ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2841/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення господарського суду Одеської області від 21.12.2021, суддя в Інстанції Шаратова Ю.А., повний текст якого складено 21.12.2021 в м. Одесі

у справі № 916/2841/21

за позовом: Акціонерного товариства «Райффайзен Банк»

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю Сієста Лайф,

2. ОСОБА_1

про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором від 05.03.2019 № 011/79790/524215, а саме 133880,47 грн. заборгованості за кредитом, 17381,92 грн. заборгованості за відсотками

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Сієста Лайф та ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь 133 880,47 грн. заборгованості за кредитним договором, в тому числі прострочену заборгованість за кредитом 51 696,06 грн. та 17 381,92 грн. заборгованості за відсотками, в тому числі прострочену заборгованість за відсотками 15 538,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ТОВ Сієста Лайф порушено зобов`язання за кредитним договором в частині повного та своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а ОСОБА_1 за договором поруки взяла на себе зобов`язання відповідати перед позивачем за своєчасне та повне виконання відповідачем-1 кредитних зобов`язань, і, оскільки зобов`язання за кредитним договором відповідачем-1 в повному обсязі та своєчасно виконано не було, тому стягненню підлягають суми заборгованості по кредиту та процентах з відповідачів в солідарному порядку.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.12.2022 позов задоволено.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сієста Лайф» та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» 133 880,47 грн. заборгованості за кредитом, 17 381,92 грн. заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ТОВ «Сієста Лайф» на користь Акціонерного товариства Райффайзен Банк витрати на сплату судового збору в розмірі 1 136,22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Райффайзен Банк витрати на сплату судового збору в розмірі 1 136,22 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що ТОВ «Сієста Лайф» у встановлений договором строк кредит не повернуло, відсотків за користування кредитом не сплатило, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області від 21.12.2021 про солідарне стягнення 133 880,47 грн. заборгованості за кредитом, 17 381,92 грн. заборгованості за відсотками скасувати частково, у задоволенні вимог щодо стягнення солідарно з ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Скаржниця вважає, що приймаючи оскаржуване рішення суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, крім того, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржниця посилається на те, що судом не були враховані наступні обставини, а саме відсутність доказів надсилання (саме вимоги, відсутній поштовий опис), вручення вимоги поручителю (а отже і відрахування строків виконання вимоги), суми зобов`язань, що повинні бути виконані, вимога підписана особою у якої були відсутні повноваження (довіреність станом на дату підписання вимоги не надано), не дотримано форми вимоги (не зазначено реквізити, за якими потрібно її виконати), у зв`язку з чим вважає, що звернення з позовними вимогами саме до поручителя було передчасним, а отже в цій частині позов є таким, що не підлягає задоволенню.

На думку скаржниці, вказаним обставинам та доказам судом у рішенні оцінку не надано, належним чином їх не розглянуто.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2022 поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Одеської області від 21.12.2021 по справі № 916/2841/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Одеської області від 21.12.2021 по справі № 916/2841/21. Постановлено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства Демченко Наталії В`ячеславівни на рішення господарського суду Одеської області від 21.12.2021 по справі № 916/2841/21 здійснити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Як вбачається із матеріалів справи, поштові відправлення, якими на адреси, вказані скаржницею в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 та ТОВ «Сієста Лайф» надсилалися копії ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2022, повернулись до апеляційного суду з відмітками відділення АТ "Укрпошта" "адресат відсутній за вказаною адресою". Також копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2022 була надіслана на електронну адресу представника скаржниці.

Разом із тим, ОСОБА_1 та ТОВ «Сієста Лайф» не повідомляли суду іншої адреси, ніж та, що зазначена в апеляційній скарзі.

Згідно з ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з п. п. 3- 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" зазначив, що сторони у розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами .

Колегія суддів зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду першої інстанції, а тому не може свідчити про неправомірність його дій (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

За відсутності в матеріалах справи підтвердження наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і не звернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, 05.03.2019 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (кредитор) та ТОВ «Сієста Лайф» (позичальник) було укладено кредитний договір № 011/79790/5242215, за умовами пунктів 1.1, 1.3 якого відповідно до умов договору кредитор зобов`язався надати позичальнику (Відповідачу1) кредитні кошти в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 200 000,00 грн., а позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до Графіку погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісії, а також виконати інші обов`язки, визначені договором. Графік складається за формою згідно з Додатком 1 до договору. Під Невідновлювальною кредитною лінією сторони розуміють форму видачі кредиту частинами (траншами), при якій після отримання позичальником повної суми кредитних коштів подальша видача кредитних коштів позичальнику припиняється незалежно від фактичної суми заборгованості за кредитом протягом строку дії договору. Кінцевий термін погашення кредиту позичальником 05.03.2021 або інша дата, визначена відповідно до пункту 5.4 або статті 8 договору (останній день строку користування кредитом, в якій позичальник має здійснити остаточне погашення будь-якої заборгованості за договором).

Згідно із пунктами 2.1, 2.3 договору протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця кредитору проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 28 % річних, в т.ч. за користуванням кредитом після настання кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного пунктом 1.3 договору. Розмір процентної ставки може змінюватися в порядку та випадках, передбачених цим договором. Нарахування процентів за кредитом здійснюється виходячи із кількості днів у місяці та році. Проценти нараховуються щоденно на залишок фактичної заборгованості позичальника за кредитом протягом всього строку користування кредитом. При розрахунку процентів враховується день видачі кредиту (частини кредиту) та не враховується день погашення кредиту в повному обсязі.

Пунктами 5.1, 5.2, 5.3 договору позичальник зобов`язався здійснити погашення заборгованості в порядку, визначеному договором. Під поняттям Погашення заборгованості сторони розуміють повернення позичальником кредитору суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати комісій, пені, штрафу та інших платежів, якщо такі матимуть місце, які передбачені договором, в тому числі відшкодування витрат та збитків кредитора, пов`язаних з неналежним виконанням позичальником умов договору. Позичальник здійснює повернення кредитору та сплату процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком. Ануїтетний платіж включає в себе повернення частини основної суми кредиту та сплату процентів за його користування. Щомісячний ануїтетний платіж розраховується за формулою: сума щомісячного ануїтетного платежу = сума кредиту за договором * ((1+процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс) * процентна ставка за місяць) / ((1+Процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс.) 1); Сума щомісячного платежу за % = (залишок заборгованості за кредитом * річна Процентна ставка / кількість днів поточного року) * Кількість днів в місяці, який передує даті сплати ануїтетного платежу; Сума щомісячного платежу за основним боргом = Сума щомісячного повернення кредиту сума щомісячного платежу за %. Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, 05 числа, та при погашенні заборгованості за кредитом в повному обсязі. Якщо дата платежу, зазначена у графіку, не є Банківським днем позичальник зобов`язаний здійснити платіж не пізніше останнього Банківського дня, що передує даті платежу, визначеній у Графіку. При простроченні погашення ануїтетного платежу проценти, нараховані на суму простроченої заборгованості за період прострочення, підлягають сплаті додатково до сум, передбачених Графіком.

23.04.2020 між позивачем та ТОВ «Сієста Лайф» було укладено Додаткову угоду № 011/79790/524215/1 до Договору від 05.03.2019 щодо зміни умов погашення кредитної заборгованості.

Також, 31.07.2020 між Позивачем та ТОВ «Сієста Лайф» було укладено Додаткову угоду № 011/79790/524215/2 до Договору від 05.03.2019 щодо зміни умов погашення кредитної заборгованості.

Також, 05.03.2019 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (кредитор) та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 127438/79790/328351, згідно з пунктом 1.1 якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору.

