УХВАЛА

м. Київ

19.10.2022Справа № 910/3559/21 (910/1147/22)
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімімпекс" в особі розпорядника майна, арбітражного керуючого Бандуристого Руслана Сергійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газотурбінні технології"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональна транспортна компанія"

про визнання недійсним правочину та застосування наслідків його недійсності

в межах справи № 910/3559/21

Суддя Івченко А.М.

Представники:

від позивача: Бандуристий Р.С.;

від відповідача: Клецькой А.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтохімімпекс" в особі розпорядника майна, арбітражного керуючого Бандуристого Руслана Сергійовича звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним правочину та застосування наслідків його недійсності в межах справи № 910/3559/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімімпекс" в особі розпорядника майна, арбітражного керуючого Бандуристого Руслана Сергійовича про визнання недійсним правочину та застосування наслідків його недійсності в межах справи № 910/3559/21; позовну заяву вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 23.02.22; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України до 19.02.2022; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням ст. 166 ГПК України до 23.02.2022; встановлено третій особі строк для надання пояснень до 23.02.2022.

21.02.2022 від відповідача надійшов відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2022 відкладено підготовче засідання на 23.03.22.

23.03.2022 судове засідання не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2022 призначено підготовче засідання на 25.05.22.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2022 відкладено підготовче засідання на 15.06.22.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 закрито підготовче провадження з розгляду заяви про визнання недійсним правочину та застосування наслідків його недійсності в межах справи № 910/3559/21; призначено розгляд заяви до розгляду по суті на 06.07.22.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 виправлено описку в ухвалах Господарського суду міста Києва від 08.02.2022, від 23.02.2022, від 14.04.2022, від 25.05.2022, від 15.06.2022 справі № 910/3559/21 (910/1147/22).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 відкладено розгляд справи на 10.08.22.

09.08.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газотурбінні технології" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 відкладено розгляд справи на 07.09.22.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2022 відкладено розгляд справи на 19.10.22.

В судовому засіданні судом розглянуто заяву по суті.

Судом розглянуто заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімімпекс" в особі розпорядника майна, арбітражного керуючого Бандуристого Руслана Сергійовича про визнання недійсним правочину та застосування наслідків його недійсності в межах справи № 910/3559/21 та встановлено таке.

02.05.2019 між ТОВ «Газотурінні технології» (первісний кредитор), ТОВ «Нафтохімімпекс» (новий кредитор) та ТОВ «Міжрегіональна транспортна компанія» (боржник) було укладено договір № 02-05/19 про відступлення права вимоги.

Відповідно до умов Договору первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе належне первісному кредитору право вимоги згідно договору № Б-09-157/1 від 24.03.2009 (основний договір) укладений між первісним кредитором та боржником в сумі основного боргу 44 001 700,00 грн.

Незалежно від виконання Боржником його обов`язків перед новим кредитором, за передане право вимоги до боржника за основним договором, Новий кредитор розраховується з первісним кредитором в розмірі основного боргу боржника 44001700,00 грн. (п.2.1 Договору).

Новий кредитор зобов`язується до 31.12.2020 року закрити заборгованість вказану в п.2.1 Договору (п. 2.2 Договору).

Позивач зазначає, що, як встановлено з виписки про рух коштів за розрахунковим рахунком боржника в АТ «МІСТО БАНК» № НОМЕР_1 , ТОВ «НАФТОХІМІМПЕКС» було виконано частково взятий на себе обов`язок перед відповідачем за Договором №02-05/19 про відступлення прав вимоги від 02 травня 2019 року, а саме здійснено оплату на користь відповідача грошових коштів в розмірі 42 943 000,00 грн: 21 листопада 2019 року - 42 253 000,00 грн.; 29 листопада 2019 року - 690 000,00 грн.

Як встановлено позивачем, рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.06.2019 у справі № 910/2542/19 стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Атол», Товариства з обмеженою відповідальністю «УАУ» та Боржника на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» - ініціюючий кредитор у справі про банкрутство) грошові кошти в розмірі 203 669 109,88 гривень боргу та 672 350,00 гривень судових витрат. На виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 18.06.2019 у справі № 910/2542/19 видано накази.

Постановою приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідович від 23.10.2019 року було відкрито виконавче провадження №60381323 з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 30.07.2019 року у справі №910/2542/19 про стягнення з боржника ТОВ «НАФТОХІМІМПЕКС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» (третя особа) 203 669 109,88 гривень заборгованості за кредитним договором.

До позовної заяви додано копію постанови приватного виконавця Скрипника B.Л. від 23.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження №60381323, копію постанови приватного виконавця Скрипника B.Л. про зупинення виконавчого провадження №60381323 від 28.04.2021, роздрукована інформація Автоматизованої системи виконавчих проваджень про виконавче провадження №60381323.

Позивач також зазначає, що на момент здійснення боржником оплати на користь відповідача, за даними Електронного кабінету платника податків, останньою поданою фінансовою звітністю боржника був баланс на 31.12.2018 року, згідно якого Боржником було прозвітовано про наступні фінансові показники на кінець 2018 року: Вартість необоротних активів: 347 621.6 тис. грн., в тому числі довгострокові фінансові інвестиції (в складі яких обліковуються цінні папери): 319 830.4 тис. грн; Вартість оборотних активів: 30 393,2 тис. грн.; Власний капітал (вартість чистих активів): 35 146.5 тис. грн.; Обсяг грошей та їх еквівалентів: 65.8 тис. грн. в той час як: Сума довгострокових та поточних кредиторських зобов`язань: 342 868.3 тис, грн. Фінансовий результат та чистий збиток: - 803.5 тис.грн. (від`ємне значення).

Згідно фінансової звітності боржника - баланс на 31.12.2019 - фінансовий результат та чистий збиток:1 469,2 тис. грн.

За результатами попереднього засідання ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 року у справі № 910/3559/21 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ «НАФТОХІМІМПЕКС» на загальну суму 496 977 754,29 грн.

Позивач у позовній заяві зазначає, що за результатами інвентаризації, встановлено відсутність достатнього майна боржника для задоволення вимог кредиторів, а здійснення боржником оплати відповідачу раніше встановленого строку, свідчить про спрямованість вчинення правочину на ухилення від виконання вимог кредиторів та такий правочин підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Частиною 1 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, на яку посилається позивач, встановлено, що правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Проте, відповідно до умов договору строк повного розрахунку встановлений до 31.12.2020 року, тобто виконання боржником зобов`язання не було здійснено раніше встановленого строку.

Окрім цього, суд зазначає, що вказаний договір було укладено між сторонами 02.05.2019.

Приписи статті 42 КУзПБ у частині підстав визнання недійсними правочинів боржника не підлягають застосуванню до правочинів, що були вчинені боржником до дати введення в дію КУзПБ, тобто 21.10.2019.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Позивач вказує, що договір має ознаки фіктивності, а тому підлягає визнанню недійсним відповідно до загальних засад цивільного законодавства.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, в силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору (його частини), позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом.

У постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 6-1873цс16 викладено правову позицію, відповідно до якої для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому, необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

В той же час боржником перераховано на рахунок відповідача грошові кошти, що підтверджується матеріалами справи та твердженнями заявника та відповідача, договір частково виконаний ТОВ «Нафтохімімпекс».

Позивачем не доведено суду належними та допустимим доказами, що вчиняючи Договір, сторони заздалегідь мали намір, умисел його не виконувати, тобто мали інші цілі, ніж передбачені Договором, та відповідно воля сторін Договору була іншою, ніж об`єктивне волевиявлення.

Крім того, у відповідності до статті 241 Цивільного кодексу України правочин вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема в разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Обов`язковою умовою визнання правочинів недійсними, є також, наявність завдання збитків боржнику або кредиторам. При доказуванні збитків для визнання недійсними правочинів боржника має бути доведено те, що дії щодо укладення правочину суперечать інтересам боржника чи кредиторів, визначений конкретний розмір збитків, яких зазнав боржник або кредитор, та те, що розмір збитків пов`язаний з укладенням оспорюваного правочину, наявність вини сторін правочину у збитках.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 910/6671/20 зазначено: «Також Суд зазначає про передчасність висновків судів попередніх інстанцій про те, що підставою для визнання недійсним оспорюваного договору є частина 4 статті 9 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки зазначеною нормою визначено, що укладення протягом строку, зазначеного в частині третій цієї статті, правочину щодо майна боржника, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Згідно з частиною 3 статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" державні органи, органи місцевого самоврядування, нотаріуси, інші суб`єкти при здійсненні ними владних управлінських функцій відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, у разі звернення особи за вчиненням певної дії щодо майна, що належить боржнику, який внесений до Єдиного реєстру боржників, зобов`язані не пізніше наступного робочого дня повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про майно, щодо якого звернулася така особа. Банки у разі відкриття рахунку на ім`я фізичної особи, внесеної до Єдиного реєстру боржників, у тому числі через відокремлені підрозділи банку, або закриття рахунку такою особою зобов`язані у день відкриття або закриття рахунку повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня отримання повідомлення зобов`язаний прийняти рішення про накладення арешту на майно та (або) на кошти на рахунках боржника в банках у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону, крім випадку, коли на таке майно арешт уже накладено з тих самих підстав. Натомість судами першої та апеляційної інстанцій не встановлювались обставини: чи було внесено Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтохімімпекс" на момент укладення оспорюваного договору до Єдиного реєстру боржників; та чи призвело укладення оспорюваного договору до неможливості задоволення вимог стягувача за рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.06.2019 у справі № 910/2542/19».

Позивачем не доведено належними доказами те, що укладення оспорюваного договору призвело до неможливості задоволення вимог стягувача за рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.06.2019 у справі № 910/2542/19, не доведено також того, що боржник внаслідок укладення оспорюваного договору став неплатоспроможним, тобто, неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 236 ГПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

На підставі вищевикладеного, позовна заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищезазначене, керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст. 2, 42, 73, 74, 81, 194, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд м. Києва -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімімпекс" в особі розпорядника майна, арбітражного керуючого Бандуристого Руслана Сергійовича про визнання недійсним правочину та застосування наслідків його недійсності відмовити повністю.

2. Копію ухвали направити учасникам провадження у справі про банкрутство.

Повний текст ухвали складено 02.11.2022

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом України з процедур банкрутства та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Івченко