РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2022Справа № 910/1609/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АУДИТОРСЬКА ФІРМА-ПРОФІТ-21»

про визнання правочину недійсним,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АУДИТОРСЬКА ФІРМА-ПРОФІТ-21»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ»

про стягнення 79 791, 00 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Федорова С.М.

Представники учасників справи:

від позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом: Фокіна О.С.;

від відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом: Педенко С.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АУДИТОРСЬКА ФІРМА-ПРОФІТ-21» (надалі-відповідач) про визнання недійсним акту приймання-передачі наданих послуг за грудень 2020 року.

Позовнім вимоги, з посиланням на ст. 203, 205, 364 Цивільного кодексу України, обґрунтовані тим, що послуги за оспорюваним актом не замовлялись, не отримувались та зазначений акт також не отримувався і не підписувався позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

17.02.2021 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/1609/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 17.03.2021.

16.03.2021 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи через зайнятість представника в іншому процесі.

Підготовче засідання призначене на 17.03.2021 не відбулося, в зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. на лікарняному.

18.03.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній заперечує проти позову в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість.

Також 18.03.2021 від відповідача надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ», в якій просить суд: стягнути з останнього суму грошових коштів у розмірі 79 791, 00 грн, з яких: 75 000, 00 грн основний борг, 3 996, 00 грн пеня, 193, 25 грн 3% річних та 601, 75 грн інфляційні втрати.

Зустрічна позовна заява, з посиланням на ст.525, 526, 530, 549, 611, 622, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.193, 222, 234 Господарського кодексу України, мотивована неналежним виконанням замовником (позивачем за первісним позовом) свого грошового зобов`язання за договором №01/06-18 від 01.06.2018, в частині повної та своєчасної оплати отриманих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 дану зустрічну позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу за зустрічним позовом строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

Також ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання в справі №910/1609/21 призначено на 28.04.2021.

19.04.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «АУДИТОРСЬКА ФІРМА-ПРОФІТ-21» надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АУДИТОРСЬКА ФІРМА-ПРОФІТ-21» (надалі - позивач за зустрічним/відповідач за первісним позовом) до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ» (надалі - позивач за первісним/відповідач за зустрічним позовом) про стягнення 79 791, 00 грн.

21.04.2021 від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про об`єднання справ № 910/1609/21 та № 910/5704/21 в одне провадження.

22.04.2021 від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про зупинення провадження в справі до набрання законної сили рішенням у справі №910/5407/21.

У підготовче засідання 28.04.2021 з`явився представник відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом, представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом в засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, про дату, час і місце засідання повідомлений належним чином. Судом протокольно відмовлено в задоволені клопотання відповідача за первісним позовом про об`єднання справ № 910/1609/21 та № 910/5704/21 в одне провадження. Крім того, останній заявив клопотання про відкладення засідання для ознайомлення з клопотанням позивача за первісним позовом про зупинення провадження в справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 підготовче засідання відкладено на 12.05.2021.

07.05.2021 від представника відповідача за первісним позовом надішли письмові пояснення щодо клопотання про зупинення провадження по справі, в яких останній заперечує проти задоволення зазначеного клопотання та, зокрема, зазначає, що сама пов`язаність справ не свідчить про неможливість розгляду справи № 910/1609/21 до вирішення справи № 910/5407/21 та суд зважаючи на презумпцію правомірності правочину має достатньо правових підстав для розгляду справи №910/1609/21.

12.05.2021 від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про розгляд справи в підготовчому засіданні без його участі.

У підготовче засідання 12.05.2021 з`явився представник відповідача за первісним позовом, позивач за первісним позовом у засідання не з`явився, звернувся з вказаним вище клопотанням про розгляд справи без його участі. У підготовчому засіданні представник відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом заперечувала проти задоволення клопотання про зупинення провадження в даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 зупинено провадження в справі № 910/1609/21 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/5407/21.

19.10.2021 від представника відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про поновлення провадження в справі, з посиланням на те, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/5407/21 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 поновлено провадження в справі №910/1609/21 та підготовче засідання призначено на 24.11.2021.

Також 19.10.2021 від представника відповідача за первісним позовом надійшла заява про забезпечення позову в якій останній просить суд накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках, відкритих в будь-яких фінансових установах та належать ТОВ «Комфортна оселя» (позивача за первісним/відповідача за зустрічним) та які будуть виявлені в ході виконавчого провадження в межах ціни позову в розмірі 79 791, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АУДИТОРСЬКА ФІРМА-ПРОФІТ-21» про забезпечення позову відмовлено.

23.11.2021 від позивача за первісним позовом надійшли відзив на зустрічну позовну заяву, додаткові пояснення та клопотання про витребування доказів, разом із заявою про поновлення строку на їх подачу.

У підготовче засідання 24.11.2021 з`явились представники сторін. Суд, із урахуванням думки сторін, прокольною ухвалою відмовив у задоволені заяви позивача за первісним позовом про поновлення строків на подачу відзиву на зустрічну позовну заяву, додаткових пояснень і клопотання про витребування доказів та залишено без розгляду відзив на зустрічну позовну заяву, додаткові пояснення і залишено без задоволення клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 відкладено підготовче засідання в справі на 18.01.2022.

30.12.2021 від представника відповідача за первісним позовом надійшли письмові пояснення на виконання ухвали суду.

11.01.2022 від позивача за первісним позовом надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії акту взаєморозрахунків, заява про долучення до матеріалів справи платіжних доручень про оплату послуг за договором, з заявою про поновлення строку на їх подання.

18.01.2022 від позивача за первісним позовом надійшли письмові пояснення, з клопотання про витребування доказів.

Підготовче засідання призначене на 18.01.2022 не відбулося, в зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 підготовче засідання призначено на 09.03.2022.

Підготовче засідання призначене на 09.03.2022 не відбулося. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2022 підготовче засідання призначено на 07.06.2022.

27.05.2022 від позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку із введенням воєнного стану на території України.

01.06.2022 від представника відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом на виконання вимог ухвали суду надійшли документи для їх долучення до матеріалів справи.

У підготовче засідання 07.06.2022 з`явився представник відповідача за первісним позовом, представник позивача за первісним позовом у засідання не з`явився. Суд, із урахуванням думки представника відповідача за первісним позовом протокольною ухвалою задовольнив заяву позивача за первісним позовом про поновлення строку на подання клопотання про долучення документів та долучив документи до матеріалів справи. Також протокольною ухвалою судом залишені без розгляду подані позивачем за первісним позовом письмові пояснення та клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 підготовче засідання відкладено на 26.07.2022.

26.07.2022 від представника позивача за первісним позовом надійшли заява про продовження строку на подання документів витребуваних ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 та клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 26.07.2022 з`явився представник відповідача за первісним позовом, представник позивача за первісним позовом у засідання не з`явився. Судом із урахуванням думки представника відповідача за первісним позовом протокольними ухвалами задоволено заяву представника позивача за первісним позовом про продовження строку на подання документів витребуваних ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 та клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 відкладено підготовче засідання на 23.08.2022.

16.08.2022 від представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом на виконання вимог ухвали суду надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи.

19.08.2022 від представника відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, в зв`язку з введенням воєнного стану на території України та перебуванням останньої поза межами міста Києва в період з 20.08.2022 по 29.08.2022.

22.08.2022 від представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з введенням воєнного стану на території України та підвищенням активності військових дій та ракетних ударів у період з 22.08.2022 по 24.08.2022.

У підготовче засідання 23.08.2022 сторони не з`явилися, повідомлені про день та час розгляду справи належним чином. Враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.10.2022.

04.10.2022 від представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з його хворобою.

У судове засідання 04.10.2022 з`явився представник відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом, представник позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом у засідання не з`явився. Суд, із урахуванням думки представник відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом, задовольнив клопотання представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом про відкладення розгляду справи та відклав судове засідання на 18.10.2022.

У судовому засіданні 18.10.2022 представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним підтримала позовні вимоги за первісним позовом та заперечувала проти задоволення зустрічного позову в повному обсязі. Представник відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом заперечувала проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

У судовому засіданні 18.10.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2018 між ТОВ "КОМФОРТНА ОСЕЛЯ" (замовник) та ТОВ "АУДИТОРСЬКА ФІРМА - ПРОФІТ 21" (виконавець) був укладений договір № 01/06-18 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати послуги з питань ведення бухгалтерського та податкового обліку в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1. договору виконавець за цим договором зобов`язується:

- надавати усні та письмові консультації з питань ведення бухгалтерського та податкового обліку і складання бухгалтерської та податкової звітності замовника;

- здійснювати спостереження за веденням бухгалтерського та податкового обліку замовника;

- в разі необхідності забезпечити присутність свого співробітника на підприємстві замовника.

