УХВАЛА

ПРО ВІДКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

м. Київ

02.11.2022Справа № 910/11483/22
Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВАЛЛІВСЬКИЙ ГРАФІТ» (01135, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 6, ідентифікаційний код 32921289)

до 1) TUSPEX LIMITED (ТУСПЕКС ЛІМІТЕД) (вулиця Спіроу Кипріану, 61, СК Хауз, 4003, Лімасол, Кіпр, реєстраційний номер НЕ 289057),

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФРЕЙЗЕР» (01034, місто Київ, вулиця Рейтарська, будинок 17, нежитлове приміщення 14 літера А, офіс 7, ідентифікаційний код 42013017)

про визнання договору недійсним,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ЗАВАЛЛІВСЬКИЙ ГРАФІТ» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до 1) TUSPEX LIMITED (ТУСПЕКС ЛІМІТЕД) (надалі-відповідач-1), 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФРЕЙЗЕР» (надалі-відповідач-2) про визнання недійсним договору факторингу від 11.01.2021 №-ДФ, укладеного між відповідачами.

Позовна заява відповідає вимогам, встановленим статтями 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, підстави для залишення її без руху, повернення або відмови у відкритті провадження у справі, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, відсутні.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 ГПК України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи;7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене вище, враховуючи категорію, складність спору та предмет позову, суд приходить до висновку про розгляд вказаної справи в порядку загального позовного провадження.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, відповідачем-1 у справі являється іноземний суб`єкт господарювання - юридична особа створена за законодавством Республіки Кіпр - TUSPEX LIMITED (ТУСПЕКС ЛІМІТЕД) (вулиця Спіроу Кипріану, 61, СК Хауз, 4003, Лімасол, Кіпр, реєстраційний номер НЕ 289057).

Позивачем не надано доказів наявності у відповідача-1 представництва в Україні.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 365 ГПК України визначено, що іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 367 ГПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном, а рівно повідомлення у належній формі іноземних учасників судового процесу про час і місце розгляду справи, регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, Гаага, 15.11.1965 (далі - Конвенція), яка є чинною в Україні згідно з Законом України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000 № 2052-ІІІ, із заявами та застереженнями. Україна та Республіка Кіпр приєднались до зазначеної Конвенції.

Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном (ст. 1 Конвенції).

Згідно ст. 3 Конвенції орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Відповідно до ст. 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно. Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави. Частина прохання, яка відповідає формуляру, доданому до цієї Конвенції, що містить короткий виклад суті документу, що підлягає врученню, вручається разом з документом.

Як убачається із матеріалів справи, відповідач-1 TUSPEX LIMITED (ТУСПЕКС ЛІМІТЕД) - є нерезидентом (Республіка Кіпр), юридичною особою, що створена і існує за законодавством країни Кіпр.

А тому, суд приходить до висновку, що для належного повідомлення відповідача-1 про розгляд справи, необхідно вручати йому судові документи та матеріали по справі в нотаріально засвідченому перекладі на англійську мову відповідно до вимог вказаної Конвенції.

Статтею 10 Конвенції передбачено, якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

З інформації, розміщеної на офіційному сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права www.hcch.net, вбачається, що Нотою, датованою 05.01.1984, уряд Кіпру заявив, що не заперечує проти способів передачі документів, передбачених ст.10 Конвенції.

Водночас слід враховувати, що згаданою нормою Конвенції встановлено право суду, а не обов`язок у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, направляти судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном.

Тобто, Конвенцією передбачено право суду обирати спосіб повідомлення осіб-нерезидентів, як безпосередньо через компетентний орган запитуваної Держави, так і безпосередньо поштою особам, які перебувають на території Республіки Кіпр, враховуючи конкретні обставини справи.

Відповідно до ст. 15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Незважаючи на положення попередніх частин, суддя може в термінових випадках прийняти рішення про застосування будь-яких тимчасових чи охоронних заходів.

Судом також враховано, що 06.09.2004 між Україною та Республікою Кіпр підписано Угоду про правову допомогу в цивільних справах, яка ратифікована Законом України № 2910-IV від 22.09.2005 та набрала чинності 18.03.2006.

За умовами даної Угоди громадяни однієї Договірної Сторони користуються на території іншої Договірної Сторони таким самим правовим захистом щодо своїх особистих та майнових прав, що й громадяни цієї іншої Договірної Сторони. Громадяни однієї Договірної Сторони мають право на вільний та безперешкодний доступ до судів та інших органів другої Договірної Сторони, до компетенції яких входять цивільні справи, і можуть звертатися до них, подавати клопотання і позови та здійснювати інші дії, необхідні у зв`язку з судовим розглядом, на тих самих умовах, що й громадяни другої Договірної Сторони. Положення цієї Угоди застосовуються до юридичних осіб, які мають своє місцезнаходження на території будь-якої з Договірних Сторін і які були створені відповідно до її законодавства.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09.10.1979, п. 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява N 38695/97, п. 43, ECHR 2000-II).

