РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2022Справа № 910/20959/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Коваленко М.О. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Карпати»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро»

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Сервіс»

про стягнення 1196875,70 грн

за участі представників:

від позивача - Берегуляк О.В. (уповноважений представник);

від відповідача - Мовчанюк М.М. (уповноважений представник);

від третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Карпати» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро» про стягнення 1196875,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було порушено укладений між сторонами Договір поставки обладнання №10032021-3 від 10.03.2021 в частині своєчасної поставки попередньо оплаченого товару. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму попередньої оплати у розмірі 920380,78 грн. Окрім того, позивачем заявлено до стягнення 30% річних у розмірі 190632,29 грн, інфляційні втрати у розмірі 18485,71 грн та пеню у розмірі 67376,92

Відповідач проти задоволення позову заперечив, вказавши, що відповідачем було належним чином виконано свій обов`язок з поставки товару, що підтверджується видатковою накладною №3808 від 16.06.2021, ТТН №Р0206/01 від 02.06.2021 та ТТН №Р0206 від 02.06.2021, а також вказав на наявність зв`язку між позивачем та третьою особою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просив суд відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро» (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Карпати» (далі - Покупець) було укладено Договір поставки обладнання №10032021-3 (далі - Договір), відповідно до умов якого, Постачальник зобов`язується продати, а покупець зобов`язується купити, прийняти та оплатити обладнання (далі - Товар). Поставка Товару здійснюється на підставі укладених Сторонами Специфікацій в яких зазначаються найменування, кількість, номенклатура (асортимент), вартість та інші характеристики, що є невід`ємною частиною цього Договору. (п.1.1. Договору)

Відповідно до п.2.1. Договору товар зазначений в п.1.1. цього Договору, поставляється в кількості та в асортименті, передбаченому в укладених Сторонами Специфікаціях до Договору, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Ціна на Товар встановлюється у специфікаціях згідно Договору. (п.5.1. Договору)

Згідно з п.5.4. Договору оплата товару, поставка якого здійснюється відповідно до Договору, здійснюється на підставі умов узгоджених Сторонами та зазначених в Специфікаціях до Договору, що є невід`ємною частиною цього Договору.

У п.5.6. Договору визначено, що оплата за товар здійснюється виключно на підставі отриманого Покупцем рахунку з електронної пошти на електронну пошту .

Згідно з п. 6.1. Договору поставка товару відповідно до умов договору здійснюється в строки, узгоджені сторонами та зазначені в Специфікації до договору, що є невід`ємною частиною цього договору.

Поставка Товару здійснюється на умовах поставки, зазначених в Специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 р. (п.7.1 Договору)

Відповідно до п.7.2. Договору разом з товаром Постачальник зобов`язаний надати Покупцю: товарно - транспортну накладну; видаткову накладну, оформлену відповідно до чинного законодавства України. Постачальник повинен обов`язково у видаткових накладних зазначити номер замовлення Покупця, а у випадку поставки товару згідно з п.1.2.2 - номер та дату специфікації по якій здійснено поставку. Поставка по одній видатковій накладній повинна здійснюватися в рамках виконання однієї специфікації або замовлення: рахунок - фактуру у разі поставки товару на умовах відстрочення платежу; документ, що посвідчує якість товару.

У п.7.4. Договору сторони погодили, що перехід права власності на товар до покупця відбувається в момент одержання товару покупцем, передачі покупцю супровідних документів та підписання уповноваженими представниками сторін видаткових накладних на передачу товару відповідно до базису поставки.

Відповідно до п.7.5. Договору у разі доставки товару від постачальника до покупця службами доставки моментом переходу права власності на товар покупцю (датою поставки) є дата підписання покупцем товарно-транспортної накладної.

Згідно з п.10.4. Договору якщо термін порушення строку поставки Товару перевищує граничний строк поставки вказаний в Договорі або в Специфікаціях до цього Договору, Покупець має право на розірвання Договору повністю або в частині, а Постачальник повинен протягом 3 календарних днів, з моменту направлення повідомлення Покупцем про розірвання Договору повернути на поточний рахунок Покупця сплачені грошові кошти за непоставлений Товар та відшкодувати усі збитки понесені Покупцем. У випадку порушення Постачальником строку повернення попередньої оплати за Товар передбаченого п.10.4. Договору (за умови надіслання Покупцем вимоги про повернення попередньої оплати Постачальнику), Постачальник виплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період , за який сплачується пеня, від суми поверненої попередньої оплати за Товар за кожен день прострочення.

Відповідно до п.10.10. Договору у разі порушення Постачальником строків поставки Товару, передбачених цим Договором, за який внесена Покупцем повна або часткова попередня оплата, Постачальник за користування грошовими коштами Покупця зобов`язаний сплатити Покупцю 30% річних, від суми коштів, сплачених Покупцем, за період з дня оплати і до дня його фактичної поставки Товару або дня повернення грошових коштів.

Специфікацією №1 від 10.03.2021 року до Договору (далі - Специфікація) сторони узгодили найменування товару - «Змішувальна станція для ЗЗР та добрив»; кількість - 4 шт; строк поставки (дата) - 17.05.2021; граничний строк поставки (дата) - 20.05.2021 та загальну вартість, яка становить 1533967,97 грн.

Згідно з п.3 Специфікації Покупець сплачує Продавцю суму 920380,78, що становить 60% від загальної вартості товару у термін до 5 календарних днів з дати виставлення рахунку Постачальником. Решта суми, що становить 613587,19 грн, що становить 40% вартості Товару, покупець сплачує у термін до 10 календарних днів, з моменту підписання Сторонами акту-прийому передачі.

Відповідно до п.4 Специфікації графік інформування про готовність Товару до поставки Покупцю - за 2 дні до відвантаження.

Пунктом 5 Специфікації сторони визначили, що товар поставляється на умовах поставки DDP (Інкотермс в редакції 2010) - склад покупця (надання адреси складу при підтвердженні замовлення).

«Delivered Duty Paid» (DDP) умови поставки згідно з правилами системи Інкотермс-2010 мають на увазі передачу товару в розпорядження покупця в призначеному місці, з оплатою продавцем всіх ризиків по його доставці. До них відносяться: ризики під час транспортування до місця призначення, митні витрати на вивезення та ввезення, різні збори організації експорту з однієї країни і імпорту в іншу, податки.

Частинами 1, 6 ст.265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексу України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору та Специфікації позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти у розмірі 920380,78 грн, що підтверджується платіжним дорученням №27 від 30.03.2021 із зазначенням призначення платежу: «передоплата 60% згідно спецю.№1 до Договору №10032021-3 від 10.03.21 (в тому силі ПДВ 153396,80 грн.) року».

Проте, ТОВ «Спрей Агро» взятих на себе зобов`язань з поставки товару у встановлений строк не виконало.

Відповідно до ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 16.06.2021 звернувся до відповідача з листом №16/06-3 від 16.06.2021 у якому повідомив відповідача про розірвання Договору у зв`язку з порушенням ТОВ «Спрей Агро» зобов`язань щодо строків поставки товару та вимагав повернути суму попередньої оплати за товар у розмірі 920380,78 грн протягом 3 календарних днів з моменту направлення повідомлення.

У відповідь на вищевказаний лист відповідач надіслав позивачу лист №02/07-1 від 02.07.2021 у якому вказав, що відповідно до видаткової накладної №3808 від 16.06.2021, ТТН №Р2705/01 від 27.05.2021 та ТТН №Р0206/01 від 02.06.2021 відповідачем було поставлено позивачу товар передбачений Договором та просив позивача повернути підписані товаророзпорядчі документи та здійснити розрахунок за поставлений товар.

Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження виконання Відповідачем обов`язку з поставки обладнання, зокрема, підписаної між сторонами видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, акту приймання-передачі товару, тощо.

Щодо заперечень відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 927/986/17 визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства.

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги (товару) і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 910/4994/18).

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так само пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Документами, які є підставою для оприбуткування товару та внесення запису в облікові бухгалтерські реєстри, є накладні та товарно-транспортні накладні. При цьому вказані первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити та містити дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що у спірних правовідносинах доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують передачу товару покупцю (позивачу), тому належним і допустимим доказом поставки товару є видаткові та/або товарно-транспортні накладні у разі, якщо вони містять усі необхідні реквізити (зокрема, підписи представників позивача).

На підтвердження здійснення поставки товару обумовленого Договором ТОВ «Спрей Агро» було надано товарно - транспортні накладні №Р0206/01 від 02.06.2021, №Р0206 від 02.06.2021, Договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом №22/03-21 від 22.03.2021 укладений між ТОВ «Спрей Агро» та ОСОБА_1 .

Зі змісту вказаних ТТН вбачається, що вони підписані та скріплені печатками Товариства з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Сервіс», проте не підписані та не скріплені печаткою саме позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Карпати»

Крім того, з листа ТОВ «Мрія Сервіс» №07/09 від 07.09.2021 року вбачається, що товар було поставлено саме ТОВ «Мрія Сервіс», а не позивачу у даній справі - ТОВ «Мрія Фармінг Карпати».

Доказів виконання зобов`язання належному кредиторові (Товариству з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Карпати») відповідачем суду не надано.

Разом з тим, у ТТН №Р0206 від 02.06.2021 у графі «прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)» міститься підпис агронома Прокоповича М.Л., який не мав повноважень на прийняття товарно-матеріальних цінностей.

При цьому, у ТТН №Р0206 від 02.06.2021 вказано місце розвантаження: с. Старий Мартинів, Галицького р-н, Івано-Франківської обл.

Однак, у п.5 Специфікації зазначено, що товар поставляється на умовах поставки DDP (Інкотермс в редакції 2010 року) - склад покупця (надання адреси складу при підтвердженні замовлення).

Проте, матеріали справи не містять доказів повідомлення позивачем відповідача адреси доставки товару. При цьому, позивач не міг повідомити вказані адреси, оскільки постачальник (відповідач) за 2 дні до відвантаження товару не повідомив покупця про готовність поставити товар, як це передбачено у Специфікації.

Крім того, суд не приймає до уваги наданий Відповідачем договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом №22/03-21 від 22.03.2021 укладений з ОСОБА_1 , оскільки з вказаного договору неможливо встановити, що саме було предметом вказаного договору з урахуванням того, що відсутні заявки Замовника до вказаного договору.

Щодо наданого відповідачем електронного листування на підтвердження узгодження місця, дати поставки товару за умовами спірного Договору, суд зазначає.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ГПК електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини 5, 6 ст. 96 ГПК).

Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки.

Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу.

Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Таким чином, роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом без накладеного електронного цифрового підпису і тому не може розглядатися судом як доказ.

Однак, надані відповідачем електронні документи не скріплені електронним цифровим підписом, а тому суд не приймає їх до уваги на підтвердження факту здійснення поставки відповідачем, узгодження сторонами адрес доставки товару тощо з урахуванням того, що надане ним електронне листування здійснювалось між особами, які не є працівниками та уповноваженими особами Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Карпати».

При цьому, суд звертає увагу, що вказані електронні адреси не узгоджувались сторонами у п.15.11 Договору.

Пояснення відповідача про наявність зв`язку між позивачем та третьою особою, суд до уваги не приймає, оскільки відносини за Договором поставки обладнання №10032021-3 від 10.03.2021 року виникли у відповідача саме із Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Карпати», а не з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія Сервіс», які є самостійними юридичними особами та самостійно здійснюють свою господарську діяльність.

Щодо наданих відповідачем копій заяв свідків, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Катчик Ю.А. за реєстровими №№110, 132 та приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального Шемечко І.Я. за реєстровим №105, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Згідно зі статтею 88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

В той же час, суд звертає увагу, що частиною 2 ст.87 ГПК України встановлено, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

А тому, оскільки обставини щодо здійснення поставки товару мають доводитись іншими засобами доказування, аніж показання свідків, суд не приймає до уваги вищевказані заяви свідків на підтвердження факту здійснення поставки товару відповідачем відповідно до умов спірного договору.

З огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено виконання ним свого обов`язку з поставки товару позивачу відповідно до умов Договору та Специфікації.

За приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За таких обставин, враховуючи непоставку відповідачем обумовленого товару у визначений Специфікаціє строк, відсутність належного повідомлення позивача про неспроможність виконати зобов`язання щодо передачі попередньо оплаченого Товару або неможливості вчинення цієї дії, наявні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 920380,78 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача 30% річних у розмірі 190632,29 грн, інфляційних втрат у розмірі 18485,71 грн та пені у розмірі 67376,92 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (частина 3 статті 549 ЦК України).

Перевіривши надані позивачем розрахунки 30% річних, інфляційних втрат та пені, судом встановлено, що надані розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору та є арифметично вірними, а тому позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування викладених у позові обставин, або на підтвердження сплати існуючої перед позивачем заборгованості.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро» (03680, м. Київ, вул. Пшенична, будинок 2; ідентифікаційний код 37921986) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Карпати» (78151, Івано-Франківська обл., Коломийський р-н, с. Росохач, вул. Українська, буд. 101; ідентифікаційний номер 40093263) заборгованість у розмірі 920380 (дев`ятсот двадцять тисяч триста вісімдесят) грн 78 коп., 30% річних у розмірі 190632 (сто дев`яносто тисяч шістсот тридцять дві) грн 29 коп., пеню у розмірі 67376 (шістдесят сім тисяч триста сімдесят шість) грн 92 коп., інфляційні втрати у розмірі 18485 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) грн 71 коп., а також витрати по сплаті судового збору 17953 (сімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн 14 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 08.11.2022.

Суддя Я.В. Маринченко