На виконання умов кредитного договору позивачем було надано ТОВ «Сієста Лайф» кредит в розмірі 200 000 грн., що підтверджується відповідною банківською випискою по рахунку ТОВ Сієста Лайф.

Судом встановлено, що з урахуванням часткового погашення кредиту сума заборгованості ТОВ Сієста Лайф за кредитним договором складає суму в розмірі 133 880,47 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку ТОВ Сієста Лайф.

Також судом встановлено, що сума нарахованих відсотків за кредитним договором за період з 05.05.2019 по 23.12.2020, з урахуванням часткового погашення позивачем заборгованості, складає 17 381,92 грн., що підтверджується наявною у справі банківською випискою по рахунку ТОВ Сієста Лайф.

30.03.2020 Банк направив на адресу ТОВ Сієста Лайф вимогу щодо дострокового виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 114/5-205716, в якій вимагав протягом не більше 30 календарних днів з дати направлення цієї вимоги, здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені.

29.12.2020 позивач направив на адресу ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 114/5-205717, в якій вимагав протягом 10 днів з дати отримання цієї вимоги повернути всю суму заборгованості за кредитним договором.

Водночас, докази повернення кредиту та сплати процентів відповідачами у вищезазначених розмірах, в матеріалах справи відсутні.

Інших належних та допустимих доказів щодо наявних між сторонами спірних правовідносин, як то інформації щодо припинення дії спірного кредитного договору, доказів сплати відповідачами заборгованості перед банком, матеріали справи не містять.

Так, предметом судового розгляду у даній справі є встановлення обставин щодо наявності або відсутності підстав для солідарного стягнення з ТОВ Сієста Лайф та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Райффайзен Банк 187 828 грн. 84 коп. заборгованості за кредитним договором, а саме: 137499 грн. заборгованості по тілу кредиту, 14 коп. заборгованості по відсоткам, 44713 грн. 72 коп. заборгованості по комісії, 5615 грн. 98 коп. пені за період з 14.01.2021 року по 14.07.2021 року.

Разом з тим, предметом апеляційного оскарження є висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 133 880,47 грн. заборгованості за кредитом та 17 381,92 грн. заборгованості за відсотками.

Враховуючи встановлені приписами ст. 269 ГПК України межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів переглядає судове рішення в межах вимог апеляційної скарги.

Отже, предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у даній справі є ухвалене судом першої інстанції рішення в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом та відсотками, яке в цій частині скаржник просить скасувати та відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Отже, правомірність задоволення судом першої інстанції позовних вимог про стягнення суми заборгованості за вказаним вище кредитним договором з ТОВ Сієста Лайф в частині стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками судом апеляційної інстанції не перевіряється.

В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Враховуючи доводи скаржника про те, що останній був неналежним чином повідомлений щодо розгляду справи, колегія суддів зазначає, що перш ніж переглядати оскаржуване рішення суду першої інстанції по суті, необхідно встановити, чи не було порушено право апелянта на своєчасне та належне повідомлення його про дату, час і місце судового розгляду.

18.04.2022 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 522/18010/18 забезпечуючи єдність судової практики, досліджував питання щодо обов`язковості скасування рішення суду у разі неповідомлення про слухання справи та не участі учасника.

Зокрема, у вказаній постанові, Верховний Суд зазначив, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п. 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «"Дія 97" проти України»; заява № 19164/04).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

У господарському процесуальному законодавстві законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції з підстави неналежного повідомлення в суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу.

Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) господарського судочинства.

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) господарського судочинства відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) господарського судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Конституційне право на участь у судовому розгляді, у тому числі бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду, не може вважатися формальним це є порушенням зазначених вимог законодавства та підставою для безумовного скасування судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 02 червня 2020 р. Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/17792/17.

Так, колегією суддів встановлено, що ухвалою суду від 11.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.11.2021.

Ухвалою від 12.11.2021 повідомлено сторони про судове засідання, яке відбудеться "26" листопада 2021 р. о 10:15.