Так у справі "Delcourt v. Belgium" Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі "Bellet v. France" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Також суд зазначає, що відповідно до відомостей, що містяться на офіційному сайті за електронною адресою: ://www.hcch.net/en/states/autorities/details3/?aid=50, всі документи, які подаються у відповідності до будь-яких судових правил або у відповідності з будь-яким законом, подаються через суд після сплати збору в розмірі 21 євро. Сплата цього збору має бути здійснена банківським переказом на наступні банківські реквізити Міністерства юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр:

Оплата здійснюється банківським переказом до Міністерства юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр, за наступними реквізитами:

Bank Account Number: 6001017 - Ministry of Justice and Public Order

CY21 0010 0001 0000 0000 0600 1017

Code: CBCYCY2N

Всі запити мають відповідати вищевказаним критеріям, в разі ненадходження відповідної сплати та ненадходження відповідної банківської квитанції про сплату вищевказаного збору, ці запити будуть повернуті без виконання.

Отже, для забезпечення повідомлення відповідача-1 про розгляд справи в порядку, передбаченому зазначеною Конвенцією, суд зобов`язує позивача, як зацікавлену особу, надати суду нотаріально засвідчені переклади на англійську мову позову та доданих до нього документів у трьох примірниках, прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів у двох примірниках, ухвали суду в трьох примірниках, відповідне платіжне доручення про переказ збору в розмірі 21 євро на банківські реквізити Міністерства юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги або вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Так, п. 8 ч. 1 ст. 229 ГПК України передбачено, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 4 частини першої статті 228 цього Кодексу - до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів.

Враховуючи необхідність належного повідомлення відповідача-1 про час, дату та місце судового розгляду, з`ясування позиції останнього з приводу заявленого позову, суд вважає за необхідне зупинити провадження в справі до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів.

Керуючись ст. 182, 183, 228, 229, 234, 365, 367 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в справі №910/11483/22.

2. Справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

3. Підготовче засідання призначити на 02.05.23 о 11:00 год. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44- Б, зал № 21 .

4. Звернутися до уповноваженого Центрального Органу Республіки Кіпр (Ministry of Justice and Public Order (125, Athalassas Avenue, 1461, Nicosia, Cyprus)) з проханням про вручення TUSPEX LIMITED судових документів у справі №910/11483/22.

5. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАВАЛЛІВСЬКИЙ ГРАФІТ» в строк до 21.11.2022 подати до Господарського суду міста Києва нотаріально засвідчені переклади на англійську мову позову та доданих до нього документів у трьох примірниках, прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів у двох примірниках, ухвали Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 про відкриття провадження в справі в трьох примірниках, відповідне платіжне доручення про переказ збору в розмірі 21 євро на банківські реквізити Міністерства юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр..

6. Зупинити провадження в справі №910/11483/22 до 02.05.2022.

7. Встановити відповідачам строк до 01.03.2023:

- для подання письмового відзиву на позовну заяву, з дотриманням приписів Господарського процесуального кодексу України та доказів його направлення на адресу позивача;

та строк до 27.03.2023 для подання заперечень щодо відповіді на відзив та доказів їх направлення на адресу позивача.

8. Встановити позивачу строк до 10.03.2023:

- для подання письмової відповіді на відзив, з дотриманням приписів Господарського процесуального кодексу України та доказів її направлення на адресу відповідачів.

9. Попередити відповідачів, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України). При цьому, якщо докази не можуть бути подані разом з відзивом з об`єктивних причин, відповідач повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини 3, 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

10. Попередити сторін, що при ухиленні від виконання вимог суду до них можуть бути застосовані заходи процесуального примусу у вигляді штрафу, передбаченого ст. 135 Господарського процесуального кодексу України.

11. Усі заяви, клопотання, заперечення подати до суду у строк до закінчення підготовчого провадження з дотриманням вимог до форми та змісту заяв з процесуальних питань, встановлених ст. 170 Господарського процесуального кодексу України.

12. Звернути увагу сторін на положення статей 74, 80, 81 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку подання доказів, наслідків неподання їх та доказів їх направлення іншим учасникам справи, а також щодо порядку витребування доказів.

13. Звернути увагу сторін на те, що копії письмових доказів, які подаються, повинні бути оформлені у відповідності до вимог ч. 4 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України та Національного стандарту України "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації, вимоги до оформлення документів, ДСТУ 4163:2020".

14. Повідомити сторін, що інформація по справі, що розглядається, доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/fair/ та на інформаційному сайті за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

15. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку.

Суддя Я.А.Карабань