ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2022 р. Справа№ 910/2658/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сім Транс Карго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022

у справі № 910/2658/22 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслоджистік"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Сім Транс Карго"

про стягнення 132 679,48 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранслоджистік" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сім Транс Карго" про стягнення заборгованості в розмірі 132 679, 48 грн, з яких: 113 400,70 грн основного боргу, 12 837,50 грн пені, 2302,18 грн 3% річних та 4139,10 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем-1 порушено умови договору оренди вагонів № АЛ-10/2020 від 07.10.2020 в частині своєчасного здійснення орендних платежів за вагони.

При цьому, за твердженням позивача, сторонами була укладена додаткова угода № 5 від 29.04.2021 до вищевказаного договору оренди, якою обов`язок проведення розрахунків за оренду покладено на відповідача-2.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 позов задоволено частково. Вирішено стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслоджистік" заборгованість в сумі 113 400,70 грн, пеню в сумі 9249,15 грн, 3% річних в сумі 2302,18 грн, інфляційні втрати в сумі 4137,29 грн та судовий збір в сумі 2413,87 грн. Вирішено стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сім Транс Карго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслоджистік" заборгованість в сумі 113 400,70 грн, пеню в сумі 9249,15 грн, 3% річних в сумі 2302,18 грн, інфляційні втрати в сумі 4137,29 грн та судовий збір в сумі 2413,87 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сім Транс Карго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі № 910/2658/22 в частині солідарного стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сім Транс Карго" та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви в частині стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сім Транс Карго" - відмовити у повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, відповідач-2 зазначає, що оскаржуване судове рішення в частині задоволення позову стосовно солідарного стягнення з відповідача-2 на користь позивача заборгованості, прийнято з порушенням вимог Господарського процесуального кодексу України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача-2 зводяться до того, що висновок місцевого господарського суду про заміну сторони орендаря в договорі оренди не узгоджується зі змістом додаткової угоди № 5 від 29.04.2021 до договору та матеріалами справи.

Зокрема, відповідач-2 наголошує на тому, що відповідно до змісту вищезгаданої додаткової угоди до договору, відповідач-2 отримав лише право виконати зобов`язання відповідача-1 з оплати орендних платежів, в розмірі, яке визначить самостійно, а не обов`язок зі сплати вищезазначених орендних платежів.

Таким чином, за твердженням відповідача-2, за своєю правовою природою додаткова угода № 5 від 29.04.2021 до договору оренди № АЛ-10/2020 від 07.10.2020 не є заміною орендаря у вищевказаному договорі, а лише визначає право третьої особи, як сторони, оплатити заборгованість.

Крім того, відповідач-2 посилається на те, що право зі сплати оренди платежів у нього виникло через арешт рахунків відповідача-1.

Однак, на думку відповідача-2, місцевим господарським судом не було встановлено чи наявний/відсутній арешт таких рахунків для покладення на відповідача-2 обов`язку з відшкодування за відповідача-1 суми заборгованості перед позивачем.

Короткий зміст відзиву позивача на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів викладених у апеляційній скарзі, позивач зазначає, що зі змісту додаткової угоди № 5 від 29.04.2021 до договору вбачається, що відповідач-1 покладає обов`язок провести розрахунок за оренду вагонів по договору №АЛ-10/2020 від 07.10.2020 на відповідача-2.

За таких обставин, на думку позивача, у даному випадку не відбулась заміна сторони - боржника, оскільки на підставі вищезгаданої додаткової угоди у відповідача-2 виник добровільний солідарний обов`язок щодо проведення розрахунків за вищевказаним договором.

Також, до суду апеляційної інстанції від позивача надійшла заява про компенсацію витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 25 000,00 грн.

