ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2022 р. Справа №910/15065/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Ткаченка Б.О.

Алданової С.О.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Громадської організації "Українська асоціація студентів"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.06.2022

у справі №910/15065/21 (суддя - Трофименко Т.Ю.)

за позовом Громадської організації "Українська асоціація студентів"

до Шабріна Богдана Валентиновича

про стягнення 53 130,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація "Українська асоціація студентів" (далі - Асоціація) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Шабріна Богдана Валентиновича заборгованості у розмірі 53 130,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу (поставки) від 14.04.2016, укладеним у спрощений спосіб.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/15065/21 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 53 130,00 грн. боргу задоволенню не підлягають з огляду на пропуск строку позовної давності за вказаними вимогами.

Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням Асоціація звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій остання просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Асоціація не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо застосування позовної давності. У цій частині, на думку скаржника, місцевий господарський суд допустив порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, а також дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі Асоціація, зокрема вказує, що відповідачем було пропущено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Водночас, Асоціація не ставить під сумнів і цілковито погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що:

- між Асоціацією та відповідачем 14.04.2016 було укладено договір купівлі-продажу (поставки) моноблоку у спрощеній формі, на підставі якого між сторонами виникли відповідні правовідносини;

- Асоціація 14.04.2016 внесла попередню оплату на товар, але відповідач після отримання попередньої оплати не виконав свого зобов`язання з передання товару позивачу.

Апелянт зазначає, що за змістом статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ці обставини вважаються встановленими для цілей апеляційного розгляду і не є предметом перегляду у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2022 апеляційну скаргу Асоціації передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Ткаченка Б.О., Алданової С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Асоціації на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/15065/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15065/21.

01.08.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/15065/21 з Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 залишено без руху апеляційну скаргу Асоціації на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/15065/21 та надано строк для усунення недоліків.

25.08.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Асоціації надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/15065/21 за апеляційною скаргою Асоціації на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022.

Відповідно до частини 3 статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи №910/15065/21, ціна позову у даній справі складає 53 130,00 грн., тобто є меншою ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на момент подання позовної заяви (2 270,00 грн. з 01.01.2021*100=227 000,00 грн.).

Згідно з частиною 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 3 статті 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, відмовлено Асоціації у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, розгляд апеляційної скарги Асоціації на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/15065/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Відповідач у порядку статті 263 ГПК України скориставшись своїм правом, 14.09.2022 подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу Асоціації на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі.

Зокрема, відповідач у своєму відзиві зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про те, що початок перебігу позовної давності слід визначати з 13.06.2017, оскільки саме з цього часу позивач набув права стягнення грошових коштів в примусовому порядку через суд, а отже справедливим є висновок про те, що до господарського суду апелянт звернувся вже після спливу строку позовної давності, останній день якого припадав на 13.06.2020.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/15065/21 оскаржується позивачем в частині застосування позовної давності, а тому враховуючи вимоги частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 14.04.2016 Асоціація за платіжним документом від 14.04.2016 №132 перерахувала на рахунок ФОП Шабріна Богдана Валентиновича грошові кошти у розмірі 53 130,00 грн. з призначенням платежу: "Оплата за моноблок згідно рахунку №ШБ00-000026 від 14.04.2016 Без ПДВ", що підтверджується випискою по рахунку позивача.

05.05.2020 позивач направив на адреси Шабріна Б.В. ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) вимогу про виконання зобов`язання за договором з передачі моноблоку Apple iMac27 with Retina 5K display (MK462) у семиденний строк з дня пред`явлення цієї вимоги, що підтверджується відповідними описами вкладення у цінний лист, накладними та фіскальними чеками.

У відповідь на вказану вимогу у листі від 04.06.2020 Шабрін Б.В. повідомив, що вказане майно було отримано ВМГО "Українська організація студентського самоврядування" у особі члена організації Смирнова Олександра Олеговича на підставі видаткової накладної від 14.04.2016 №Ш.

11.06.2020 позивач направив на адреси Шабріна Богдана Валентиновича ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) повідомлення про відмову від договору купівлі-продажу (поставки), укладеного у спрощеній формі 14.04.2016, а також вимогу про повернення суми попередньої оплати за цим договором у розмірі 53 130,00 грн., що підтверджується описами вкладення у цінний лист, накладними та фіскальними чеками.

У зв`язку з невиконанням зобов`язання позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми попередньої оплати за товар у розмірі 53 130,00 грн. за договором купівлі-продажу (поставки).

