповідачем, не є пропорційним до предмета спору.

Також колегія суддів бере до уваги, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо).

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 24.01.2022 року у справі №911/2737/17).

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

З попереднього орієнтованого розрахунку відповідача вбачається, що ним не було вказано точної суми судових витрат, які він очікував понести у зв`язку з розглядом справи.

Отже, колегія суддів враховуючи вартість участі адвоката в судовому засіданні по суті в розмірі 2 800, 00 грн., яких було за участю представників відповідача 2 в суді першої інстанції, а також враховуючи той факт, що для складання відзиву на позовну заяву відсутня складність аналізу судової практики, оскільки у справі №910/5006/21 в якій відповідач є стороною по суті встановлено обставини щодо зміни строку поставки товару, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, колегія суддів вважає, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/14185/21 за позовом Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" про стягнення 2 310 012,00 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 10 000, 00 грн.

Колегія суддів зазначає, що при прийнятті оскаржуваного додаткового рішення судом першої інстанції мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому додаткове рішення Господарського суду Київської області від 13.01.2022 року у справі № 910/14185/21 підлягає частковому скасуванню в частині стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 55 250, 18 грн. з прийняттям в цій частині нового рішення про стягнення 10 000, 00 грн.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, скарга Міністерства оборони України підлягає частковому задоволенню, всі інші доводи апеляційної скарги зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів та обставин, вірно встановлених судом першої інстанції, що підтверджено колегією суддів вище.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення питання про розподіл судових витрат у даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з тим, що чинним законодавством не передбачено справляння судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення, яким спір по суті не вирішувався, та зважаючи на те, що оскаржуваним додатковим рішенням вирішувалось питання про розподіл судових витрат, що не стосується суті спору, розподіл судового збору судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 13.01.2022 року у справі №910/14185/21 задовольнити частково.

2. Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 13.01.2022 року у справі № 910/14185/21 скасувати в частині стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 55 250 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят гривень) 18 коп., виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

« 1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/14185/21 за позовом Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" про стягнення 2 310 012,00 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства оборони України (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) 10 000 (десять тисяч гривень) 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.»

3. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ на виконання даної постанови.

4. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №910/14185/21.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.11.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

Т.П. Козир