Узагальнений виклад позицій відповідач-1

Відповідач-1 не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2022, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сім Транс Карго" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі № 910/2658/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сім Транс Карго" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі № 910/2658/22 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Разіної Т.І., Михальської Ю.Б. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

07.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранслоджистік" (орендодавцем, позивачем) та Товариством з обмеженою відпоівдальністю "Альфара" (орендарем, відповідачем-1) був укладений договір оренди вагонів № АЛ-10/2020 (надалі - договір) за умовами якого орендодавець надає орендарю за плату у тимчасове користування залізничні вагони, для перевезення вантажів, що мають право виходу на колії загального користування та курсування по системі української залізниці.

Відповідно до п. 2.7 договору, орендна плата нараховується з і до дати підписання відповідного акту приймання-передавання уповноваженими представниками сторін, включаючи обидві дати.

За умовами п. 3.1, 3.2 договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31.10.2021, однак в будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Термін оренди обчислюється з дня підписання сторонами акту приймання-передавання в оренду.

Відповідно до п. 5.4, та п. 6.2. договору, орендар зобов`язаний належним чином оплачувати орендодавцю орендну плату, а також витрати, які можуть виникати при виконанні умов договору. Орендар сплачує орендну плату по заздалегідь виставленому орендодавцем рахунку не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним місяцем. На прохання орендодавця орендар надає копії платіжних документів з відміткою банку, що підтверджують факт оплати рахунків орендаря. Орендар сплачує орендну плату, зазначену в п. 6.1. договору протягом п`яти банківських днів з дня отримання рахунку орендодавця, переданого за допомого електронного зв`язку.

Згідно п. 6.1. договору валютою платежу є українська гривня. Розмір орендної плати за цим договором встановлюється в додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього договору. Оплата здійснюється орендарем у національній валюті України - в гривні відповідно до рахунку який формується з урахуванням кількості вагонів, що передаються в оренду відповідно до умов цього договору та додаткових угод. Ставка орендної плати може бути переглянута сторонами, але не частіше разу на місяць.

Пунктом 6.5. договору передбачено, що акт виконаних робіт послуг з відповідним додатком до акту виконаних робіт/послуг за звітний період складається орендодавцем та підписується сторонами не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним. Орендар зобов`язаний підписати і повернути орендодавцю оригінал акту виконаних робіт/послуг з відповідним додатком до акту виконаних робіт/послуг за звітний період або представити свої заперечення по ньому протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання такого акту від орендодавця. Якщо в зазначений термін орендар не надасть орендодавцю підписаний оригінал акту виконаних робіт/послуг з відповідним додатком до акту виконаних робіт/послуг за звітний період або свої заперечення по ньому, даний акт виконаних робіт/послуг за звітний період буде вважатися прийнятим орендарем без заперечень і матиме повну юридичну силу і доказове значення.

Положенням п. 6.6. договору сторони погодили, що зобов`язання орендаря по оплаті вважаються виконаними з дня зарахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця

В силу вимог п. 7.1., 7.3. договору за невиконання або неналежне виконання умов договору, сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства України і цим договором. У випадку прострочення платежів орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 2-х облікових ставок Національного банку України від суми простроченого платежу за кожну добу прострочення з оплатою, починаючи з дня, наступного за терміном оплати.

Умовами п. 10.3. договору передбачено, що всі зміни, додатки та доповнення до договору матимуть юридичну силу в разі, якщо вони вчинені в письмовій формі та підписані повноважними представниками обох сторін. Всі зміни, доповнення та додатки до договору є його невід`ємною частиною.

Додатковою угодою № 1 від 07.10.2020 до договору сторонами було визначено, що розмір орендної ставки за цією додатковою угодою встановлюється у розмірі 600,00 грн з урахуванням податку на додану вартість за одну добу на один вагон.

07.10.2020 між позивачем та відповідачем-1 було підписано специфікацію № 1 до договору, з якої вбачається, що позивач передає, а відповідач-1 приймає у користування 10-ть напіввагонів за мережевими номерами, а саме: №№ 53502050, 53506630, 53510038, 53511846, 53530010, 53541637, 53560553, 56008170, 56012917, 56079809.