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 ЦК України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалось вище, 14.04.2016 Громадська Асоціація за платіжним документом від 14.04.2016 №132 перерахувала на рахунок ФОП Шабріна Б.В. грошові кошти у розмірі 53 130,00 грн. з призначенням платежу: "Оплата за моноблок згідно рахунку №ШБ00-000026 від 14.04.2016 Без ПДВ", що підтверджується випискою по рахунку позивача.

З матеріалів справи та позиції сторін вбачається, що спірним є питання саме поставки товару за видатковою накладною від 14.04.2016 №Ш.

Дослідивши зміст наданої відповідачем видаткової накладної від 14.04.2016 №Ш, місцевий господарський суд правильно встановив, що дана накладна не відповідає вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, оскільки не містить підпису уповноваженої особи покупця, внаслідок чого суд позбавлений можливості ідентифікувати особу, якій передавався товар від імені позивача, а тому ця видаткова накладна не може бути беззаперечним доказом факту поставки товару, з чим погоджується колегія суддів.

Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують факт передання товару, тобто, не доведено факт здійснення господарської операції.

За приписами частини 2 статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки договірні відносини між сторонами склалися у спрощений спосіб, конкретного строку поставки товару, у т.ч. за відсутності письмового договору, узгоджено не було.

Згідно з наданими позивачем доказами, 31.05.2017 останній звернувся до Шабріна Б.В. з претензією від 30.05.2017 №025-17, у якій хоч і посилаючись на статтю 1212 ЦК України, проте вимагав повернути кошти, сплачені за товар у розмірі 53 150,00 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від 31.05.2017.

Відповідно до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2013 №958 нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Таким чином, строк пересилання рекомендованої кореспонденції в межах населеного пункту становить 3 дні + 1 день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання.

Відтак, зважаючи на нормативні строки пересилання поштових відправлень суд першої інстанції встановив можливість отримання відповідачем претензії 05.06.2017, з урахуванням того, що третій день пересилання припадає на вихідний день (суботу).

Отже, в порядку статті 530 ЦК України відповідач повинен був повернути кошти у строк до 12.06.2017 включно.

Однак, оскільки доказів повернення суми попередньої оплати у розмірі 53 150,00 грн. у вказаний строк матеріали справи не містять, з 13.06.2017 відповідач вважається таким, що прострочив наведений строк.

За таких наведених обставин позовні вимоги про стягнення 53 150,00 грн. з відповідача суд першої інстанції вважає обґрунтованими, з чим погоджується судова колегія.

У той же час, відповідачем заявлено застосування позовної давності до позовних вимог.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами частини 1 статті 261 ЦК позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тому перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №914/687/20.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Від визначення початкового моменту перебігу позовної давності залежить правильність обчислення позовної давності і захист порушеного права (постанова Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/9452/17).

Тому для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. При цьому враховуватись має не лише безпосередня обізнаність особи про факти порушення її прав, а й об`єктивна можливість особи знати про ці факти (подібні висновки викладені в пунктах 81, 82 постанови Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №914/687/20).

Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішення про захист конкретного порушено права. Початок перебігу, тривалість та сплив позовної давності пов`язується з конкретною вимогою про захист окремого порушено права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/9452/17.

Як зазначалось вище, 31.05.2017 позивач завернувся з претензією від 30.05.2017 №025-17 до Шабріна Б.В. про повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 53 150,00 грн.

08.10.2018 Асоціація звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Шабріна Б.В. про стягнення з останнього грошових коштів у розмірі 53 130,00 грн. на підставі статті 1212 ЦК України.

Ухвалою суду від 12.11.2018 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі №760/25912/18 за позовом Асоціації до Шабріна Б.В. про стягнення коштів.

За результатами розгляду справи №760/25912/18 за позовом Асоціації до Шабріна Б.В. про стягнення коштів, 16.05.2019 Солом`янським районним судом м. Києва було ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено та присуджено до стягнення з Шабріна Б.В. на користь Асоціації грошові кошти в розмірі 53 130,00 грн., а також судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

15.01.2020 до суду від Шабріна Б.В. надійшла заява про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16.05.2019 у цивільній справі №760/25912/18 за позовом Асоціації до Шабріна Б.В. про стягнення коштів, в якій відповідач просив скасувати заочне рішення суду від 16.05.2019.

Ухвалою суду від 02.03.2020 скасовано заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16.05.2019 року у справі №760/25912/18 за позовом Асоціації до Шабріна Б.В. про стягнення коштів та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2020 провадження у справі №760/25912/18 за позовом Асоціації до Шабріна Б.В. про стягнення коштів закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки правовідносини виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, і належить до юрисдикції господарського суду, а відтак провадження у справі відкрите помилково і підлягає закриттю на підставі статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

За наслідками оцінки вказаних дій позивача суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що початок перебігу позовної давності у даному випадку слід визначати з 13.06.2017, оскільки саме з цього часу розпочалося прострочення відповідача з повернення грошових коштів та позивач набув права їх стягнення в примусовому порядку через суд.

