СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Харків Справа № 910/13693/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддя Медуниця О.Є. , суддя Радіонова О.О.

За участю секретаря судового засідання: За участю представників сторін: від позивача(апелянта): від відповідача-1,2: розглянувши апеляційну скаргу (вх. №517 П/3) Яковенко В.С. не з`явились (в режимі відеоконференції) Кустова Т.В. (адвокат) - довіреність №60 -17945/21 від 30.12.2021, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ІФ №001263 від 26.01.2018 Товариства з обмеженою відповідальністю СК-АВТО-РЕНТ, м. Київ

на рішення господарського суду Полтавської області

від 20.01.2022 року (повний текст рішення складено та підписано 25.01.2022 року)
у справі за позовом до про№910/13693/21 (суддя Тимощенко О.М.) Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-Авто-Рент", м.Київ 1. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ 2.Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк", м. Київ розірвання договору №75 купівлі - продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є від`ємними від права власності від 04.09.2019 року, повернення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Публічним акціонерним товариством грошові кошти в сумі 259000,00 грн. Товариству з обмеженою відповідальністю "СК-Авто-Рент"

В С Т А Н О В И В:

20.08.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-Авто-Рент" до відповідачів: 1. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; 2. Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" про зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" сприяти Товариству з обмеженою відповідальністю "СК-Авто-Рент" у реалізації ним прав, які входять до складу майнових прав за договором №75 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності від 04.09.2019 року.

Ухвалою від 30.08.2021 Господарський суд міста Києва передав за підсудністю позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-Авто-Рент" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" про зобов`язання вчинити дії та додані до неї матеріали до Господарського суду Полтавської області.

05.10.2021 матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-Авто-Рент" до відповідачів: 1. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; 2. Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" про зобов`язання Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Публічне акціонерного товариства "Український професійний банк" сприяти Товариству з обмеженою відповідальністю "СК-Авто-Рент" у реалізації ним прав, які входять до складу майнових прав за договором №75 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності від 04.09.2019 року надішли до Господарського суду Полтавської області.

Ухвалою від 25.10.2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

18.11.2021 року від позивача до суду надійшло клопотання про зміну позовних вимог.

В поданому клопотанні позивач змінив позовні та виклав їх наступним чином:

1. Розірвати договір №75 купівлі - продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є від`ємними від права власності від 04.09.2019 року.

2. Повернути Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Публічним акціонерним товариством грошові кошти в сумі 259 000,00 грн. Товариству з обмеженою відповідальністю "СК-Авто-Рент".

20.01.2022 Господарський суд Полтавської області ухвалив рішення, яким в задоволенні позову було відмовлено повністю.

Не погодившись з ухваленим рішенням Господарського суду Полтавської області, Товариство з обмеженою відповідальністю СК-АВТО-РЕНТ, м. Київ звернулося з апеляційною скаргою б/н, від 18.02.2022, зареєстрованою канцелярією Східного апеляційного господарського суду 22.02.2022 (вх.№517 П/3) з додатками, в якій просить:

-задовольнити позовну заяву, а рішення Господарського суду Полтавської області від 20.01.2022 по справі №910/13693/21 скасувати;

-витрати на судовий збір в сумі 9 232,00 грн. покласти на Відповідача-2 - ПАТ Український професійний банк, Код .

Скаржник вважає, що судом першої інстанції порушені процесуальні права позивача, а саме судом не повному обсязі встановлені обставини, які мають значення для справи та невірно застосовані і непроаналізовані (вивчені) докази які надав позивач суду.

Підставами скасування рішення господарського суду Полтавської області у справі №910/13693/221 від 02.10.2021 позивач вважає наступні обставини:

-14.11.2021 до суду першої інстанції була подана позивачем заява про зміну позовних вимог, до неї була додана постанова Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №910/11702/18. Судом не було враховано докази позивача та його посилання на дану постанову. На думку скаржника, дана постанова Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №910/11702/18 є досить важлива саме для вирішення даного питання між позивачем та відповідачами, так як судова палата розглядала саме такі випадки, продаж на аукціоні «ПРОЗОРРО» Фондом гарантуванн вкладів фізичних осіб таких майнових прав відминних від прав власності, щодо нерухомого майна;

-у позивача після підписання договору №75 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна від 04.09.2019 не виникло майнових прав, щодо нерухомого майна відмінних від права власності. Майнові права не були належним чином передані покупцеві продавцем. Покупець і продавець підписали договір до якого були додані додатки та акт прийому передачі, а державну реєстрацію не було проведено, а дані права виникають у покупця саме з моменту відповідної реєстрації. Покупець також в такому випадку, без державної реєстрації даного майнового права, позбавлений права на правонаступництво, та як у нього не виникло відповідного майнового права відмінного від права власності, щодо нерухомого майна;

-судом першої інстанції на переконання апелянта не враховано те, що у позивача не виникло майнового права без належної реєстрації, щодо нерухомого майна відмінного від права власності, після укладання договору №75 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна від 04.09.2019 р., то у рішенні суду по справі №910/13693/21 від 02.01.2022 р. зазначено, що «матералами справи підтверджується повне виконання сторонами своїх зобов`язань за спірним договором». А також зазначено, що вищевикладене свідчить, що станом на день звернення до суду з позовом сторони у повному обсязі виконали свої зобов`язання за спірним договором, а саме: «продавець передав у власність покупцеві, а покупець прийняв у власність майнові права, щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності»;

- скаржник вважає, що невірним твердженням суду першої інстанції є те, що договір купівлі-продажу майнових прав повністю виконаний. Оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду №910/13693/21 від 13.04.2021 також зазначено, що договір купівлі-продажу майнових прав не може бути достатнім для реєстрації майна у власність, і не може бути підміною уже існуючого законного способу реєстрації права власності як такого;

-з приводу державної реєстрації договору №75 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна від 04.09.2019 відповідач-1 та відповідач-2 не зверталися до позивача жодного разу. Позивач є простим споживачем, який був учасником аукціону і виграв його, не володіє спеціальними знаннями і не обізнаний з усіма тонкощами укладання таких угод, вважає, що це повинен контролювати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та банк продавець даних майнових прав;

-позивач посилався на те, що потрібно було виконати ПАТ «Український професійний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зареєструвати за собою право власності на нерухоме майно, на підставі постанови Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №554/9710/17, майнові права якого вони продали позивачу, далі позивач на підставі договору №75 купівлі-продажу майнових прав має зареєструвати право власності за собою. Позивач неоднарозово звертався до банку ПАТ «Український професійний банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб письмово, однак відзначає, що банк жодного разу не відповів, а Фонд постійно відмовлявся від взятих на себе зобов`язань за договором №75 купівлі - продажу майнових прав щодо нерухомого майна від 04.09.2019 р.;

-позивачем був описаний спосіб яким чином можливо було би вчинити, щоб сторони договору і покупець і продавець отримав те, на що він розраховував при укладанні даного договору №75 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна від 04.09.2019 р., але цей спосіб не був реалізований продавцем і не був врахований судом першої інстанції, саме як бажання сторони відповідача, 1 та 2 передати покупцю майнове право;

-скаржник без державної реєстрації даного майнового права позбавлений права на процесуальне правонаступництво, так як у нього не виникло відповідного майнового права відмінного від права власності щодо нерухомого майна;

-позивач вважає порушеними його права відповідачами 1 і 2 істотними, та що інший спосіб захисту прав позивача не призведе до бажаного результату, а саме до отримання майнових прав відмінних від права власності з проведеною державною реєстрацією і як наслідок отриманням процесуального правонаступництва і подальшого отримання в законний спосіб нерухомого майна вказаного в договорі №75 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна від 04.09.2019 р. Тому, просить суд розірвати договір №75 купівлі-продажу майнових прав відмінних від права власності, щодо нерухомого майна від 04.09.2019 р. та повернути грошові кошти сплачені на виконання даного договору.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.02.2022 р. в порядку статті 32 Господарського процесуального кодексу України головуючим (суддею-доповідачем) з розгляду цієї апеляційної скарги визначено головуючого суддю-доповідача Черноту Л.Ф., тоді як іншими членами колегії є Зубченко І.В., Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського від 23.02.2022, витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи №910/13693/21. Відкладено розгляд питання щодо можливості відкриття провадження за апеляційною скаргою б/н, від 18.02.2022, зареєстрованою канцелярією Східного апеляційного господарського суду 22.02.2022 (вх.№517 П/3) Товариства з обмеженою відповідальністю СК-АВТО-РЕНТ, м. Київ на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.01.2022 р. у справі №910/13693/21 до надходження матеріалів справи до Східного апеляційного господарського суду.

На виконання вимог ухвали Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 господарським судом Полтавської області направлено матеріали справи №910/13693/21.

Східним апеляційним господарським судом отримано та матеріали справи №910/13693/21.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2022, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Зубченко І.В. у справі №910/13693/21 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідача): Чернота Л.Ф., суддя Медуниця О.Є., суддя Радіонова О.О.

У відповідності до вимог частини 14 статті 32 Господарського процесуального кодексу України врегульовано, що у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.06.2022 р. у справі №910/13693/21 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю СК-АВТО-РЕНТ, м. Київ про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 20.01.2022 року у справі №910/13693/21 задоволено. Поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю СК-АВТО-РЕНТ, м. Київ строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 20.01.2022 року у справі №910/13693/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю СК-АВТО-РЕНТ, м. Київ на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.01.2022 року у справі №910/13693/21. Встановлено учасникам справи строк до 01.07.2022 (включно) для подання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи, а також запропоновано в строк до 01.07.2022р. (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів іншим учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України. Зобов`язано апелянта визначитися з подальшим розглядом зазначеної апеляційної скарги та її вимогами, керуючись приписами статті 275 ГПК України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.07.2022 у справі №910/13693/21 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться "12" вересня 2022 р. о 09:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №111.

18.07.22 за вх. №3163ел.1840 від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останній просить:

-поновити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк для надання відзиву на

апеляційну скаргу у справі № 910/13693/21;

-залишити апеляційну ТОВ «СК-АВТО-РЕНТ» - без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області від 20.01.2022 без змін.

В обґрунтування підстав пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб посилається на наступні обставини:

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.06.2022 року відкрито апеляційне провадження у справі № 910/13693/21 та встановлено учасникам справи строк до 01.07.2022(включно) для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Проте, на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних копія зазначеної ухвали надійшла лише 04.07.2022, що унеможливило надання відзиву у встановлений судом строк.

Крім того, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Разом з тим, Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, який затверджений законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

У подальшому воєнний стан в Україні було подовжено до 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року.

Положеннями статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих

обмежень.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Крім того, ТПП України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Враховуючи це, ТПП України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і населення.

Так, Наказом від 23.05.2022 № 232 у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено дистанційну форму роботи працівників, що передбачає виконання посадових обов`язків у віддаленому режимі (вдома з використанням телефонного та електронних засобів зв`язку в режимі реального часу через Інтернет) .

З огляду на те, що фізичне перебування працівників Юридичного департаменту у приміщенні Фонду гарантування обмежене, що ускладнює підготовку та направлення відзиву іншим учасникам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи викладене, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить суд поновити строк для надання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 910/13693/21.

Судова колегія апеляційної інстанції ознайомившись з обставинами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, вважає за необхідне поновити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб пропущений строк для надання відзиву наапеляційну скаргу у справі №910/13693/21 та долучити даний відзив до матеріалів справи.

Тіє ї ж дати від ПАТ "Український професійний банк" також надійшов відзив на апеляційну скаргу за вх. № 3164ел.1842, за змістом якого останній просить:

-поновити Публічному акціонерному товариству «УПБ» строк для надання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 910/13693/21;

- залишити апеляційну ТОВ «СК-АВТО-РЕНТ» - без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області від 20.01.2022 без змін.

Судова колегія вважає причини пропуску строку на подання відзиву, наведені ПАТ «Український професійний банк» поважними та долучає даний відзив до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2022 виправлено описку у пункті першому резолютивної частини ухвали Східного апеляційного господарського суду від 04.07.2022 у справі №910/13693/21 та вважати вірним, що розгляд скарги Товариства з обмеженою відповідальністю СК-АВТО-РЕНТ, м. Київ (вх. №517 П/3) відбудеться "05" жовтня 2022 р. о 10:00 годин, за адресою: 61058, м. Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі судових засідань №131.

У зв`язку із перебуванням на лікарняному головуючого судді - доповідача Черноти Людмили Федорівни (медичний висновок про непрацездатність 4Х А6-3АХ5-4РТ9-5К49) повідомлено учасників справи (03.10.2022) про перенесення судового засідання, призначеного на 05.10.2022 о 10:00 год. ухвалою суду від 12.08.2022 у справі №910/13693/21 (вх. №517 П/3) за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю СК-АВТО-РЕНТ, м.Київ до відповідача -1 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ, відповідача-2 Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк", м. Київ про розірвання договору №75 купівлі - продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є від`ємними від права власності від 04.09.2019 року, повернення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Публічним акціонерним товариством грошові кошти в сумі 259000,00 грн. Товариству з обмеженою відповідальністю "СК-Авто-Рент".

Вказане повідомлення про те, що судове засідання відбудеться « 02» листопада 2022 о 10:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, каб. № 131, відправлено на поштові та електронні адреси учасників справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.10.2022 призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю СК-АВТО-РЕНТ, м. Київ на рішення господарського суду Полтавської області від 20.01.2022 року у справі №910/13693/21 до розгляду на 02.11.2022р. о 10:30 год.

12.10.2022 на електронну адресу суду (за вх. №5945 ел.5244) від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшло клопотання б/н від 12.10.2022 з вимогою про слухання справи в режимі відеоконференції з власних засобів відео, за змістом якого останній просить клопотання про проведення судового засідання у справі №910/13693/21 в режимі відеоконференції з власних засобів відео зв`язку - задовольнити. Справу №910/13693/21) - слухати "02" листопада 2022 р. о 10 годині 30 хвилин, в режимі відеоконференції з власних засобів зв`язку за допомогою програми «EASYCON».

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2022 задоволено клопотання представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - адвоката Кустової Тетяни Викторівни про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №910/13693/21, яке відбудеться "02" листопада 2022 р. о 10:30 год. в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 02.11.2022 представник відповідача 1, 2 надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити апеляційну ТОВ «СК-АВТО-РЕНТ» - без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області від 20.01.2022 без змін.

Представник позивача в судове засдання 02.11.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать відомості картки обліку вихідних документів.

Статтею 120 частинами 3, 7 Господарського процесуального кодексу України передбачено наступне:

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвали Східного апеляційного господарського суду, якими було призначено розгляд справи були оприлюднені на офіційному веб-порталі судової влади України 06.07.2022.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Сторони не були позбавлені можливості дізнатися в суді апеляційної інстанції про подальший перебіг питання щодо зазначеної апеляційної скарги та своєчасно ознайомлюватися з відповідними судовими рішеннями в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України).

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, а також з огляду на те, що явка сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а наявних матеріалів справи на думку суду достатньо для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача.

Відповідно до вимог статей 222, 223 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснювалося за допомогою технічних засобів фіксації та було складено протокол судового засідання.

Щодо розумності строку розгляду справи судова колегія зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом щістедесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, у тому числі в м. Харкові та Харківській області, а також особливого (дистанційного) режиму роботи Східного апеляційного господарського суду, обмеження доступу та відвідування працівниками та суддями будівлі Східного апеляційного господарського суду з міркувань безпеки, розгляд даної апеляційної скарги здійснений судом апеляційної інстанції у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до вимог частини 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухваши представника відповідача - 1, 2, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на нижче викладене.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.08.2019 року відбулися електронні торги з продажу лоту №GL48N09222 (найменування активів (майна) лоту (склад лоту): майнові права на нерухомість, нежитлові приміщення загальною площею 94,80 кв. м., що знаходяться за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Рози Люксембург, 7. Відсутні записи реєстрації права власності за ПАТ "УПБ" в ДРРПННМ) які оформлені протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-07-24-000301-b, згідно якого переможцем визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "СК-Авто-Рент". Ціна продажу лоту - 259 000,00 грн. (арк. с. 6).

Оплату лоту № GL48N09222 оформленого протоколом №UA-EA-2019-07-24-000301-b, від 14.08.2019 року в сумі 259 000,00 грн. здійснено 21.08.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням №8 (арк. с. 145).

04.09.2019 року між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (продавець, банк, відповідач- 2) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Грошової Світлани Василівни, яка діє на підставі Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та рішень Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №158 від 28.08.2015 р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ "Український професійний банк" та делегування повноважень ліквідатора банку», №1556 від 18.08.2016 р. «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та делегування повноважень ліквідатора», №3406 від 07.08.2017 р. "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «УГІБ» та делегування повноважень ліквідатора», №5462 від 21.12.2017 р. «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «УПБ» та ПАТ « Старокиївський Банк», №2306 від 20.08.2018 р. «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та делегування повноважень ліквідатора», №1640 від 01.07.2019 р. «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та делегування повноважень ліквідатора» та Товариством з обмеженою відповідальністю "СК-Авто-Рент" (покупець, позивач) було укладено договір №75 купівлі-продажу майнових щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності (арк. с. 4-5).

Даним договором сторони узгодили наступне:

- за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які є відмінними від права власності та які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому щодо нерухомого майна: нежитлові приміщення, ти розташовані в будинку за планом земельної ділянки «А-5» загальною площею 94.80 кв. м. та знаходяться за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Рози Люксембург, 7, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, право власності яке було набуте продавцем на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого « 24» травня 2007 року ОСОБА_1 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 4600 та припинено на підставі нікчемного договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого « 28» травня 2015 року ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1615.

Факт нікчемності правочину, згідно з яким банк втратив право власності на об`єкт нерухомості підтверджено постановою Полтавського апеляційного суду від « 21» січня 2019 року, ухваленою по справі №554/9710/17 (номер провадження 22-ц/814/136/19).

До майнових прав належить:

- визнання права власності на нерухоме майно;

- визнання правочину щодо припинення права власності продавця недійсним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину;

- припинення дії третіх осіб, яка порушує право власності;

- відновлення становища, яке існувало до порушення прав продавця;

- відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

- визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб;

- та інші майнові права, які пов`язані із виникненням та припиненням права власності продавця на нерухоме майно, зокрема, але не виключно:

- витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину;

- оскарження у судовому порядку недійсності правочину за яким продавцем було набуто право власності на нерухоме майно;

- звернення до державних органів, установ та організацій всіх форм власності в межах права та повноважень, на підставі майнових прав, які передбачені законодавством та Укладеними договорами, включаючи, але не обмежуючись органів нотаріату, Міністерства юстиції та його територіальних органів, суб`єктів державної реєстрації прав, державних реєстраторів;

- набуття у власність нерухомого майна, а також інші права, то випливають з майнових прав щодо нерухомого майна, в тому числі ті, які виникнуть в майбутньому у зв`язку із встановленням обставин неправомірності припинення права власності продавця на нерухоме майно, або скасуванням рішень судів про недійсність правочинів на підставі яких продавець набув право власності;

- отримання грошових коштів/відшкодування вартості нерухомого майна за наслідками недійсності/нікчемності правочинів на підставі яких право власності на нерухоме майно було набуто продавцем;

- інші права, що пов`язані або випливають із правочинів, на підставі яких виникло/існувало право власності продавця на нерухоме майно;

- пред`явлення позову, у тому числі про визнання права власності покупця, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, з подальшою реєстрацією права власності за покупцем.

надалі за текстом - «Майнові права» (п. 1.1. договору);

- покупець сплачує продавцю за майнові права грошові кошти (плату) у розмірі та у порядку визначених цим Договором (п. 1.2. договору);

- майнові права вважаються переданими покупцю з моменту підписання цього договору (п. 1.3. договору);

- покупець підписанням цього договору підтверджує, що він розуміє (усвідомлює) характер майнових прав, що переходять до покупця за цим договором, повідомлений про всі права третіх осіб, які виникають з майнових прав, усвідомлює, погоджується та приймає усі ризики, пов`язані із таким переходом, у тому числі ризики того, що покупець у майбутньому не зможе отримати жодних коштів або майна за майновими правами.

Також підписанням цього договору покупець підтверджує обізнаність з усіма судовими спорами, що пов`язані або випливають з майнових прав, а також з необхідністю здійснення процесуальних дій, направлених на заміну сторони у судових справах (п. 2.2. Договору);

- сторони домовились, що за продаж майнових прав за цим договором покупець сплачує продавцю грошові кошти у розмірі 259 000,00 грн. «Ціна договору». Ціна договору сплачується покупцем продавцю у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став покупець (п. 3.1. договору);

- покупець підписанням цього договору погоджується, що продавець не відповідає перед покупцем за неотримання покупцем майна або грошових коштів, які покупець очікував отримати від майнових прав, укладаючи цей договір та набуваючи у власність майнові права (4.2. договору);

- покупець підписанням цього договору підтверджує, що до моменту укладення цього договору ознайомився із фактичним станом майнових прав, усвідомлює та погоджується із обсягом та специфікою майнових прав, які ним набуваються за цим договором, тим, що покупець може не отримати на підставі набутих за цим договором майнових прав майна, коштів, або інших благ, які покупець очікував потенційно отримати, укладаючи цей договір (п. 5.2. договору);

- сторони погоджуються, що недійсність (нікчемність), припинення всіх або будь-якого із прав, що складають майнові права за цим договором або неможливість реалізації покупцем будь-якого із майнових прав, набутих ним за цим договором, не вплине на дійсність цього договору та покупець погоджується, що продавець не несе жодної відповідальності за такі наслідки (п. 5.4. договору).

04.09.2019 року між сторонами підписано акт прийому-передачі №1 до договору №75 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності (арк. с. 5). Згідно даного акту відповідач -2 передав позивачу наступні документи:

- завірену судом копію рішення Отябрського районного суду м. Полтави від 21.06.2018 року по справі №554/9710/17;

- завірену судом копію постанови Полтавського апеляційного суду від 21.01.2019 року по справі №554/9710/17;

- копію договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 28 травня 2015 року Смоляніновою О.Я. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1615; копію акту приймання-передачі приміщення від 28.05.2015 року;

- копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38274132 від 28.05.2015 року.

У порядку цивільного судочинства розглядалася справа №554/9710/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним нікчемного правочину договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між банком та ОСОБА_4 - 28 травня 2015 року та застосування наслідків недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на нерухоме майно, яким є нежитлові приміщення, площею 94, 80 кв. м, на АДРЕСА_1 та визнання за банком права власності на це майно.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2018 року по справі №554/9710/17 у задоволенні позовних вимог ПАТ «Український професійний банк» відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2019 року по справі №554/9710/17 рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2018 року - скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до ОСОБА_4 про визнання нікчемного правочину недійсним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - задоволено частково. Визнано недійсним нікчемний правочин - договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між Публічним акціонерним товариством «Український Професійний банк» та ОСОБА_5 нотаріально посвідчений 28 травня 2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою Оленою Ярославівною за реєстровим №1615. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання права власності на нерухоме майно - відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2021 року по справі №554/9710/17 касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2019 року у частині вирішення позову про визнання недійсним договору скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» про визнання недійсним нікчемного правочину - договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28 травня 2015 року - відмовлено.

Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину - договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та ОСОБА_5 28 травня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О. Я., за реєстровим №1615, повернуто у власність Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» нерухоме майно, яким є нежитлові приміщення, що розташовані у будинку за планом земельної ділянки «А-5», загальною площею 94, 80 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на нерухоме майно, яким є нежитлові приміщення, що розташовані у будинку за планом земельної ділянки «А-5», загальною площею 94, 80 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 9846802, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 травня 2015 року, індексний номер 21681012).

У даному випадку, відсутнє рішення суду щодо зобов`язання вчинити дії Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» про державну реєстрацію права власності.

З огляду на викладене, у даному випадку, відсутні підстави про розірвання договору №75 купівлі - продажу майнових прав щодо нерухомого майна.

Втім, в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що укладений договір №75 купівлі-продажу майнових щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності від 14.09.2019 року був спрямований на його виконання сторонами, а саме набуття у власність нерухомого майна покупцем (позивачем) після реєстрації права власності за власником яким є відповідач №2, щоб покупець міг реалізувати своє майнове право, яке придбав.

Також, на думку позивача все, що потрібно було виконати ПАТ "Український професійний банк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - це зареєструвати за собою право власності на нерухоме майно, на підставі постанови Верховного Суду від 27.01.2021 року по справі №554/9710/17, майнові права на які продано позивачу на підставі договору. У подальшому, позивач на підставі договору має право зареєструвати право власності на майно за собою.

У пункті 2.4. договору сторони погодили, що продавець зобов`язується сприяти покупцю у реалізації ним прав, які входять до майнових прав за цим договором.

Однак, за твердженням позивача, ПАТ "Український професійний банк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб жодним чином не сприяло виконанню даного договору, про що позивачу стало відомо з листів відповідей.

Вважаючи свої права порушеними, позивач (з урахуванням клопотання про зміну позовних вимог) звернувся до суду з позовною заявою про розірвання договору №75 купівлі - продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є від`ємними від права власності від 04.09.2019 року та повернення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Публічним акціонерним товариством грошових коштів в сумі 259 000,00 грн.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п.п. 2,4,9 ч. 1 ст. 48 вищенаведеного Закону Фонд гарантування безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України; здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом.

Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування № 2 від 05.07.2012 року визначено, що порядок організації передпродажної підготовки, реалізації майна банку, у тому числі консолідованого продажу майна банку кількох банків), затверджується виконавчою дирекцією Фонду гарантування (пункт 5.1. розділу V).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна (активів) банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Кошти одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості визначеній статтею 52 Закону.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №388 від 24.03.2016 «Про затвердження Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 квітня 2016 за №606/28736 метою цього Положення є визначення порядку організації продажу активів (майна), що включені до ліквідаційної маси банку, що ліквідується, крім майна, визначеного у частині тринадцятій статті 51 Закону, у тому числі визначення принципів та критеріїв черговості продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, які застосовуються при формуванні як планів продажу активів (майна) на рівні банків, що ліквідуються так і пропозицій з продажу окремих активів/пулів активів (майна).

Пунктом 1 Розділу III Положення щодо організації продажу визначено що, порядок підготовки до продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, включає проведення інвентаризації активів (майна), здійснення оцінки активів (майна), формування ліквідаційної маси, розробку плану продажу активів (майна).

Згідно з пунктом 2 Розділу III. Положення щодо організації продажу, інвентаризації, формування ліквідаційної маси та плану продажу активів (майна) затверджуються Фондом.

Відповідно до п. 6. ст. 51 Закону, майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб:

1) на відкритих торгах (аукціоні);

2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках).

Пунктом 1 Розділу VI. Положення щодо організації продажу визначено, що на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується:

- основні засоби;

- майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу;

- майно банку, щодо обороту якого встановлене обмеження;

- дебіторська заборгованість;

- права вимоги.

Пункт 5.11. Положення про виведення неплатоспроможного банку встановлює, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу.

Пунктом 2 Розділу VI. Положення щодо організації продажу визначено, що продаж активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні) може проводитися в електронній формі, у тому числі через ЕТС.

Крім того, в рішенні виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29.01.2018 року №276 (у редакції рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 20.08.2018 №2321), в додатку№3 закріплено Правила відображення інформації про майно (активи) банку, що ліквідується, при формуванні пропозицій МКУА щодо продажу прав за кредитами або нерухомого майна ( далі - Додаток № 3).

Згідно пункту 2 Додатку № 3 у разі, якщо щодо нерухомого майна існують рішення судів, які набрали законної сили та виконання яких не зупинено: про скасування/припинення або визнання недійсними/нікчемними підстав, за якими банк набув право власності на нерухоме майно та/або про припинення права власності банку на нерухоме майно або скасування державної реєстрації права власності банку, а також у разі відсутності відповідного запису щодо реєстрації права власності за банком у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, таке майно виставляється на продаж як «майнові права».

Згідно зі статею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами у справі договір №75 купівлі - продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є від`ємними від права власності від 04.09.2019 року за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, який є підставою для виникнення у його сторін прав та обов`язків, визначених цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами статті 656 ЦК України унормовано, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права.

До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Частиною другою статті 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку.

Частиною 2 статті 51 вищевказаного Закону встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна (активів) банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Відповідно до розділу частини першої розділу IV Положення № 388, на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується, зокрема, майнові права.

Відповідно до статті 177 ЦК України визначається, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

В свою чергу, згідно з статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність в Україні», майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у справі №6-290цс16 від 16.03.2016, постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18).

Враховуючи викладене, припинення права власності особи на нерухоме майно з підстав визначених в статті 346 ЦК України, в тому числі на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, не припиняє права особи на захист свого порушеного права та інтересу, які виникли та продовжують існувати відповідно до підстав виникнення цивільних прав, визначених в статті 11 ЦК України, зокрема, на підставі правочинів, рішень суду, актів органів державної влади та інших юридичних фактів.

Зокрема, згідно з приписами статті 392 ЦК України, власник майна може звернутися з позовом про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, припинення права власності особи на майно, зокрема, на нерухоме майно, є підставою для припинення права продажу, визначеного в статті 658 ЦК України, та позбавляє особу можливості визначити таке нерухоме майно як окремий предмет договору купівлі-продажу, однак таке припинення права власності породжує інші права, відмінні від права власності на нерухоме майно, зокрема, права на захист порушеного права шляхом визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, у особи, право власності на нерухоме майно якої припинено у зв`язку із недійсністю правочину, виникає вимога щодо повернення або отримання у натурі всього, що особа віддала або отримала за таким правочином, а отже виникають майнові права, які в свою чергу можуть бути відчужені третій особі.

Визначення конкретного обсягу майнових прав, відмінних від права власності, які можуть бути відчужені (реалізовані), залежить від підстав набуття права власності та підстав припинення права власності на нерухоме майно, а також можливого способу захисту майнових прав та інтересів в залежності від виду майна та його правового статусу.

Крім того, положеннями статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено порядок продажу майна банку, що ліквідується, та при визначенні способу реалізації оперує поняттями «майно» та «активи» банку, що ліквідуються, ототожнюючи їх.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» активами є ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Таким чином, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з метою належного виконання однієї з основних функцій Фонду щодо виведення банку з ринку, яка передбачає, зокрема, задоволення вимог кредиторів за рахунок коштів, одержаних від реалізації майна банку, визначає можливість реалізації як майна (рухомі, нерухомі речі) так і майнових прав щодо такого майна, які є відмінними від права власності, та включають права на захист цивільного права та інтересу, які є складовою частиною майна та засвідчують правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Отже, майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому (подібний висновок сформований Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 13.05.2021 у справі №910/793/20).

Тобто, укладаючи договір відповідач-2 отримало обмежене речове право, за яким він, як власник цього права, наділений певними майновими правами щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності та які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, яке наділяє його власника правомочністю отримати право власності на нерухоме майно (земельні ділянки) в майбутньому в залежності від остаточного рішення у справі №911/2711/18.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач помилково ототожнює «продаж нерухомого майна» та «продаж майнових прав щодо нерухомого майна», оскільки останні є відмінними від права власності, та які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що відповідач-2 є власником майнового

права (обмеженого речового права щодо такого майна), а не нерухомого майна.

Як передбачено приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріалами справи підтверджується, що 04.09.2019 року за результатами проведеного електронного аукціону з реалізації лоту GL48N09222 між ТОВ СК-АВТО-РЕНТ» та ПАТ «УПБ» було укладено договір № 75 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності.

Відповідно до пункту 1.1. договору купівлі-продажу майнових прав за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому.

Отже, ПАТ «УПБ» 04.09.2019 року шляхом підписання договору засвідчило перехід майнових прав н а нерухоме майно.

Так, відповідно до п. 1.3. договору сторони погодили, що майнові права вважаються переданими покупцю з моменту підписання цього договору.

04.09.2019 року між сторонами підписано акт прийому-передачі №1 до договору (арк. с. 5), згідно якого відповідач №2 (продавець) передав позивачу наступні документи:

- завірену судом копію рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21.06.2018 року по справі №554/9710/17;

- завірену судом копію постанови Полтавського апеляційного суду від 21.01.2019 року по справі №554/9710/17;

- копію договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 28 травня 2015 року Смоляніновою О.Я. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1615; копію акту приймання-передачі приміщення від 28.05.2015 року;

- копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38274132 від 28.05.2015 року.

Вищевикладене свідчить, що станом на день звернення до суду з позовом сторони у повному обсязі виконали свої зобов`язання за спірним договором, а саме: продавець передав у власність покупцеві, а покупець прийняв у власність майнові права, щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності.

Отже, укладений між сторонами договір №75 купівлі - продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є від`ємними від права власності від 04.09.2019 року повністю виконаний сторонами - 04.09.2019 року. Умовами договору не було передбачено його реєстрацію. Оскільки, у Постанові ВС від 13.04.2021 надано правовий аналіз щодо реєстрації такого права то відповідач 2 зобов`язаний був внести такі зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У даному випадку, натомість нездійснення послідовної державної реєстрації майнових (речових) прав на нерухоме майно за їх покупцями свідчить про відсутність переходу прав та обов`язків позивача до правонаступника, як наслідок, виключає підстави для заміни сторони її процесуальним правонаступником.

З огляду на викладене позивач мав право вжити усіх необхідних заходів щодо прийняття рішення про зобов`язання відповідача 2 здійснити реєстрацію на підставі рішення суду у справі №554/9710/17.

Тому як, ще жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-АВТО-РЕНТ» про залучення його як третю особу у справі (вищевикладене вбачається із тексту постанови Верховного Суду від 27.01.2021).

За даною справою підписанням вказаного договору покупець підтвердив, що розуміє (усвідомлює) характер майнових прав, що переходять до покупця за цим договором, повідомлений про всі права третіх осіб, які виникають з майнових прав, усвідомлює, погоджується та приймає усі ризики, повязані із таким переходом, у тому числі ризики щодо того, що покупець у майбутньому не зможе отримати жодних коштів або майна за майновими правами.

Також підписанням цього договору покупець підтвердив обізнаність з усіма судовими спорами, що пов`язані або випливають з майнових прав, а також з необхідністю здійснення процесуальних дій направлених на заміну строни у справі (п.2.2 договору).

Тобто, 04.09.2019 року до ТОВ «СК-АВТО-РЕНТ» перейшло право банку (як законного володільця такого права і відповідно, належного продавця) на подальшу боротьбу за актив, шляхом застосування передбачених законодавством судових та позасудових способів захисту прав та інтересів, в тому числі і право щодо предявлення позову про визнання права власності покупця, якщо це право осорюється або не визнається іншою особою, з подальшею реєстрацією права власності за покупцем.

Також, умовами викладеними у пункті 4.2. розділу 4 договору, визначено, що покупець підписанням цього договору погоджується, що продавець не відповідає перед покупцем за неотримання майна або грошових коштів, які покупець очікував отримати від майнових прав, укладаючи цей договір та набуваючи у власність майнові права.

Вказані умови дублюються також у п.5.2 розділу 5 договору.

Також, у п.5.4 розділу 5 договору визначено, що сторони погоджуються, що недійсність (нікчемність), припинення всіх або або будь-якого із прав, що складають майнові права за договором або неможливість реалізації покупцем будь-якого із майнових прав, набутих за цим договором, не вплине на дійсність цього договору та покупець погоджується, що продавець не несе жодної відповідальності за такі наслідки.

Окрім того, відповідно до вимог статей 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Підприємництво здійснюється на власний ризик, при цьому відповідний ризик може бути зумовлений не лише суб`єктивними, тобто залежними від волі суб`єкта господарювання, чинниками, а й такими факторами (обставинами), які виникають (настають) з об`єктивних, незалежних від нього причин.

Тобто, суб`єкт підприємницької діяльності вправі обирати спосіб здійснення ним підприємницької діяльності, здійснюючи її на свій ризик, і самостійно відповідати за результати своїх дій, він вільний у виборі напрямків і методів роботи, незалежний у прийнятті рішень, діє своєю волею та за своїми інтересами, вільний у встановленні прав і обов`язків по договорам, що укладаються, у визначенні будь-яких умов договорів, що укладаються.

Так, відповідно до частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

За змістом статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на власний розсуд підписав договір купівлі-продажу майнових прав, прийнявши та погодившись на усі його умови, в т.ч. засвідчивши, що розуміє характер переданих прав та погодившись із прийняттям усіх ризиків, які полягали у неможливості реалізації покупцем будь-якого із майнових прав, набутих за цим договором.

Приписами ч.1, ч.2 ст. 652 Цивільного Кодексу України (надалі ЦК України) визначено наступні підстави для розірвання договору.

- зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом;

- договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Втім, позивачем, не надано належних та допустимих доказів того, що ПАТ «УПБ» було порушено вимоги договору та що такі порушення є істотними.

Відповідно до приписів ч.2.ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Згідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У даному випадку, зобов`язання сторін за договором є припиненими шляхом їх виконання, з моменту укладення договору.

Так, відповідно до п.1.3. майнові права (товар) вважаються переданими покупцю з моменту підписання договору.

Згідно до п.3.1 сторони домовились, що ціна договору сплачується покупцем продавцем у повному обсязі до моменту набрання чинності цим договором на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став покупець.

Так, покупцем було сплачено ціну договору до моменту укладення договору, що підтверджується копією платіжного доручення від 21.08.20219 № 8.

Отже, діючим законодавством та договором передбачені підстави щодо його розірвання. (Розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору. У свою чергу, гл.54 ЦК містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем.)

Але, позивачем не надано доказів у розумінні вимог статей 73-80, 91 ГПК України щодо підстав для розірвання договору. А тому, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, в ході апеляційного розгляду справи судом не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача у результаті проведення електронних торгів.

З огляду на вищевикладене, сплата коштів була передбачена умовами договору.

А саме, пунктом 3.1 договору сторони погодили, що за продаж майнових прав за цим договором покупець сплачує продавцю грошові кошти 259 000,00 грн. Ціна договору сплачується покупцем продавцю у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став покупець.

Тобто, покупець - Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк", м. Київ сплатив продавцю - Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-Авто-Рент", м. Київ за майнові права грошові кошти (плату) у розмірі та у порядку, визначених договором.

А відповідно до приписів статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Істотного порушення та невиконання договору купівлі продажу майнових прав нерухомого мана, які є відмінними від права власності №75 від 04.09.2019 під час розгляду справи не встановлено.

Тому вимога позивача про розірвання договору купівлі-продажу №75 з мотивів відсутності реєстрації права похідного від основного майнового фактично є порушенням рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та пропорційності.

Щодо твердження позивача, про відмову у сприянні з боку відповідачів у реалізації покупцем прав, які входять до складу майнових прав, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Зі змісту позовних вимог викладених у первісному позові вбачається, що позивач фактично сприйяв ПАТ «УПБ» та Фонд гарантування до вчинення дій по витребуванню майна з чужого незаконного володіння та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Однак, відповідно до п.1.1.витребування майна з чужого незаконного володіння входить до складу майнових прав переданих позивачу.

Проте, після укладення договору, у ПАТ «УПБ» відсутні відповідні правові підстави для реалізації вказаного майного права, оскільки це б призвело до порушення прав покупця за договором.

Крім того, термін «сприяння» не може полягати у фактичній реалізації продавцем замість покупця переданих йому прав, оскільки це суперечить меті укладеного договору.

Стосовно посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №910/11702/18 та те, що судом першої інстанції не було враховано докази позивача та його посилання на дану постанову судова колегія вважає, що предмет спору та обставини справи №910/13693/21 не тотожними. Оскільки, за даною справою позовна заява була обгрунтована тим, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача без встановленої законом правової підстави та поза волею ПАТ "Старокиївський Банк", а також було передано ТОВ "Елула" безоплатно, тому це майно підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння ТОВ "Елула" на користь ПАТ "Старокиївський Банк") вирішувалося питання щодо процесуального правонаступництва та обставтни того, що Товариством не заперечувався той факт, що відчужені за вказаними договорами майнові права на нерухоме майно не було зареєстровано у встановленому порядку за їх покупцями.

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування`правових норм (часу, місця підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду визначається обставинами кожної конкретної справи.

Також, посилання скаржника на вищенаведену постанову Верховного Суду не можє бути підставою для скасування оскарженого у справі судового рішення, оскільки саме лише посилання на нормативно-правовий акт, з огляду на одночасне мотивування іншими чинними станом на час виникнення спірних правовідносин нормами матеріального права, які їх регулюють, не зумовило в цьому випадку ухвалення незаконного судового рішення та не може мати безумовним наслідком його скасування.

Посилаючись на судове рішення, яке на думку, позивача повинен був прийняти до уваги суд першої інстанції, щодо застосування тієї чи іншої норми права, позивачем не наведено жодним чином порушення його прав чи інтересів при укладенні оспорюваного договору, так само і не доведено, що таке порушення потребує захисту.

Враховуюче вищевикладене у сукупності, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що за даною справою, позивач за власним волевиявленням підписав договір купівлі - продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є від`ємними від права власності, прийнявши та погодившись на усі його умови, в тому числі засвідчивши, що розуміє характер переданих прав та погодившись із прийняттям усіх ризиків, які полягали у неможливості реалізації позивачем будь-якого із майнових прав набутих за цим договором.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується із висновками місцевого господарського суду, що вимоги позивача про розірвання договору №75 купівлі - продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є від`ємними від права власності від 04.09.2019 року та про повернення грошових коштів в сумі 259 000,00 грн. не підлягають задоволенню. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.А тому, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Щодо реалізації учасниками справи процесуальних прав:

Згідно із пунктами 1, 2 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга статті 13 ГПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав , передбачених цим Кодексом (пункти 1, 3, 4 частини п`ятої статті 13 ГПК України).

За умовами пунктів 2, 3 частини першої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (див. рішення у справі «Dombo Beheer B.V. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), від 27 жовтня 1993 року, п. 33, Series А №274). Кожній стороні повинна бути надана можливість знати про зауваження або докази, надані іншою стороною, включаючи апеляційну скаргу, та надати власні зауваження з цього приводу (див. рішення у справі «Беер проти Австрії» (Beer v. Austria), заява № 30428/96, пп. 17-20, від 6 лютого 2001 року).

Виходячи з вищевикладеного, доводи скаржника, про те, що судом першої інстанції не було враховано докази позивача та його посилання на постанову Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №910/11702/18 та те, що її застосування досить важливе саме для вирішення даного питання між позивачем та відповідачами, судова колегія вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального прав.

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення первісного позову, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю СК-АВТО-РЕНТ, м. Київ на рішення господарського суду Полтавської області від 20.01.2022 року у справі №910/13693/21 задоволенню не підлягає.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СК-АВТО-РЕНТ, м.Київ залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Полтавської області від 20.01.2022 року (повний текст рішення складено та підписано 25.01.2022 року) у справі №910/13693/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 02.11.2022 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 03.11.2022 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.О. Радіонова