Окрім цього, на виконання умов договору 07.10.2020 між позивачем та відповідачем-1 були підписані акти приймання-передавання вагонів до договору оренди вагонів № АЛ 10/2020. Зокрема, всього було передано в користування 10-ть вагонів і це відбувалось в проміжку часу з 22.10.2020 по 08.11.2020.

В подальшому, між позивачем та відповідачем-1 було укладено ряд додаткових угод до договору, якими вносились зміни та доповнення, а саме: додаткова угода № 2 від 30.11.2020; додаткова угода № 3 від 29.12.2020; додаткова угода № 4 від 28.01.2021; додаткова угода № 5 від 29.04.2021, якою було узгоджено, що відповідач-1 покладає обов`язок провести розрахунок за оренду вагонів до договору на третю особу - відповідача-2.

На виконання умов договору, позивачем за користування вагонами були виставлені орендарю рахунки на загальну суму 1075 4467, 66 грн, а саме: № 141 від 08.10.2020, № УТЛ 00000132 від 31.10.2020, № 150 від 05.11.2020, № 174 від 04.12.2020, № 2 від 02.01.2021, № 19 від 03.02.2021, № 22 від 28.02.2021 № 50 від 09.03.2021, № 42 від 31.03.2021, № 72 від 05.04.2021, № 85 від 07.05.2021, № 110 від 02.06.2021, № 133 від 05.07.2021, № 149 від 05.08.2021.

Разом з тим, як про це вказував позивач у позові, та що у свою чергу, було встановлено судом першої інстанції, позивачем та відповідачем-1 було погоджено акти виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 1 071 800,70 грн.

Втім, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що відповідачем-1 було здійснено оплату виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 958 400, 00 грн.

Таким чином, різниця між погодженими актами та фактично здійсненими відповідачем-1 оплатами орендних платежів складає 113 400, 70 грн, тобто зазначена сума боргу виникла з 02.06.2021, адже, дана сума вказувалася в рахунку № 110 від 02.06.2021.

Із наявного в матеріалах справи листа за вих. № 1327/0612 від 06.12.2021 вбачається, що відповідач-1 не заперечує факту існування заборгованості перед позивачем.

Крім того, у зв`язку з невиконанням відповідачем-1 обумовлених договірних зобов`язань в частині здійснення оплати за договором оренди вагонів № АЛ 10/2020, з урахуванням того, що за умовами додаткової угоди № 5 від 29.04.2021 до договору, відповідач-2 взяв на себе зобов`язання здійснити розрахунок за відповідача-1 по договору, позивач звернувся до відповідача-2 з вимогою про погашення заборгованості в сумі 113 400, 70 грн.

Втім, сума боргу зі сплати орендних платежів станом на день подачі позову відповідачами-1,-2 не була погашена, що і стало причиною виникнення даного спору зі стягнення з відповідачів-1,-2 суми боргу, а також нарахування позивачем пені, 3 % річних та інфляційних втрат на вказану вище суму боргу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 позов задоволено частково. Вирішено стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслоджистік" заборгованість в сумі 113 400,70 грн, пеню в сумі 9249,15 грн, 3% річних в сумі 2302,18 грн, інфляційні втрати в сумі 4137,29 грн та судовий збір в сумі 2413,87 грн. Вирішено стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сім Транс Карго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслоджистік" заборгованість в сумі 113 400,70 грн, пеню в сумі 9249,15 грн, 3% річних в сумі 2302,18 грн, інфляційні втрати в сумі 4137,29 грн та судовий збір в сумі 2413,87 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача-2 не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

За правилами ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

В силу вимог ч. 1 та 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як було вищезазначено, за п. 5.4, та п. 6.2. договору орендар зобов`язаний належним чином оплачувати орендодавцю орендну плату, а також витрати, які можуть виникати при виконанні умов договору. Орендар сплачує орендну плату по заздалегідь виставленому орендодавцем рахунку не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним місяцем. На прохання орендодавця орендар надає копії платіжних документів з відміткою банку, що підтверджують факт оплати рахунків орендаря. Орендар сплачує орендну плату, зазначену в п. 6.1. договору протягом п`яти банківських днів з дня отримання рахунку орендодавця, переданого за допомого електронного зв`язку.

Додатковою угодою № 1 від 07.10.2020 до договору визначено, що розмір орендної ставки за цією додатковою угодою встановлюється у розмірі 600,00 грн з урахуванням податку на додану вартість за одну добу на один вагон.

Отже, як було вище зазначено, позивачем та відповідачем-1 було погоджено акти виконаних робіт (наданих послуг) на суму 1 071 800, 70 грн.

Однак, відповідачем-1 було здійснено оплату виконаних робіт (наданих послуг) на суму 958 400, 00 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується те, що заборгованість відповідача-1 з оплати орендної плати за користування вагонами є різниця між погодженими актами та фактично здійсненими відповідачем-1 оплатами та складає 113 400, 70 грн.

З огляду на викладене, відповідач-1 є таким, що порушив обумовлені договором оренди вагонів № АЛ-10/2020 від 07.10.2020 зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати орендованих вагонів.

В той час, оскільки відповідач-2 прийняв на себе зобов`язання в частині здійснення замість відповідача-1 розрахунків за орендні платежі перед позивачем відповідно до додаткової угоди № 5 від 29.04.2021, а саме у п. 1. якої сторони погодили, що відповідач-1 покладає обов`язок провести розрахунок за оренду вагонів по договору оренди вагонів № АЛ-10/2020 від 07.10.2020 на третю особу - відповідача-2, колегія суддів дійшла висновку, що до відповідача-2 перейшли відповідні права та обов`язки за договором оренди вагонів № АЛ-10/2020 від 07.10.2020.

Окрім цього, позивачем було заявлено до стягнення пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.

За умовами п. 7.1., 7.3. договору за невиконання або неналежне виконання умов договору, сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства України і цим договором. У випадку прострочення платежів орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 2-х облікових ставок Національного банку України від суми простроченого платежу за кожну добу прострочення з оплатою, починаючи з дня, наступного за терміном оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає основний борг в сумі 113 400,70 грн, пеня в сумі 9249,15 грн, 3% річних в сумі 2302, 18 грн та іфляційні втрати в сумі 4137, 29 грн, виходячи з того, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором.

Втім, зі змісту договору оренди вагонів № АЛ-10/2020 від 07.10.2020 солідарна відповідальність відповідачів не передбачена.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем у відповідній частині позов заявлено до неналежного відповідача-1, що в свою чергу є підставою для відмови у позовних вимогах про солідарне стягнення з відповідача-1 на користь позивача основного боргу в сумі 113 400,70 грн, пені в сумі 9249,15 грн, 3% річних в сумі 2302, 18 грн, іфляційних втрат у сумі 4137, 29 грн та витрат по сплаті судового збору.

За таких обставин, судова колегія вважає, що у позовній вимозі про стягнення солідарно з відповідача-1 на користь позивача основного боргу в сумі 113 400,70 грн, пені в сумі 9249,15 грн, 3% річних в сумі 2302, 18 грн, іфляційних втрат у сумі 4137, 29 грн та витрат по сплаті судового збору, слід відмовити.

Враховуючи, що доказів належної сплати вартості оренди відповідач-2 суду не надав, доводів позивача не спростував, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача-2 на користь позивача основного боргу в сумі 113 400,70 грн, пені в сумі 9249,15 грн, 3% річних в сумі 2302, 18 грн, іфляційних втрат у сумі 4137, 29 грн та витрат по сплаті судового збору є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а позивачем належним чином не доведено та не надано доказів вини відповідача.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, як таке, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, яке в свою чергу унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, за визначеними позивачем підставами та предметом позову.

Доводи відповідача-2 про відсутність його обов`язку зі сплати орендних платежів за користування вагонами, судова колегія оцінює критично, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 520, 521 Цивільного кодексу України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень ст. 513 цього Кодексу.

В ч.1 ст. 513 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Отже, чинним законодавством установлено тільки форму правочину щодо заміни боржника в зобов`язанні - цей правочин учиняється в такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов`язання (ст. 513, 521 Цивільного кодексу України).

В даному випадку додаткову угоду укладено в письмовій формі, як і договір оренди.

Водночас, форми надання згоди кредитором щодо заміни боржника в зобов`язанні законом не передбачено.

Втім, одним із підписантів додаткової угоди №5 від 29.04.2021 до договору є позивач, тобто кредитор, який по суті надав свою згоду на заміну боржника.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що предметом переведення боргу виступає юридичний обов`язок майнового характеру, який входить до змісту зобов`язання між первісним боржником і кредитором. Цей обов`язок полягає у сплаті коштів, передачі майна, виконанні робіт, наданні послуг тощо.

Наслідком переведення боргу є заміна боржника в зобов`язанні. Сам же зміст договору і правове положення боржника залишаються незмінними.

Також, зі змісту додаткової угоди № 5 від 29.04.2021 до договору вбачається, що відповідач-2 прийняв саме обов`язок провести розрахунок за оренду вагонів по договору № АЛ-10/2020 від 07.10.2020 (п. 1. додаткової угоди).

При цьому, п. 4 додаткової угоди встановлено, що дана додаткова угода є невід`ємною частиною договору оренди № АЛ-10/2020 від 07.10.2020.

Таким чином, судова колегія зауважує на тому, що в даному випадку відбулася зміна боржника в договорі оренди № АЛ-10/2020 від 07.10.2020, тобто відповідач- 2 прийняв на себе обов`язок здійснювати оплату за оренду вагонів на умовах визначених договором оренди № № АЛ-10/2020 від 07.10.2020.

Посилання відповідача-2 на те, що у нього право виникло через арешт рахунків відповідача-1, і судом першої інстанції не встановлено чи наявний/відсутній арешт таких рахунків для покладення на відповідача-2 обов`язку з відшкодування за відповідачем-1 суми заборгованості перед позивачем, колегія суддів відхиляє, оскільки наявність арешту або відсутність такого арешту рахунків відповідача-1 не нівелює факт наявності додаткової угоди № 4/1 від 29.04.2021 року відповідно до якої відповідач-2 прийняв на себе зобов`язання щодо оплати за оренду вагонів, оскільки додатковою угодою № 5 від 29.04.2021 до договору оренди сторони змінили порядок розрахунків та поклали обов`язок провести розрахунок за орендні платежів на відповідача-2, який є новою стороною (боржником) у спірних правовідносинах.

В свою чергу, твердження позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу стосовно добровільного солідарного обов`язку відповідача-2 щодо проведення розрахунків за вищевказаним договором не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, оскільки відповідач не є солідарним боржником.

Окрім того, колегія суддів зауважує на тому, що питання щодо розгляду заяви позивача про компенсацію витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 25 000,00 грн буде вирішено в порядку ст. 244 Господарського процесуального кодексу України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Висновки за результатами апеляційної скарги

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сім Транс Карго" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від від 06.07.2022 у справі № 910/2658/22 - скасувати, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сім Транс Карго" (03189, місто Київ, вул. Вільямса Академіка, 8-Є; ідентифікаційний код 43250624) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслоджистік" (04070, місто Київ, вул. Верхній Вал, будинок 72; ідентифікаційний код 39834796) заборгованість в сумі 113 400 (сто тринадцять тисяч чотириста) грн 70 коп., пеню в сумі 9249 (дев`ять тисяч двісті сорок дев`ять) грн 15 коп, 3% річних в сумі 2302 (дві тисячі триста дві) грн 18 коп, інфляційні втрати в сумі 4137 (чотири тисячі сто тридцять сім) грн 29 коп. та судовий збір в сумі 2413 (дві тисячі чотириста тринадцять) грн 87 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

У позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслоджистік" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара" - відмовити."

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/2658/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

Ю.Б. Михальська