Вартість послуг, що надаються виконавцем відповідно даному договору складає 30 000, 00 грн без ПДВ, щомісяця (п.3.1. договору).

Згідно із п.3.2. винагорода за виконані додаткові послуги, що не передбачені предметом договору, узгоджується і сплачується додатково. Вартість послуг визначається відповідно до Кодексу етики професійних бухгалтерів розділ 10 «Гонорар комісійну винагороду» (п.п.10.3.). Замовник зобов`язується оплатити надані послуги шляхом перерахування вказаної в договорі суми на розрахунковий рахунок виконавця: 50% передплата до 15 числа поточного місяця, 50% на протязі 3-х днів після закінчення місяця, в якому надавалися послуги.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що акт приймання-передачі наданих послуг підписується сторонами по закінченню кожного місяця, але не пізніше 05 числа місяця за звітнім.

У разі неотримання від замовника підписаного акту приймання-передачі наданих послуг або письмових зауважень до нього протягом двох днів з моменту отримання, послуги за договором вважаються прийнятими в обсязі, зазначеному в акті.

Обов`язки виконавця щодо передачі акту вважаються виконаними, якщо вони:

- передані керівництву замовника (іншій особі, що підписала цей договір);

- відіслані поштою на адресу замовника, зазначеного в цьому договорі;

- зареєстровані в канцелярії (у секретаря) замовника;

- у разі відсутності в місці знаходження замовника керівних посадових осіб, секретаря або канцелярії - вручені під розписку будь-якого з працівників замовника.

Відповідно до п.4.1. договору у випадку прострочення перерахування замовником виконавцю грошових сум відповідно до пункту 3 даного договору замовник зобов`язаний заплатити пеню в розмірі 0,06% від суми боргу за кожний день прострочення платежу.

Даний договір згідно з п. 5.2. набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами. Договір може бути розірваний кожною стороною достроково, з письмовим попередженням другої сторони за 20 днів.

Предметом первісного позову є вимоги замовника до виконавця про визнання недійсним акту приймання-передачі наданих послуг за грудень 2020 року, з посиланням на те, що послуги за ним не замовлялися та не отримувалися, а договір у грудні 2020 року було розірвано.

Виконавець вимоги за первісним позовом не визнає, а також заявив зустрічний позовом про стягнення 75 000, 00 грн основного боргу за період з листопада-грудня 2020 року та січень 2021 року, 3 996, 00 грн пені, 193, 25 грн 3% річних та 601, 75 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У частині 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України зазначається, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, право особи на захист своїх цивільних прав та інтересів забезпечене законом, зокрема статтею 15 Цивільного кодексу України. Перелік способів захисту порушеного права та/або інтересів визначений у статті 16 Цивільного кодексу України та не є вичерпним.

За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання первинних документів, оскільки такі документи підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Договір укладений між позивачем за первісним/відповідачем за зустрічним позовом та відповідачем за первісним/позивачем за зустрічним позовом за своєю правовою природою є договором надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення в його сторін прав та обов`язків: майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

На виконання договору виконавцем (відповідачем за первісним/позивачем за зустрічним позовом) було надано замовнику (позивачу за первісним/відповідачу за зустрічним позовом) у період з червня 2018 року по жовтень 2020 року послуги за договором на загальну суму 870 000, 00 грн, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг за вказаний період, які підписані сторонами без будь-яких зауважень та заперечень і скріплені печатками товариств (т.2., а.с.131-159), а також оплачені замовником, що підтверджується платіжними дорученням та випискою банку (т.2, а.с.30-31, 53-86).

Також як убачається з матеріалів справи на виконання договору виконавцем було надано замовнику в листопаді 2020 року послуги за договором на загальну суму 30 000, 00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 30.11.2020, який підписаний сторонами без будь-яких зауважень та заперечень і скріплений печатками товариств (т.1, а.с.69).

Крім того, як зазначає виконавець (відповідач за первісним/позивач за зустрічним позовом) ним були надані замовнику (позивачу за первісним/відповідачу за зустрічним позовом) послуги за договором у грудні 2020 року на суму 30 000, 00 грн, а також останній повинен сплатити 15 000, 00 грн передплати вартості послуг за січень 2021 року.

Замовник, заперечує щодо отримання послуг у грудні 2020 року, а також зазначає, що 05.12.2020 направив виконавцю повідомлення про розірвання договору.

Так, у пункті 3.3. договору сторонами погоджено, що акт приймання-передачі наданих послуг підписується сторонами по закінченню кожного місяця, але не пізніше 05 числа місяця за звітнім.

У разі неотримання від замовника підписаного акту приймання-передачі наданих послуг або письмових зауважень до нього протягом двох днів з моменту отримання, послуги за договором вважаються прийнятими в обсязі, зазначеному в акті.

Обов`язки виконавця щодо передачі акту вважаються виконаними, якщо вони:

- передані керівництву замовника (іншій особі, що підписала цей договір);

- відіслані поштою на адресу замовника, зазначеного в цьому договорі;

- зареєстровані в канцелярії (у секретаря) замовника;

- у разі відсутності в місці знаходження замовника керівних посадових осіб, секретаря або канцелярії - вручені під розписку будь-якого з працівників замовника.

Також у пункті 5.2. зазначено, що договір набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами. Договір може бути розірваний кожною стороною достроково, з письмовим попередженням другої сторони за 20 днів

Як убачається з матеріалів справи позивачем за первісним позовом направлено відповідачу за первісним позовом повідомлення за вих.№05/12 від 05.12.2020 про розірвання договору №01/06-18 від 01.06.2018, при цьому суд зазначає, що хоча таке повідомлення і датовано 05.12.2020, однак фактично направлено 21.12.2021, що підтверджується штампом поштового відділення (т.1, а.с.10-11).

Отже, враховуючи дату фактичного направлення замовником повідомлення про розірвання договору та умови пункту 5.2., договір вважається розірваним з 11.01.2021, а не в грудні 2020 року, як зазначає позивач за первісним позовом.

Крім того, відповідно до матеріалів справи позивачем за зустрічним/відповідачем за первісним було складено та підписано зі своєї сторонами, а також направлено позивачу за первісним/відповідачу за зустрічним позовом акт приймання-передачі наданих послуг від 31.12.2020 за грудень 2020 року на суму 30 000, 00 грн, що підтверджується описом вкладення в цінний лист №809 від 31.12.2020, накладною і фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 31.12.2020 (т.1, а.с.71, т.2, а.с.32-34), який був вручений відповідачу 14.01.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням почти про вручення поштового відправлення №809 позивачу за первісним/відповідачу за зустрічним позовом (т.2, а.с.34).

Отже, враховуючи пункт 3.3. договору замовник мав би підписати акт або надати письмову мотивовану відмову від його підписання, враховуючи, що 16-17 січня 2021 року є вихідними днями до 18.01.2021 включно.

Разом з тим письмові заперечення щодо акту від 31.12.2020 у матеріалах справи відсутні, а тому з урахуванням умов договору послуги за вказаним актом вважаються такими, що прийняті замовником (позивачем за первісним позовом).

При цьому суд зазначає, що позивачем за первісним позовом (ТОВ "Комфортна Оселя", замовником) оскаржувався в судовому порядку пункт 3.3 договору № 01/06-18 від 01.06.2018, як такий, що не відповідає вимогам законодавства. Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/5407/21 (до якої зупинявся розгляд даної справи), залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2021, у задоволенні позову ТОВ "Комфортна Оселя" відмовлено.

Так судом у рамках справи №910/5407/21 було зазначено, що укладення позивачем договору № 01/06-18 від 01.06.2018 з визначеними у ньому умовами, в тому числі тими, що вважаються позивачем несправедливими (п. 3.3), було правом позивача (елементом його договірної свободи). Жодних застережень щодо умов цього договору, зокрема, щодо строку на аналіз акта приймання-передачі наданих послуг замовником, складання заперечень, їх надсилання та їх отримання виконавцем, під час укладення договору або його дії від ТОВ "Комфортна Оселя" та ТОВ "Аудиторська фірма - Профіт 21" не надходило. Суд вказав, що укладання сторонами договору № 01/06-18 від 01.06.2018 свідчить про те, що вони дійшли згоди щодо всіх його умов, в тому числі і щодо того, що у разі неотримання від Замовника підписаного акта приймання-передачі наданих послуг або письмових зауважень до нього протягом двох днів з моменту отримання, послуги за договором вважаються прийнятими в обсязі, зазначеному в акті, що не суперечить ст. 901-907 Цивільного кодексу України та відповідає положенням ст. 6, 627 Цивільного кодексу України.

Отже, оскільки умовами договору встановлено відповідний алгоритм дій замовника після отримання акту в разі наявності заперечень, так як зазначає останній з 04.12.2020, тобто і на дату отримання акту 14.01.2021 в товаристві було нове керівництво, однак позивачем за первісним/відповідачем за зустрічним позовом не надано суду належних доказів виконання цих умов договору, суд приходить до висновку, що строк виконання зобов`язання останнього з оплати послуг за грудень 2020 року є таким, що настав.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи та зазначено самим виконавцем за січень 2021 року виконавцем не складався та останній просить суд стягнути з замовника 15 000, 00 грн у якості передплати за січень 2021 року.

Так, умовами сторонами пункту 3.2. договору сторонами погоджено, що замовник зобов`язується оплатити надані послуги шляхом перерахування вказаної в договорі суми на розрахунковий рахунок виконавця: 50% передплата до 15 числа поточного місяця, 50% на протязі 3-х днів після закінчення місяця, в якому надавалися послуги.

Статтею 538 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Отже, в зв`язку з відсутністю попередньої оплати за договором, стягнення її замовника можливе лише в разі надання послуг.

Як установлено судом та не заперечено сторонами спору, послуги в січні 2021 року виконавцем не надавалися, акт приймання-передачі наданих послуг не складався (доказів надання таких послуг позивачем за зустрічним/відповідачем за первісним суду не надано), договір було розірвано 11.01.2021, а тому підстави для стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 15 000, 00 грн відсутні.

Крім того, позивач за первісним позовом (замовник) заперечує щодо отримання послуг згідно акту приймання-передачі наданих послуг за грудень 2020 року, а тому просить визнати вказаний акт недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами ч.ч. 1-5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2018 року по справі №910/12258/17, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, визначив: "6. Також суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що спірні акти приймання-передачі не мають ознак правочину у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, а є лише первинними документами, тому не підлягають визнанню недійсними".

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 червня 2018 року по справі № 916/613/17 визначено те, що акти приймання-передачі підписані на виконання умов договору не є правочинами, відтак, не можуть бути визнані недійсними, оскільки відповідний спосіб захисту не може відновити права або законні інтереси позивача.

Відповідно до пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 вказано про те, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Суд звертає увагу позивача за первісним позовом на те, що в даному випадку обраний ним спосіб захисту не є ефективними та самостійним, оскільки не здатний призвести до реального відновлення його прав, навіть якщо б такі були порушені внаслідок подання позивачем вчасно у строк, передбачений п. 3.3. договору, обґрунтованих заперечень щодо наданих виконавцем послуг.

Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).

У пунктах 8.15- 8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено таке: "8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Отже, враховуючи вказані вище норми, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що з відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню на користь позивача за зустрічним позовом сума основного боргу за актами прийому-передачі наданих послуг/виконаних робіт від 30.11.2020 та від 31.12.2020 у загальному розмірі 60 000, 00 грн, а зустрічний позов у цій частині підлягає частковому задоволенню.

Також позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом за несвоєчасну оплату послуг 3 996, 00 грн пені нарахованих за загальний період з 15.06.2020 по 16.01.2021.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пеню належить рахувати з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконано (з урахуванням святкових, вихідних та неробочих днів), і по переддень фактичного виконання грошового зобов`язання, або по відповідний день через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, але в межах періоду, визначеного позивачем.

Приписами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України унормовано, що розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Відповідно до п.4.1. договору у випадку прострочення перерахування замовником виконавцю грошових сум відповідно до пункту 3 даного договору замовник зобов`язаний заплатити пеню в розмірі 0,06% від суми боргу за кожний день прострочення платежу.

Враховуючи викладене вище, суми нарахування пені, що вказані позивачем за зустрічним позовом у поданому ним розрахунку, підлягають обмеженню подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Також відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України в разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Отже, договірні санкції можуть застосовуватися тільки в період з моменту виникнення заборгованості до розірвання договору.

Як убачається з матеріалів справи договір припинений з 11.01.2021, отже нарахування позивачем пені з 11.01.2021 по 16.01.2021 на підставі договору, тобто після припинення його дії, є неправомірним та безпідставним.

Окрім цього, позивачем за первісним позовом невірно встановлено початок прострочення оплати враховуючи умови пункту 3.2. договору, а також не враховано вихідні та неробочі дні.

З урахуванням викладеного вище та враховуючи часткове задоволення позовних вимог за зустрічним позовом у частині стягнення основного боргу, судом здійснено власний перерахунок пені, при цьому обмежуючись сумами та періодами визначеними позивачем за зустрічним позовом, а саме:

Період надання послугиСума боргу грнПеріод нарахуванняСума пені грн
червень 2020 року15 000, 0016.06.2020-19.07.2020167,21
15 000, 0004.07.2020-19.07.202078,69
липень 2020 року15 000, 0016.07.2020-16.08.2020157,38
15 000, 0004.08.2020-16.08.202063,93
серпень 2020 року15 000, 0018.08.2020-22.09.2020177,05
15 000, 0004.09.2020-22.09.202093,44
вересень 2020 року15 000, 0016.09.2020-19.10.2020167,21
15 000, 0006.10.2020-19.10.202068,85
жовтень 2020 року15 000, 0016.10.2020-13.11.2020142,62
15 000, 0004.11.2020-13.11.202049,18
листопад 2020 року15 000, 0017.11.2020-10.01.2021270,63
15 000, 0004.12.2020-10.01.2021187,02
грудень 2020 року15 000, 0016.12.2020-10.01.2021128,00
15 000, 0005.01.2021-10.01.202129,59
Всього1 780, 00
Отже, стягненню з відповідача за зустрічним позовом підлягає пеня в загальному розмірі 1 780,00 грн, а тому зустрічний позов у цій частині підлягає частковому задоволенню.

Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем за зустрічним позовом свого грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з останнього 3% річних у сумі 193,25 грн та 601,75 грн інфляційних втрат, розрахованих за загальний період з листопада по грудень 2020 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Передбачені викладеними вище нормами законодавства, наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Дії відповідача за зустрічним позовом, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати послуг, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Вказана позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що він є невірним, оскільки позивачем невірно встановлено початок прострочення оплати враховуючи умови пункту 3.2. договору, а також не враховано вихідні та неробочі дні.

З урахуванням викладеного вище та враховуючи часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення основного боргу, судом здійснено перерахунок 3%, при цьому обмежуючись сумами та періодами визначеними позивачем за зустрічним позовом, а саме:

Період надання послугиСума боргу грнПеріод нарахуванняСума пені грн
листопад 2020 року15 000, 0017.11.2020-16.01.202175,05
15 000, 0004.12.2020-16.01.202154,15
грудень 2020 року15 000, 0016.12.2020-16.01.202139,40
15 000, 0005.01.2021-16.01.202114,79
Всього183,39

Отже, стягненню з відповідача за зустрічним позовом підлягають 3% річних у загальному розмірі 183,39 грн, а зустрічний позов у цій частині підлягає частковому задоволенню.

Перевіривши здійснений позивачем за первісним позовом розрахунок інфляційних втрат суд встановив, що він є невірним, оскільки позивачем не враховано, що борг виник у другій половині місяця, а також період нарахування складає менше половини місяця. За розрахунком суду за період грудня 2020 року розмір інфляційних втрат складає 270, 00 грн, а тому зустрічний позов у цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі визначеному судом.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи наведене вище, суд повністю відмовляє в задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ» та частково задовольняє зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АУДИТОРСЬКА ФІРМА-ПРОФІТ-21».

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. Зустрічний позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТНА ОСЕЛЯ» (03040, місто Київ, вулиця Деміївська, будинок 29, ідентифікаційний код 35241463) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АУДИТОРСЬКА ФІРМА-ПРОФІТ-21» (03040, місто Київ, вулиця Академіка Заболотного, будинок 20-А, ідентифікаційний код 33052548) 60 000 (шістдесят тисяч) грн 00 коп. основного боргу, 1 780 (одну тисячу сімсот вісімдесят) грн 00 коп. пені, 183 (сто вісімдесят три) грн 39 коп. 3% річних, 270 (двісті сімдесят) грн 00 коп. інфляційних втрат та 1 770 (одну тисячу сімсот сімдесят) грн 52 коп. судового збору.

4. У іншій частині зустрічного позову відмовити

5. Видати наказ.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 31.10.2022.

Суддя Я.А.Карабань