Ухвалою від 12.11.2021 повідомлено сторони про судове засідання, яке відбудеться "13" грудня 2021 р. о 12:00.

Вказані судові ухвали були направлені поштовим зв`язком на адреси як позивача, так і відповідачів, що підтверджується відповідними відмітками канцелярії господарського суду Одеської області на зворотному аркуші зазначених вище ухал.

При цьому, як встановлено апеляційним судом, зазначені судові ухвали були направлені на адресу відповідача - Демченко Н.В., вказану в позовній заяві та зазначену нею в апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1 , про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення.

Крім цього, колегія суддів встановила, що позовна заява з додатками також була направлена на зареєстровану адресу ОСОБА_1 , що підтверджується наявним у матеріалах справи описом рекомендованого вкладення від 15.09.2021 року, на якому наявний відтиск поштового штемпеля (а.с. 64).

З наведеного слідує, що і позивачем позовну заяву з додатками, і судом першої інстанції процесуальні документи у справі надсилалися на адресу місця проживання та реєстрації скаржника.

Проте, станом на дату розгляду справи в суді першої інстанції поштові відправлення, якими ОСОБА_1 направлялися зазначені вище копії судових ухвал, не були вручені під час доставки, причина невручення - "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зважаючи на те, що у даному випадку, судом першої інстанції вжито всіх належних засобів щодо відповідного повідомлення ОСОБА_1 щодо дати, часу та місця розгляду справи, де остання є відповідачем, які виражені у тому, що на її офіційну адресу проживання було направлено ухвали щодо призначення розгляду справи, її відкладення, оскаржуване рішення, справа неодноразово відкладалася з причини неявки відповідачів, колегія суддів вважає, що доводи скаржника про її неналежне повідомлення щодо розгляду даної справи є неспроможними та не приймаються колегією суддів до уваги.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у даному випадку, враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, за змістом ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Відтак, всі ухвали суду першої інстанції у даній справі та оскаржуване рішення були оприлюднені в Єдиному реєстрі судових рішень, тобто знаходились у відкритому доступі. Незважаючи на це, скаржник не повідомив суду про зміну місцезнаходження, зміни офіційної реєстрації останній також не здійснив, а тому був зобов`язаний отримувати належним чином всю кореспонденцію, яка надходила на його зареєстровану адресу.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції по суті в межах вимог апеляційної скарги, судова колегія зазначає про наступне.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як убачається зі змісту ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З урахуванням положень п. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України відносини повинні бути засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Крім того, ст. 6 і 627 Цивільного кодексу України передбачено свободу договору, що полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Разом з тим, як убачається зі змісту ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Так, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 05.03.2019 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (кредитор) та ТОВ «Сієста Лайф» (позичальник) було укладено кредитний договір № 011/79790/5242215, за умовами пунктів 1.1, 1.3 якого відповідно до умов договору кредитор (Позивач) зобов`язався надати позичальнику (Відповідачу1) кредитні кошти в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 200 000,00 грн., а позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до Графіку погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісії, а також виконати інші обов`язки, визначені договором. Графік складається за формою згідно з Додатком 1 до договору.

На виконання зазначеного кредитного договору, позивач надав ТОВ «Сієста Лайф» кредитні кошти у розмірі 200 000 грн.

В забезпечення виконання ТОВ «Сієста Лайф» кредитних зобов`язань, 05.03.2019 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки № 127438/79790/328351, згідно з пунктом 1.1 якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов`язаний:

1.1.1 повернути кредит в розмірі 200 000 грн. в порядку передбаченому кредитним договором не пізніше 05.03.2021, або іншої дати, визначеної відповідно до умов кредитного договору;

1.1.2 сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 28% річних або в будь-якому іншому розмірі, зміненому відповідно до умов кредитного договору, у т. ч. на підставі додаткових угод до нього, укладених після набуття чинності цим договором;

1.1.3 сплатити комісії в розмірах, передбачених кредитним договором;

1.1.4 сплатити пеню, штрафи, передбачені кредитним договором, а також відшкодувати витрати та збитки кредитора, пов`язані неналежним виконання позичальником умов кредитного договору.

Так, відповідно до п.1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, у тому числі, при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов`язань.

Пунктом 2.1 договору поруки визначено, що у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов`язань, поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно з п. 2.2 договору поруки поручитель зобов`язується здійснити виконання порушених забезпечених зобов`язань протягом 10-ти банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі. Вимога кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем забезпечених зобов`язань в розмірі, визначеному кредитором у вимозі.

За умовами п. 2.5 договору виконання забезпечених зобов`язань здійснюється поручителем шляхом переказу грошових коштів на зазначені в вимозі рахунки кредитора.

При цьому, відповідно до п. 2.6 договору поруки, поручитель зобов`язується самостійно контролювати дотримання та своєчасне виконання позичальником забезпечених зобов`язань перед кредитором, отримувати інформацію про зміну забезпечених зобов`язань.

Як встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, вказані вище договори, як кредитний, так і поруки не розірвано та не визнано в судовому порядку недійсними.

Так, за доводами апеляційної скарги, апелянт зазначає про те, що судом не були враховані наступні обставини, а саме відсутність доказів надсилання (саме вимоги, відсутній поштовий опис), вручення вимоги поручителю (а отже і відрахування строків виконання вимоги), суми зобов`язань, що повинні бути виконані, вимога підписана особою, у якої були відсутні повноваження (довіреність станом на дату підписання вимоги не надано), не дотримано форми вимоги (не зазначено реквізити, за якими потрібно її виконати), у зв`язку з чим вважає, що звернення з позовними вимогами саме до поручителя було передчасним, а отже в цій частині позов є таким, що не підлягає задоволенню.

З приводу зазначеного колегія суддів зазначає таке.

Судовою колегією встановлено, що розділом договору поруки сторони погодили порядок пред`явлення вимоги до поручителя та виконання ним своїх зобов`язань.

Такою вимогою (претензією) у даному випадку сторони визначили вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 114/5-205717, в якій позивач вимагав протягом 10 днів з дати отримання цієї вимоги повернути всю суму заборгованості за кредитним договором.

Аналіз змісту статей 1054, 1050 і 559 Цивільного кодексу України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, при цьому договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то відповідний строк для пред`явлення вимоги як до боржника, так і поручителів обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення.

Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 Цивільного кодексу України). До поручителя ? протягом шести місяців, якщо закінчення строку поруки не встановлено самим договором (ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, недотримання яких може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд.

Як вже було зазначено раніше, за змістом ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.

Враховуючи, що вимоги кредитора та взяті позичальником зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку не виконані на час ухвалення судом рішення, а також частину другу статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову.

Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів та є правом, а не обов`язком кредитора.

Не направлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту безпосередньо в судовому порядку виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.

Відтак, відсутність у матеріалах господарської справи доказів направлення на адреси як боржника, так і поручителя наявних у справі вимог не позбавляє поручителя по зобов`язанням боржника щодо погашення заборгованості нарахованої банком, у зв`язку із невиконанням останнім своїх господарських зобов`язань за кредитним договором. (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 16.08.2019 року у справі № 754/882/15-ц).

Незважаючи на це, в матеріалах справи є наявними належні докази направлення Банком на офіційну адресу скаржниці його вимоги засобами поштового зв`язку (а.с. 38).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що твердження скаржниці про відсутність у неї зобов`язання щодо погашення боргу з підстав відсутності у матеріалах справи поштового повідомлення щодо надіслання вимоги щодо сплати заборгованості на адресу відповідачів відхиляється колегією суддів.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Місцевим господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 3 408 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 21 грудня 2021 у справі № 916/2841/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська