ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2022 Справа № 917/643/22

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ», 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ідентифікаційний код 30019775, в особі ФІЛІЇ УПРАВЛІННЯ З ПЕРЕРОБКИ ГАЗУ ТА ГАЗОВОГО КОНДЕНСАТУ АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ», 39420, Полтавська обл., Машівський р-н, с. Базилівщина, вул. Польова, 6, ідентифікаційний код 25976423

до Фізичної особи - підприємця Цінченка Романа Віталійовича, АДРЕСА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1

про стягнення 50 619,24 грн.

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» в особі ФІЛІЇ УПРАВЛІННЯ З ПЕРЕРОБКИ ГАЗУ ТА ГАЗОВОГО КОНДЕНСАТУ АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Цінченка Романа Віталійовича про стягнення 50 619,24 грн. заборгованості по договору поставки №175/11-21 від 01.06.2021 року, у тому числі: нараховані на підставі п.7.9 Договору пеня в сумі - 24 916,20 грн., штраф в сумі - 9 583,16 грн., а також нарахований на підставі п.7.9 Договору штраф 10% в сумі - 16 191,88 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2022р. даний позов був переданий на розгляд судді Киричуку О.А.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 01.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін (без проведення судового засідання), запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

З метою повідомлення учасників справи про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження позивача та відповідача (відповідачу копії ухвали направлені за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , що співпадає з адресою, зазначеною позивачем у позові).

Копія ухвали суду від 01.07.2022, яка направлялася за адресою позивача, повернулася на адресу суду з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Копія ухвали суду від 01.07.2022, яка направлялася за адресою відповідача, повернулася на адресу суду з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Суд зазначає, що заяв про зміну сторонами місцезнаходження на адресу суду не поступало. Сторони повідомлялися завчасно та належним чином про розгляд справи.

Відповідач, в розумінні ст. ст. 120, 122, 242 ГПК України повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, своїми процесуальними правами відповідач не скористався, відзиву не подав.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Як звернув увагу Верховний суд у складі колегії Касаційного господарського суду в постанові від 19.02.2020р. у справі №910/16409/15: «свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялася за офіційною юридичною адресою, є порушенням норм процесуального права та може бути розцінено судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчити про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що, сторона була обізнана про розгляд справи в суді, повідомлялася про дату, час та місце судових засідань за вказаною адресою, однак не скористався правом участі у судових засіданнях, тому відсутні підстави вважати, що судом під час розгляду справи було порушено норми процесуального права щодо повідомлення останнього про час та місце судового розгляду» .

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Судом враховано, що за ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розпочав розгляд справи по суті в установлені строки.

Справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи введення воєнного стану в Україні.

Приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

01 червня 2021 між Акціонерним товариством «Укргазвидобування» (далі - АТ «Укргазвидобування» або позивач) в особі Філії Управління з переробки газу та газового конденсату АТ «Укргазвидобування» (далі - УПГГК) та Фізичною особою - підприємцем Цінченко Романом Віталійовичем (далі - ФОП Цінченко Р.В. або відповідач) укладено договір поставки за №175/11-21 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору Постачальник (відповідач) зобов`язався поставити Покупцеві (позивачу) Деревину (далі - Товар), зазначений в специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а Покупець - прийняти і оплатити такий Товар.

Підпунктом 6.3.1 пункту 6.3 Договору передбачено, що Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки, встановлені цим Договором.

Згідно з пунктом 5.1 Договору строк поставки, умови та місце поставки Товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації до цього Договору.

Відповідно до умов п. 5.2. договору датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання передачі товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем).

Пунктом 3 специфікації №1 від 01.06.2021, (Додаток №1) що є невід`ємною частиною Договору, встановлено строк поставки Товару: відповідно до Графіка поставки Товару.

Графіком поставки, (Додаток №3) що є невід`ємною частиною Договору, Сторони (позивач та відповідач) погодили строк поставки Товару: протягом 60-ти календарних днів з моменту підписання договору.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором.

Згідно п.7.5 Договору, за односторонню необгрунтовану відмову від Договору та/або виконання своїх зобов`язань по Договору Постачальник (відповідач) сплачує Покупцю (позивачу) штраф у розмірі 10% від ціни Договору із врахуванням ПДВ.

Сторони п.7.9 Договору встановили, що у разі невиконання Постачальником (відповідачем) взятих на себе зобов`язань з поставки Товару у строки, зазначені у даному Договорі, останній сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості із урахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару.

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками Сторін (за наявності) і діє до 30.06.2022 року.

Позивач вказує, що Відповідач взяв на себе зобов`язання поставити Товар на загальну суму 161 918,84 грн. до 02.08.2021.

При цьому, за твердженням позивача, відповідач виконав власні зобов`язання за Договором лише частково, зокрема, 08.06.2021 за видатковою накладною №5 відповідачем був частково поставлений позивачу Товар (Дошка необрізна, 25 мм 6,180 куб. м.), який відповідає п.З специфікація №1 від 01.06.2021 на суму 25 016,62 грн., вартість непоставленого за Договором Товару становить 136 902,22 грн.

Позивач посилається на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання по поставці товару у визначений сторонами строк, тому просить суд стягнути з останнього 50 619,24 грн. заборгованості по договору поставки №175/11-21 від 01.06.2021 року, у тому числі: нараховані на підставі п.7.9 Договору пеня в сумі - 24 916,20 грн., штраф в сумі - 9 583,16 грн., а також нарахований на підставі п.7.9 Договору штраф 10% в сумі - 16 191,88 грн.

При вирішенні справи судом досліджено докази, наявні у матеріалах справи.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються договором поставки, відповідно до якого продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, у визначений строк, відповідно до умов договору, так як одностороння відмова від забов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

Пунктом 1 специфікації №1 від 01.06.2021, (Додаток №1) що є невід`ємною частиною Договору, встановлено, що загальна вартість Товару, що постачається за цією Специфікацією складає до 161919,84 грн з ПДВ.

Пунктом 3 специфікації №1 від 01.06.2021, (Додаток №1) що є невід`ємною частиною Договору, встановлено строк поставки Товару: відповідно до Графіка поставки Товару.

Графіком поставки, (Додаток №3) що є невід`ємною частиною Договору, Сторони (позивач та відповідач) погодили строк поставки Товару: протягом 60-ти календарних днів з моменту підписання договору.

З урахуванням п.5.1 Договору, п.3 специфікації №1 від 01.06.2021, Графіку поставки від 01.06.2021, Сторони погодили, що Товар повинен був бути поставлений позивачу протягом 60- ти календарних днів після підписання Договору, тобто протягом 60-ти днів починаючи з 01.06.2021. Таким чином, відповідач повинен був виконати свої зобов`язання з поставки Товару до 02.08.2021р.

Матеріалами справи підтверджено, що 08.06.2021 за видатковою накладною №5 відповідачем був частково поставлений позивачу Товар (Дошка необрізна, 25 мм 6,180 куб. м.), який відповідає п.3 специфікації №1 від 01.06.2021 на суму 25 016,62 грн.

Із наданих Акціонерним товариством "Укргазвидобування" доказів вбачається, що товар було поставлено лише частково, з порушенням узгоджених строків.

Доказів передачі товару у повному обсязі за договором в установлений строк суду не надано.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) У разі порушення зобов`язання відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частинами 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України передбачено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

З аналізу положень статті 231 Господарського кодексу України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Тобто, частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з пунктом 1 статті 546, статті 547 Цивільного кодексу виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із пункту 7.1. договору, сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.

Відповідно до пункту 7.9 договору, у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у даному договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Позивачем до матеріалів справи наданий розрахунок пені у розмірі 24 916,20 грн. та штраф за прострочення поставки товару понад тридцять днів у розмірі 9 583,16 грн. (відповідно до розрахунку).

Судом здійснено перевірку нарахованої позивачем пені за загальний період 03.08.2021-31.01.2022), та штрафу за прострочення поставки товару понад тридцять днів відповідно до наданого розрахунку та встановлено, що такі нарахування здійснено арифметично вірно, тому вимоги про стягнення нарахованих на підставі п.7.9 Договору пені в сумі 24 916,20 грн. та штрафу в сумі 9 583,16 грн., підлягають задоволенню.

Також судом враховано, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

Щодо вимоги позивача стягнення штрафу, нарахованого на підставі п.7.5 Договору штрафу 10% в сумі 16 191,88 грн. суд зазначає наступне.

Згідно п.7.5 Договору, за односторонню необгрунтовану відмову від Договору та/або виконання своїх зобов`язань по Договору Постачальник (відповідач) сплачує Покупцю (позивачу) штраф у розмірі 10% від ціни Договору із врахуванням ПДВ.

Позивач вказує на те, що непоставивши Товар в повному обсязі у строки встановлені Договором, відповідач фактично відмовився від виконання зобов`язання по Договору, що є підставою для застосування п.7.5.

Разом з тим, судом враховано, що матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від виконання зобов`язання по Договору, а посилання позивача, що факт непоставки Товар в повному обсязі у строки встановлені Договором свідчить про таку відмову, суд вважає безпідставним та таким, що свідчить саме про невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у договору, за що передбачена відповідальність відповідно до п.7.9 Договору.

Крім того, суд враховує, що пунктом 10.1 Договору передбачено, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками Сторін (за наявності) і діє до 30.06.2022 року.

З огляду на те, що позивач звернувся до суду 29.06.22 (вхідний штамп канцелярії суду), тобто в межах строку дії договору, матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від виконання зобов`язання по Договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування в даному випадку штрафу, нарахованого на підставі п.7.5 Договору.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог в частині вимог про стягнення пені в сумі 24 916,20 грн. та штрафу в сумі 9 583,16 грн., не спростовано.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме в частині вимог про стягнення з відповідача нарахованих на підставі п.7.9 Договору пені в сумі 24 916,20 грн. та штрафу в сумі 9 583,16 грн., в іншій частині - у позові слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходи із наступного.

Відповідно до статті 129 ГПК України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає сума судового збору у розмірі 1609,92 грн.

Керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Цінченка Романа Віталійовича, АДРЕСА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ», 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ідентифікаційний код 30019775, в особі ФІЛІЇ УПРАВЛІННЯ З ПЕРЕРОБКИ ГАЗУ ТА ГАЗОВОГО КОНДЕНСАТУ АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ», 39420, Полтавська обл., Машівський р-н, с. Базилівщина, вул. Польова, 6, ідентифікаційний код 25976423 пеню в сумі 24 916,20 грн., штраф в сумі 9 583,16 грн. та судовий збір в сумі 1609,92 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.11.22

Суддя Киричук О.А.