РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022Справа № 910/7124/22
за позовом Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лювар»

про стягнення 14 488,67 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лювар» про стягнення 60 090,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №29611 від 05.09.2020 у частині оплати вартості поставленого товару з огляду на що позивач просив суд стягнути з відповідача 60 090,42 грн, з яких сума основної заборгованості у розмірі 50 075,35 грн та відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 10 015,07 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Оскільки у справі № 910/7124/22 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

18.08.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

05.09.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву разом з заявою про зменшення позовних вимог.

У заяві про зменшення позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку зі сплатою відповідачем грошових коштів у розмірі 45 601,75 грн після пред`явлення позову до суду, сума заборгованості зменшилась до 4 473,60 грн, з огляду на що позивач просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 4 473,60 грн та відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 10 015,07 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За наслідками розгляду заяви позивача про зменшення позовних вимог до 14 488,67 грн, судом прийнято зазначену заяву до розгляду.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві та відповіді на відзив та відповідачем у відзиві, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лювар» (покупець, відповідач) укладено Договір поставки №29611 від 05.09.2020 (Договір), пунктом 1.1. якого визначено, що відповідно до умов цього Договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити певний товар, асортимент, кількість та ціна якого, зазначені в видаткових накладних, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 5.4. Договору загальна сума по Договору складається із всіх договірних вартостей по всіх видаткових накладних до даного договору.

Цей Договір складений в трьох примірниках, два примірники - для Постачальника, один примірник для Покупця, вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє на протязі 2 (двох) календарних років, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно з умовами даного Договору. Дострокове розірвання не звільняє жодну із сторін від виконання грошових зобов`язань, що виникли під час дії даного Договору (п. 12.10. Договору).

Дослідивши зміст укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до видаткової накладної № (V1) 49159374 від 11.06.2022 постачальник передав, а покупець отримав товар загальною вартістю 87 175,46 грн з ПДВ.

Відповідно до видаткової накладної № (V1) 49159375 від 11.06.2022 постачальник передав, а покупець отримав товар загальною вартістю 10 933,55 грн з ПДВ.

Відповідно до видаткової накладної № (V1) 49159376 від 11.06.2022 постачальник передав, а покупець отримав товар загальною вартістю 1 320,18 грн з ПДВ.

Таким чином, за вищевказаними накладними передано товару загальною вартістю 99 429,19 грн.

Поряд з цим, судом встановлено, що відповідно до платіжних доручень №2803 від 05.08.2022 на суму 3 640,00 грн та №2309 від 08.08.2022 на суму 41 961,75 грн покупець сплатив постачальнику заборгованість за товар згідно Договору на загальну суму 45 601,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №29611 від 05.09.2020 у частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару з огляду на що позивач (враховуючи заяву про зменшення позовних вимог) просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 4 473,60 грн та відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 10 015,07 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, з огляду на те, що ним було повернуто позивачу товар на суму 65 225,04 грн та перераховано 45 601,75 грн вартості поставленого товару, відтак, заявлена у позові заборгованість наразі відсутня. Також, відповідачем зазначено, що строк дії Договору закінчився, а тому нарахування штрафних санкцій, обумовлених положеннями Договору поза межами строку дії такого договору є неправомірним. Крім того, поставка товару за вищевказаними накладними була здійснена у період дії воєнного стану, що свідчить про наявність форс-мажорних обставин та відсутність підстав для притягнення відповідача до відповідальності за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань.

У відповіді на відзив, позивачем зазначено, що строк дії Договору закінчується 05.09.2022, тому нарахування штрафних санкцій є правомірним, крім того, позивачем визнано обставину часткового повернення товару та часткової оплати товару відповідачем. Разом з тим, позивач зазначає, що станом на дату підготовки відповіді на відзив залишок заборгованості складає 4 473,60 грн (розмір якої підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період січень - серпень 2022).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, між Спільним українсько-естонським підприємством у формі ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» та ТОВ «Лювар» укладено Договір поставки №29611 від 05.09.2020, пунктом 1.1. якого передбачено, що відповідно до умов цього Договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити певний товар, асортимент, кількість та ціна якого, зазначені в видаткових накладних, які є його невід`ємною частиною.

Оплата покупцем товару за цим договором здійснюється шляхом попередньої оплати або з відстроченням платежу. При цьому порядок оплати товару за цим договором (попередня оплата чи оплата з відстроченням платежу) обирається покупцем при поданні замовлення на поставку (п. 6.1 Договору).

Відповідно до п. 6.2 Договору при здійсненні покупцем оплати товару за цим договором з відстроченням платежу - строк, протягом якого покупець зобов`язаний здійснити оплату за товар на користь постачальника вказується постачальником у видатковій накладній на товар, який поставляється. При цьому, перебіг такого строку починається від дати поставки товару покупцю, що вказана у видатковій накладній. Надання постачальником покупцю рахунку-фактури для оплати товару не є обов`язковим.

Як встановлено судом, постачальник передав, а покупець прийняв товар загальною вартістю 99 429,19 грн, що підтверджується видатковими накладними № (V1) 49159374, № (V1) 49159375 та № (V1) 49159376 від 11.06.2022.