Водночас, до Господарського суду міста Києва з позовом до Шабріна Б.В. про стягнення 53 130,00 грн. позивач звернувся лише 12.09.2021, тобто, після спливу строку позовної давності, останній день якого припадає на 13.06.2020.

У відповіді на відзив позивач зазначав про переривання строку позовної давності шляхом пред`явлення позову до Солом`янського районного суду м. Києва 08.10.2018. Крім того, у випадку встановлення судом пропуску позовної давності позивач просив визнати поважними причини пропуску строку позовної давності у зв`язку з тим, що позивач отримав можливість з`ясувати дійсний характер відносин між сторонами лише 13.01.2020.

Згідно зі статтею 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.

Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом.

Виходячи з аналізу наведених норм, перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №712/21651/12, від 15.05.2020 у справі №922/1467/19, від 29.12.2020 у справі №909/1165/19.

Отже, враховуючи наведену правову позицію Верховного Суду, а також те, що позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з порушенням правил підвідомчості і разом з тим визначив правовими підставами позову про стягнення з Шабріна Б.В. заборгованості у розмірі 53 130,00 грн. саме норми статей 1212, 1213 ЦК України, подання зазначеного позову не перервало перебігу строку позовної давності за вимогами позивача у цій справі, який закінчився 13.06.2020.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що частиною 5 статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, чинне законодавство не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

При цьому аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що подання позову з іншими матеріально-правовими підставами не перериває перебігу позовної давності, але, разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути поважною причиною для поновлення строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №902/326/16 та від 24.09.2019 у справі №922/1151/18.

Клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності через перебування справи №760/25912/18 у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва позивачем не заявлено.

Натомість, названі позивачем причини пропуску строку позовної давності, а саме те, що позивач отримав можливість з`ясувати дійсний характер відносин між сторонами лише 13.01.2020, суд першої інстанції поважними та такими, що об`єктивно унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, не визнав, оскільки позивач як учасник зобов`язальних правовідносин, які виникли між сторонами у квітні 2016 року, повинен був знати про їх існування, а відповідальність за таку необізнаність має нести сам позивач, з чим також погоджується судова колегія.

Водночас, провадження у справі №760/25912/18 Солом`янським районним судом м. Києва було закрито ще 21.05.2020, а строк позовної давності спливав 13.06.2020, проте, ані в період 22.05.2020 по 13.06.2020, ані більше року після спливу позовної давності позивач до господарського суду не звертався, звернувшись натомість лише у вересні 2021 року.

Більше того, наведені вище причини в будь-якому разі не пояснюють неможливість подання позову у строк з 22.05.2020 по 12.09.2021.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 53 130,00 грн. боргу задоволенню не підлягають з огляду на пропуск строку позовної давності за вказаними вимогами.

Доводи позивача про пропущення відповідачем строку на подачу відзиву на позовну заяву, в якому заявлено про застосування строку позовної, колегією суддів спростовуються з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 відкрито провадження у справі, а також встановлено відповідачу строк - п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позов із урахуванням вимог статей 165, 251 ГПК України.

Копія наведеної ухвали суду першої інстанції від 30.09.2021 про відкриття провадження у справі №910/15065/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу для листування відповідача, зазначену в позовній заяві, а саме: 04060, місто Київ, вулиця Тираспольська, будинок 60, квартира 264.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Вищенаведене судове відправлення було отримано позивачем 25.10.2021, що підтверджується наявним у матеріалах справи поштовим повідомленням №396.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач був завчасно повідомлений та обізнаний про наданий йому строк для подання відзиву на позовну заяву, і цей строк не був меншим передбаченого статтею 165 ГПК України строку на подання відзиву на позов.

Тобто, відповідно до ухвали суду першої інстанції від 30.09.2021 та статті 165 ГПК України відзив на позовну мав бути поданий до суду не пізніше 09.11.2021.

Отже, відзив Шабріна Б.В. на позовну заяву був поданий останнім в межах встановленого судом строку на його подачу, а саме - 08.11.2021.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заявлених у даній справі позовних вимог.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, залишені Північним апеляційним господарським судом без задоволення, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову у справі №910/15065/21.

Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/15065/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим судове рішення має бути залишеними без змін, а апеляційна скарга Асоціації - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги Асоціації на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/15065/21, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 267-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації "Українська асоціація студентів" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/15065/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/15065/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Громадською організацією "Українська асоціація студентів".

4. Матеріали справи №910/15065/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Б.О. Ткаченко

С.О. Алданова