ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2022м. ДніпроСправа № 904/2708/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК ІНДУСТРІЯ", м. Харків

до Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором поставки продукції №03/77 від 07.06.2021 у загальному розмірі 616 405,12 грн.

ПРОЦЕДУРА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК ІНДУСТРІЯ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" заборгованість за договором поставки продукції №03/77 від 07.06.2021 у загальному розмірі 616 405,12 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 434 487,36 грн., пеня у розмірі 60 066,75 грн., інфляційні втрати у розмірі 106 090,03 грн., 3% річних у розмірі 15 760,98 грн.

Розглянувши поданий позов, суд зазначає наступне.

Згідно приписів частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до частин 3 - 4 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом приписів частин 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно положень ч.1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Виходячи із вказаних вище положень Господарського процесуального кодексу України та беручи до уваги ціну позову, а також незначну складність характеру спірних правовідносин та обсяг необхідних доказів, що не потребує проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд поданої позовної заяви у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із відсутністю фінансування, ухвалу суду від 05.09.2022 направлено сторонам на їхні електронні поштові адреси, зазначені у позовній заяві, а саме відповідачу - Акціонерному товариству "ДНІПРОВАЖМАШ": , яку отримано 05.09.2022, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (арк.с. 226).

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 05.09.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідач не скористалися наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ч.2 ст.178 вказаного нормативно-правового акту.

Станом на час винесення рішення по справі відзив на позовну заяву, клопотання щодо необхідності надання додаткового строку на підготовку своєї правової позиції у справі від відповідача до канцелярії суду не надходило.

Виходячи з викладеного, а також враховуючи достатність наявних у справі доказів, згідно із ст.165 ГПК України, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті заявлених вимог за наявними у ній документами відповідно до вимог ч.2 ст. 178 вказаного нормативно-правового акту.

Справа згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розглядалася протягом розумного строку, у зв`язку із вжитими в Україні карантинними заходами та згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введенню в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 05.04.2018 № 2396-VIII, правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами (надалі - Закон № 2396-VIII).

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється (ч.2 ст. 26 Закону № 2396-VIII).

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки продукції №03/77 від 07.06.2021 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Позиція відповідача

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

07 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК ІНДУСТРІЯ" (надалі за текстом - Позивач/Постачальник/Продавець) та Акціонерним товариством "ДНІПРОВАЖМАШ" (надалі за текстом - Відповідач/Покупець) був укладений Договір № 03/77 (надалі за текстом - Договір).

У відповідності до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується у порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупцю продукцію, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити продукцію.

Найменування, асортимент, одиниці виміру, кількість та ціна продукції, що є предметом поставки за цим Договором визначаються сторонами в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що Товар поставляється партіями.

Базисні умови поставки: DDP - склад Покупця в м. Дніпро, вул. Сухий Острів, 3, якщо інше не вказується в специфікації (п.4.2. Договору).

У п. 4.4. Договору визначено, що Постачальник зобов`язаний надати Покупцеві при постачанні продукції наступні документи: сертифікат якості або паспорт на продукцію, рахунок, видаткову накладну/ акт приймання-передачі продукції/ ттн.

Підпунктом 7.3.3. Договору зазначає, що Постачальник зобов`язаний також видати покупцю податкову накладну, складену в електронній формі, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог чинного законодавства України.

На виконання вказаних вимог Позивач по всім поставкам реєстрував податкові накладні, що підтверджується податковими накладними та квитанціями про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 3.2. Договору передбачено порядок здійснення оплати. Так, покупець здійснює оплату кожної партії Товару по відповідному рахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця протягом 30 календарних днів з дати отримання продукції та оригіналу рахунку на оплату продукції, якщо інше не вказується в специфікації.

Договір, відповідно до п. 12.1. Договору, набуває чинності з дня його підписання Сторонами і діє до 31.12.2021 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань та відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього Договору.

Договір поставки та всі видаткові накладні підписані Сторонами та скріплені також їх печатками.

На виконання умов договору Позивачем у період з 07.06.2021 по 23.02.2022 поставлено відповідачу, відповідно до специфікацій, товар на загальну суму 1 899 015,36 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

1) видаткова накладна №1806008 від 18.06.2021 на суму 145 920,00 грн;

2)видаткова накладна №807018 від 08.07.2021 на суму 145 728,00 грн;

3) видаткова накладна №1607014 від 16.07.2021 на суму 187 200,00 грн;

4) видаткова накладна №1607015 від 16.07.2021 на суму 131 040,00 грн;

5) видаткова накладна №1907023 від 19.07.2021 на суму 259 080,00 грн;

6) видаткова накладна №2007015 від 20.07.2021 на суму 15 240,00 грн;

7) видаткова накладна №2607003 від 26.07.2021 на суму 8 250,00 грн;

8) видаткова накладна №908001 від 09.08.2021 на суму 18 487,22 грн;

9) видаткова накладна №1708004 від 17.08.2021 на суму 4 062,68 грн;

10) видаткова накладна №1708005 від 17.08.2021 на суму 9 970,20 грн;

11) видаткова накладна №2409009 від 24.09.2021 на суму 120 800,06 грн;

12) видаткова накладна №2709012 від 27.09.2021 на суму 120 800,06 грн;

13) видаткова накладна №2909009 від 29.09.2021 на суму 90 600,05 грн;

14)видаткова накладна №3009013 від 30.09.2021 на суму 30 200,02 грн;

15) видаткова накладна №3009014 від 30.09.2021 на суму 33 637,01 грн;

16) видаткова накладна №1310010 від 13.10.2021 на суму 120 800,06 грн;

17) видаткова накладна №2801007 від 28.01.2022 на суму 91 440,00 грн;

18) видаткова накладна №202003 від 02.02.2022 на суму 121 920,00 грн.;

19) видаткова накладна №2202007 від 22.02.2022 на суму 121 920,00 грн.;

20) видаткова накладна №2302020 від 23.02.2022 на суму 121 920,00 грн.;

Відповідачем частково виконав свої зобов`язання за вищезазначеними видатковими накладними та сплатив заборгованість за поставлений товар у розмірі 1 464 528,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких містяться в матеріалах справи.

Таким чином, розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за Договором поставки складав 434 487,36 грн.

Зазначені обставини і стали причиною звернення позивача до суду з даними позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у загальному розмірі 616 405,12 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 434 487,36 грн., пеня у розмірі 60 066,75 грн., інфляційні втрати у розмірі 106 090,03 грн., 3% річних у розмірі 15 760,98 грн., а також судові витрати.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Згідно частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, між сторонами склались правовідносини поставки товару.

Щодо суми основного боргу

За приписом частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт прийняття покупцем товару на загальну суму 1 899 015,36 грн підтверджується матеріалами справи.

Виходячи зі змісту умов договору, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати є таким, що настав.

За твердженням позивача, відповідач своє зобов`язання з оплати вартості поставленого йому товару виконав частково, у зв`язку у нього перед позивачем утворилась заборгованість за договором у розмірі 434 487,36 грн.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

На момент розгляду справи відповідачем не надано суду доказів погашення перед позивачем боргу за поставлений товар у розмірі 434 487,36 грн. Тому позов в частині стягнення основного боргу у розмірі 434 487,36 грн підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо суми пені

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.1. Договору поставки, в разі порушення Покупцем строку оплати продукції, Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару, позивачем останньому нараховано пеню:

- за видатковою накладною №1607014 від 16.07.2021 за період з 25.08.2021 по 12.10.2021 на суму 3 903,06 грн.;

- за видатковою накладною №1607015 від 16.07.2021 за період з 25.08.2021 по 26.01.2022 на суму 4 287,06 грн.;

- за видатковою накладною №1907023 від 19.07.2021 за період з 25.08.2021 по 18.02.2022 на суму 21 434,68 грн.;

- за видатковою накладною №2007015 від 20.07.2021 за період з 25.08.2021 по 19.02.2022 на суму 1 318,99 грн.;

- за видатковою накладною №2607003 від 26.07.2021 за період з 25.08.2021 по 25.02.2022 на суму 737,53 грн.;

- за видатковою накладною №908001 від 09.08.2021 за період з 10.09.2021 по 09.03.2021 на суму 1 652,71 грн.;

- за видатковою накладною №1708004 від 17.08.2021 за період з 17.09.2021 по 16.03.2021 на суму 365,53 грн.;

- за видатковою накладною №1708005 від 17.08.2021 за період з 17.09.2021 по 16.03.2021 на суму 897,04 грн.;

- за видатковою накладною №2909009 від 29.09.2021 за період з 06.10.2021 по 05.04.2022 на суму 8 342,65 грн.;

- за видатковою накладною №3009014 від 30.09.2021 за період з 06.10.2021 по 05.04.2022 на суму 2 780,88 грн.;

- за видатковою накладною №1310010 від 13.10.2021 за період з 13.10.2021 по 12.04.2022 на суму 11 193,04 грн.;

- за видатковою накладною №3009013 від 30.09.2021 за період з 02.11.2021 по 01.05.2022 на суму 3 153,58 грн.

Таким чином розмір пені (штрафної неустойки) складає 60 066,75 грн. та розраховано за кожною видатковою накладною окремо, нарахування проведено з урахуванням вимог ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України в межах шість місяців з дня коли зобов`язання мало бути виконане та в межах позовної давності, встановленої для вимог про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язання.

Враховуючи те, що факт порушення зобов`язання підтверджений належними та достатніми доказами, а також враховуючи, що сторони у договорі передбачили стягнення пені у разі прострочення оплати поставленого товару, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення пені.

Суд перевіривши розрахунок пені, зазначає, що він є вірним.

На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 60 066,75 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо сум інфляційних втрат та 3% річних

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

Правові наслідки порушення грошових зобов`язань передбачені приписами ст.625 ЦК України. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу та сплата 3% річних, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та, відповідно, отримання від боржника компенсації за користування ним коштами, які належали до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Зазначені правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Правова природа 3% річних, інфляційних втрат є такою, що вони можуть нараховуватись саме на суму основного боргу.

Позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у загальному розмірі 15 760,98 грн та інфляційних втрат у загальному розмірі 106 090,03 грн, які розраховані позивачем окремо за кожною видатковою накладною.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд зазначає, що він є вірним.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

На думку КГС методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше пів місяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем здійснено вірні розрахунки за кожною видатковою накладною.

Отже, розрахунки позивача є правомірними, обґрунтованими, відповідають вимогам чинного законодавства, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідач власного розрахунку, який би спростовував розрахунки позивача не надав.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 15 760,98 грн. та інфляційних втрат у розмірі 106 090,03 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частина третя статті 2 ГПК України визначає основні засади (принципи) господарського судочинства, зокрема змагальність сторін та диспозитивність, які конкретизовані у статтях 13, 14 ГПК України відповідно.

Відповідно до вищевикладеного, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд же розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 9 246,08 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Позивач просить стягнути з відповідача правничу допомогу в розмірі 90 000,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката позивачем надано Договір №44від 10.08.2022 року про надання (правничої) правової допомоги, рахунок на оплату №2508001 від 25.08.2022 на суму 60 000,00грн., платіжне доручення №750 від 25.08.2022 на суму 60 000,00грн., Акт здавання-прийому наданої правничої (правової) допомоги від 25.08.2022 до Договору про надання (правничої) правової допомоги №44 від 10.08.2022.

Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Дослідивши наявний у матеріалах справи Договір № 44 від 10.08.2022 року, судом встановлено, що відповідно до п. 3.1. Договору №44 від 10.08.2022 року вартість послуг Бюро з представництва інтересів Клієнта у суді першої інстанції складає фіксовану суму у розмірі 60 000,00 грн. (без ПДВ). Пунктом 3.2. Договору передбачено, що в разі якщо буде досягнуто мету представництва (ухвалено судове рішення про стягнення з АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" (ідентифікаційний код 00168076) заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки №03/77 від 07.06.2021 АБО на рахунок Клієнта надійде сума заборгованості за договором поставки №03/77 від 07.06.2021), клієнт додатково сплачує Бюро гонорар в розмірі 30 000,00 грн. (без ПДВ) протягом 60 днів з дня ухвалення рішення судом першої інстанції.

Дослідивши наявний Акт здавання-прийому наданої правничої (правової) допомоги від 25.08.2022 до Договору про надання (правничої) правової допомоги № 44 від 10.08.2022, суд встановив, що адвокатом надано наступні послуги та виконано наступні види робіт: аналіз документів - 3 години; складання тексту позовної заяви - 4 години; підготовка розрахунків пені, 3 процентів річних, інфляційних втрат - 10 годин; збір, оформлення та копіювання доказів та додатків до позову, відправка позовної зави з додатками на адресу відповідача та до суду - 3 години.

Тобто всього адвокатом витрачено 23 години, що з урахуванням надання до суду детальних розрахунків пені, інфляційних втрат та 3% річних в тому вигляді, який надано представником позивача, свідчить про те, що такий час відповідає об`єктивному критерію його витрачання, оскільки проведення таких розрахунків потребує введення первинних даних з урахуванням чисельних даних документів первинного бухгалтерського обліку, без яких надання розрахунків в такому вигляді, як їх надано, є неможливим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, в постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в частині стягнення розмірі 60 000,00грн. відповідають критерію розумності та співмірності.

Щодо стягнення 30000,00 грн., які позивач понесе у випадку досягнення мети представництва, то суд зазначає таке.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 № 904/4507/18 зауважує, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява N 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

Відповідна сума (30 000,00 грн.), обумовлена позивачем та Адвокатським бюро "Антона Потерайла" у п.3.2. Договору №44 від 10.08.2022 до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат.

Отже ТОВ "Торговий дім "ПК ІНДУСТРІЯ" згідно з вимогами статті 74 ГПК України довів обставини надання йому послуг професійної правничої допомоги при розгляді цієї справи у суді першої інстанції та обґрунтував заявлений остаточно до стягнення розмір цих послуг, а відшкодування передбаченого умовами договору про надання правничої допомоги "гонорару успіху" узгоджується із висновками викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічна правова позиція міститься у додатковій постанові Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 873/244/21.

Також суд зазначає, що загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена вказаним вище договором, яка складає 90 000,00грн., не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару для позовної заяви з ціною позову 616 405,12 грн. та складає майже 15% ціни позову, що є надмірним та неспівмірним.

Іншими словами, приймаючи до уваги виконаний адвокатом обсяг робіт (наданих послуг), витрачений адвокатом час, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, тобто послуги адвоката зведені лише до підготовки позовної заяви, а також сталість правктики у подібних справах, суд вважає такі витрати на професійну правничу (правову) допомогу не обґрунтованими та такими, що не відповідають критеріям розумності та пропорційності, та є співмірними. Доказів зворотнього відповідачем не надано.

Підсумовуючи все вищевикладене, оцінивши вартість наданих послуг з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, витрачений адвокатом час на підготовку розрахунків, суд дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є визначена судом компенсація витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 10 000,00грн.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 126, 129, 165, 178, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" (49600, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, буд. 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК ІНДУСТРІЯ" (61052, м. Харків, провул. Сімферопольський, буд. 6, літ. Д-1; ) основний борг у розмірі 434 487,36 грн, 3 % річних у розмірі 15 760,98 грн, інфляційні втрати у розмірі 106 090,03 грн, пеню у розмірі 60 066,75грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 9 246,08 грн, а також витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 10.11.2022.

Суддя В.Г. Бєлік