У вищевказаних накладних зазначено, що оплата товару здійснюється з відстрочкою платежу - 1 день від дати доставки товару.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на приписи чинного законодавства та положення Договору, зокрема, п. 6.2 Договору, суд приходить до висновку, що строк оплати вартості поставленого товару відповідно до видаткових накладних № (V1) 49159374, № (V1) 49159375 та № (V1) 49159376 від 11.06.2021 є таким, що настав 13.06.2022.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, останнім було частково сплачено заборгованість, так станом на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі заборгованість відповідача перед позивачем складала 50 075,35 грн.

Поряд з цим, судом було встановлено, що відповідно до платіжних доручень №2803 від 05.08.2022 на суму 3 640,00 грн та №2309 від 08.08.2022 на суму 41 961,75 грн, покупець сплатив постачальнику заборгованість за товар згідно Договору на загальну суму 45 601,75 грн.

Доказів сплати заборгованості на суму 4 473,60 грн матеріали справи № 910/7124/22 не містять.

У свою чергу, відповідач зазначає, що ним було повернуто позивачу товар на суму 65 225,04 грн, що підтверджується видатковими накладними (повернення) №32 від 12.07.2022, №35 від 12.07.2022, №38 від 12.07.2022, №40 від 12.07.2022.

У п. 6.9. Договору Сторони дійшли згоди, що до моменту здійснення повної оплати товару покупцем, покупець має право за згодою сторін повернути неоплачений товар постачальнику, за умови збереження його товарного виду. Факт повернення товару підтверджується накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін.

Як вбачається з доданих до відзиву накладних про повернення товару, відповідачем було здійснено часткове повернення товару за накладними № 46903661 від 15.03.2022, № 46909301 від 15.03.2022, № 47036954 від 20.03.2022, № 47214520 від 30.03.2022, № 47214521 від 30.03.2022, № 47296064 від 02.04.2022, № 47296069 від 02.04.2022, № 47321158 від 05.04.2022, № 47377125 від 07.04.2022, заборгованість за якими не входить до предмета розгляду даної справи.

Так, суд зазначає, що відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували сплату заборгованості в розмірі 4 473,60 грн, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку відповідача зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у розмірі 4 473,60 грн, а відтак, задоволення позовних вимог.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача штрафні санкції у розмірі 10 015,07 грн.

У свою чергу, відповідач зазначає, що строк дії Договору закінчився, а тому нарахування штрафних санкцій, обумовлених положеннями Договору поза межами строку дії такого договору є неправомірним. Крім того, поставка товару за вищевказаними накладними була здійснена у період дії воєнного стану, що свідчить про наявність форс-мажорних обставин та відсутність підстав для притягнення відповідача до відповідальності за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань.

Так, доводи відповідача про те що нарахування штрафних санкцій здійснено позивачем поза межами строку дії Договору, судом до уваги не беруться, оскільки, відповідно до п. 12.10. даний Договір діє на протязі 2 (двох) календарних років (тобто, до 05.09.2022), а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно з умовами даного Договору.

Щодо наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності через наявність форс-мажорних обставин, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ч.2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За містом ч.1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

За змістом листа лист від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 N 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких(-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких(-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до п. 9.2. Договору достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ виданий Торгово-промисловою палатою України.

Згідно п. 9.3. Договору обидві сторони цього Договору зобов`язані терміново, в письмовій формі повідомити одна одну про початок та кінець дії форс-мажорних обставин, що перешкоджають виконанню зобов`язань за цим Договором.

Таким чином, відповідно до умов Договору сторона зобов`язана негайно повідомити про форс-мажорні обставини та негайно надати документ виданий Торгово-промисловою палатою України.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем не надано будь-яких доказів того що він звертався до позивач з повідомленням про настання обставин непереборної сили.

Крім того, суд зауважує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Верховного суду від 15.06.2018 №915/531/17, від 26.05.2020 №918/289/19, від 17.12.2020 №913/785/17 та від 30.11.2021 №913/785/17.

З огляду на зазначене, суд відхиляє доводи відповідача у частині тверджень щодо наявності підстав для звільнення відповідача від сплати штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 10.4. Договору за умови прострочення Покупцем строків оплати за Товар за цим Договором, він повинен сплатити Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі двадцяти відсотків від простроченої суми оплати.

Суд зазначає, що виходячи з механізму нарахування санкцій, що передбачені п. 10.4 Договору, проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі двадцяти відсотків від простроченої суми оплати за своєю правовою природою є штрафом (ст. 549 ЦК України).

Як було встановлено вище, строк оплати вартості поставленого товару відповідно до видаткових накладних № (V1) 49159374, № (V1) 49159375 та № (V1) 49159376 від 11.06.2021 є таким, що настав 13.06.2022.

Доказів того, що зобов`язання зі спати заборгованості у розмірі 50 075,35 грн було виконано у передбачені Договором строки, матеріали даної справи не містять.

Перевіривши розрахунок штрафу, судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено правильно, визначена позивачем база нарахування є обґрунтованою та не спростована відповідачем, а відтак вимога про стягнення штрафу у сумі 10 015,07 грн, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лювар» (02072, м. Київ, вул. Чавдар Єлизавети, буд. 1, неж. прим. 365а ; ідентифікаційний код: 33501314) на користь Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 18-А ; ідентифікаційний код: 21642228) основний борг у розмірі 4 473 (чотири тисячі чотириста сімдесят три) грн 60 коп., штрафні санкції у розмірі 10 015 (десять тисяч п`ятнадцять) грн 07 коп. та судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева