ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. Черкаси справа № 925/1165/16(925/359/21)

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Боровика С.С. з помічником (за дорученням судді) Пастуховою О.С., за участю:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом

публічного акціонерного товариства Жашківський маслозавод в особі арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф.

до іноземного підприємства Дойче Аграртехнік

про визнання недійсним договору та стягнення 3 413 041,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ліквідатор публічного акціонерного товариства Жашківський маслозавод Кучак Юрій Федорович звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до іноземного підприємства Дойче Аграртехнік про визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014 та застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача на користь публічного акціонерного товариства Жашківський маслозавод грошових коштів в сумі 3 413 041,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 09.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі і ухвалено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 16.06.2021.

28.05.2021 від директора іноземного підприємства Дойче Аграртехнік надійшла зустрічна позовна заява, в якій просив суд у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити, припинити зустрічне грошове зобов`язання шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги.

04.06.2021 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд визнати недійсним договір поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014 та стягнути з відповідача на користь публічного акціонерного товариства "Жашківський маслозавод" 3 963 041, 00 грн.

Від ліквідатора публічного акціонерного товариства Жашківський маслозавод, арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф., надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме, нерухоме майно та грошові кошти, які знаходяться на рахунках відповідача, що будуть виявлені під час виконання заходів забезпечення позову в межах суми позовних вимог.

Ухвалою суду від 27.08.2021 відмовлено ліквідатору публічного акціонерного товариства Жашківський маслозавод, арбітражному керуючому Кучаку Ю.Ф., у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 13.09.2021, зокрема, прийнято зустрічний позов Іноземного підприємства Дойче агротехнік до ПАТ Жашківський маслозавод про припинення зобов`язання, зарахування зустрічної однорідної вимоги в сумі 3413041 грн. і об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом у справі №925/1165/16(925/359/21). Прийнято заяву ліквідатора від 04.06.2021 про збільшення розміру позовних вимог.

Від ліквідатора публічного акціонерного товариства Жашківський маслозавод, арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф., надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме, нерухоме майно та грошові кошти, які знаходяться на рахунках відповідача, що будуть виявлені під час виконання заходів забезпечення позову в межах суми позовних вимог.

Ухвалою суду від 18.11.2021 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме, нерухоме майно та грошові кошти, які знаходяться на рахунках підприємства Дойче Аграртехнік (), що будуть виявлені під час виконання заходів забезпечення позову, в межах суми позовних вимог.

Підготовче засідання у даній справі неодноразово було відкладено.

Від директора іноземного підприємства Дойче агротехнік надійшла заява про відмову від зустрічного позову.

Ухвалою суду від 17.05.2022, зокрема, прийнято відмову іноземного підприємства Дойче агротехнік від зустрічного позову до ПАТ Жашківський маслозавод про припинення зобов`язання, зарахування зустрічної однорідної вимоги в сумі 3 413041 грн. Закрито провадження у справі №925/1165/16(925/359/21) за зустрічним позовом. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.07.2022.

12.05.2022 від відповідача надійшла заява про застосування спливу строків позовної давності, мотивуючи тим, що позивач звернувся до суду з позовом з пропущенням строку більше ніж три роки, а саме: позов надійшов 18.03.2021, а договір укладено 17.12.2014.

19.07.2022 від позивача надійшли письмові пояснення до позовної заяви, в яких просив суд визнати поважними причини пропуску строків позовної давності для звернення ліквідатора з даною позовною заявою та задовольнити позов.

02.08.2022 від відповідача надійшло заперечення щодо прийняття письмових пояснень до позовної заяви.

25.10.2022 від позивача надійшли письмові пояснення на заяву про застосування позовної давності.

26.10.2022 від відповідача надійшла заява, в якій просить суд розглянути його клопотання про заміну запобіжного заходу та завершити розгляд справи по суті у судовому засіданні 01.11.2022.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

01.11.2022 у судове засідання представники сторін не з`явились.

Враховуючи неявку сторін, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, з`ясувавши обставини справи, суд встановив наступне.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 08.11.2016 відкрито провадження у справі №925/1165/16 про банкрутство ПАТ "Жашківський Маслозавод", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п`ятнадцять календарних днів, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Каплю С.В.

Постановою Господарського суду Черкаської області від 18.11.2019 ПАТ "Жашківський Маслозавод" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф.

На даний час провадження у справі №925/1165/16 перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

Ліквідатор ПАТ Жашківський маслозавод, арбітражний керуючий Кучак Юрій Федорович, на виконання своїх повноважень відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства звернувся до Господарського суду Черкаської з позовом до іноземного підприємства Дойче Аграртехнік про визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014 та застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача на користь публічного акціонерного товариства Жашківський маслозавод грошових коштів в сумі 3 413 041,00 грн.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Під час виконання повноважень ліквідатора банкрута, арбітражним керуючим Кучаком Ю.Ф. встановлено, що між публічним акціонерним товариством Жашківський маслозавод та підприємством Дойче Аграртехнік було укладено договір поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014.

Відповідно до умов договору позикодавець передає позичальнику в тимчасове користування грошові кошти в сумі 2 750 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути дану суму коштів не пізніше 31.12.2014.

Договір скріплений печатками та підписаний обома сторонами.

30.12.2014 сторонами було укладено Додаткову угоду №1, згідно якої позичальник зобов`язується повернути отриману допомогу в повному обсязі не пізніше 31.12.2015.

12.01.2015 сторонами було укладено Додаткову угоду №2, згідно якої позикодавець передає позичальнику в тимчасове користування грошові кошти в сумі 9 000 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути дану суму коштів в строк та на умовах, передбачених Договором.

30.12.2015 сторонами було укладено Додаткову угоду №3, згідно якої позичальник зобов`язується повернути отриману допомогу в повному обсязі не пізніше 31.12.2018.

З банківської виписки вбачається, що публічне акціонерне товариство Жашківський маслозавод на користь підприємства Дойче Аграртехнік перерахувало з призначенням платежу: надання поворотної фінансової допомоги згідно договору №241 від 17.12.2014:

12.03.2015 1 368 041,00 грн.;

29.01.2015 1 395 000,00 грн.;

29.01.2015 650 000,00 грн.

Однак, перераховані грошові кошти публічному акціонерному товариству Жашківський маслозавод не були повернуті у строк до 31.12.2018.

Стосовно заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог суд зазначає наступне.

19.03.2021 ліквідатором банкрута здійснено запит №02-01/82-102/3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо надання виписок по рахункам банкрута, відкритих у банківських установах, які ліквідується.

31.03.2021 отримано відповідь від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, надано виписки по рахункам банкрута, зокрема, виписку по рахунку, відкритому у ПАТ КБ «Хрещатик», відповідно до якої 26.12.2014 товариство Жашківський маслозавод на користь підприємства Дойче Аграртехнік перерахувало 550 000,00 грн. з призначенням платежу: надання поворотної фінансової допомоги згідно договору №241 від 17.12.2014.

Таким чином, товариство Жашківський маслозавод перерахувало на користь підприємства Дойче Аграртехнік 3 963 041,00 грн. поворотної фінансової допомоги.

Згідно з ПКУ поворотна фінансова допомога (ПФД) - сума коштів, що надійшла платникові податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення (пп. 14.1.257 ПКУ).

Суб`єкт господарювання (підприємство чи підприємець) може як отримувати, так і надавати ПФД. Своєю чергою, розмір такої допомоги законодавчо не обмежений.

Неповернена фінансова допомога фактично є дебіторською заборгованістю, яку відображають в обліку за своїми правилами.

Таким чином Договір безвідсоткової фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання коштів або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦКУ).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦКУ).

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма міститься у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.

Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів на конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами заборгованості за кредитними договорами (постанова ВС від 25.05.2021 р. у справі №554/4300/16-ц).

Відтак, виписки по рахунках банкрута є належними доказами укладення Договору.

03.11.2022 від відповідача надійшло заперечення щодо прийняття письмових пояснень на заяву про застосування позовної давності, мотивуючи пропущення позивачем процесуального строку на подання таких пояснень.

Стосовно заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №10/5026/995/2012 зазначено, що при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого, не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності. Для юридичної особи, як сторони правочину (договору тощо), днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права за цим правочином.

Згідно із частиною п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру" зазначив, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 752/4422/17, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. Поважними причинами пропуску позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Якщо суд дійде висновку про те, що позовна давність пропущена з поважної причини, то у своєму рішенні наводить відповідні мотиви на підтвердження цих висновків.

Враховуючи те, що даний позов розглядається в межах справи про банкрутство публічного акціонерного товариства Жашківський Маслозавод, після відкриття провадження у справі про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі; щодо боржника норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні у порівнянні з іншими нормами чинного законодавства; ліквідатор банкрута виконує свої повноваження відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства, суд вважає причини пропуску позовної давності поважними.

Суд також враховує правову позицію Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладену в п. 10.20 постанови від 11.02.2020 у справі №10/5026/995/2012, відповідно до якої вирішуючи питання щодо поважності причин пропущення позовної давності у спірних правовідносинах, суд, з огляду на положення статті 13 ЦК України ("Межі здійснення цивільних прав"), має враховувати добросовісність поведінки як позивача (заявника), так і відповідача протягом всього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (права на позов) і до моменту звернення з позовом.

При цьому, у правовідносинах щодо яких спір у цій справі, суд вважає добросовісною поведінку позивача та недобросовісною поведінку відповідача.

За таких обставин суд не приймає доводи відповідача, викладені у запереченні щодо прийняття письмових пояснень на заяву про застосування позовної давності.

Згідно з ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

В силу частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 ст. 174 ГК України передбачає можливість виникнення господарських зобов`язань з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Наведеними вище нормами господарського законодавства врегульовано правові підстави виникнення господарських зобов`язань, до яких, зокрема, належить господарський договір.

Порядок укладення господарських договорів врегульовано нормами цивільного права та господарського законодавства.

Згідно з частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина друга статті 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 181 Господарського кодексу України (в редакції чинній на час виникнення ня спірних правовідносин) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Параграф 2 Цивільного кодексу України визначає правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.215 та ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до приписів частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду викладено у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті З ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд наголошує, правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Поручитель, який став солідарним боржником у зв`язку з невиконанням позичальником свого обов`язку у кредитному зобов`язанні, що виникло первинно з його волі та згідно з його бажанням, не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами (висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.07.2019 у справі №405/1820/17).

Боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення заборгованості діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі № 405/1820/17 від 24.07.2019, № 910/8357/18 від 28.11.2019),

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані.

Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі №755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зроблено висновок, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті З ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як сплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при сплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати сплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).

Внаслідок надання фінансової допомоги за оспорюваним правочином у період настання зобов`язання із погашення заборгованості перед кредиторами, виконання грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, що свідчить про очевидну недобросовісність сторони оскаржуваного договору, а тому є переконливим висновок про те, що є всі підстави для визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги на підставі загальних норм цивільного законодавства, як такого, що вчинений на шкоду інтересам кредиторів (як фраудаторний правочин).

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення, тому визнає недійсним договір поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014, укладений між публічним акціонерним товариством Жашківський маслозавод та підприємством Дойче агротехнік.

У зв`язку із цим суд застосовує наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з іноземного підприємства Дойче Аграртехнік на користь публічного акціонерного товариства «Жашківський маслозавод» грошових коштів в сумі 3 963 041,00 грн. поворотної фінансової допомоги згідно договору №241 від 17.12.2014.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із задоволенням позову сплачений позивачем за подання позову судовий збір необхідно покласти на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати недійсним договір поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014, укладений між публічним акціонерним товариством Жашківський маслозавод (19201, Черкаська обл., м. Жашків, вул. Маслозаводська, буд. 6, ) та підприємством Дойче агротехнік (01042, м. Київ, вул. М.Приймаченко, 1/27, ).

3.Стягнути з іноземного підприємства Дойче Аграртехнік (01042, м. Київ, вул. М.Приймаченко, 1/27, ) на користь публічного акціонерного товариства «Жашківський маслозавод» (19201, Черкаська обл., м. Жашків, вул. Маслозаводська, буд. 6, ) 3 963 041, 00 грн. поворотної фінансової допомоги згідно договору №241 від 17.12.2014 та 4 540,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08.11.2022.

Суддя С.С. Боровик