РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2022Справа № 910/12183/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Безрадної А.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Сушко Тетяни Сергіївни

до: 1. Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації,

2. Державної податкової служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович

про скасування реєстраційної дії та визнання відсутнім статусу фізичної особи,

Учасники справи:

від позивача: Майстренко Л.О.,

від відповідача-1: не з`явився,

від відповідача-2: Ступак О.І.,

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Сушко Тетяни Сергіївни до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та Державної податкової служби України з такими вимогами:

1) скасувати реєстраційну дію/запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 05 серпня 2016 року № 0162319 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Сушко Тетяни Сергіївни, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ;

2) визнати, що Сушко Тетяна Сергіївна , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не мала статусу фізичної особи-підприємця в період чинності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису від 05 серпня 2016 року № 0162319 та не має будь-яких зобов`язань як фізична особа-підприємець перед податковими органами.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконною реєстрацією позивача як фізичної особи-підприємця на підставі підробленої заяви про здійснення державної реєстрації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 відкрито провадження у справі № 910/12183/21, підготовче засідання у справі призначено на 15.09.2021.

19.08.2021 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

14.09.2021 до суду від відповідача-2 надійшов відзив на позов, клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, клопотання про припинення провадження у справі.

В підготовче засідання 15.09.2021 з`явилися представники позивача та відповідача-2.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив у задоволенні клопотання відповідача-2 про припинення провадження у справі відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив у задоволенні клопотання відповідача-2 про заміну первісного відповідача належним - ДПС на Головне управління ДПС у м. Києві та залучення Головного управління ДПС у м. Києві співвідповідачем відмовити у зв`язку безпідставністю.

Ухвалою суду від 15.09.2021 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Євгена Вікторовича, витребувано у Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації належним чином засвідчені матеріали реєстраційної справи Фізичної особи-підприємця Сушко Тетяни Сергіївни, відкладено підготовче засідання у справі на 11.10.2021.

20.09.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-2.

24.09.2021 від Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли документи на виконання ухвали суду від 15.09.2021.

В підготовче засідання 11.10.2021 з`явилися представники позивача та відповідача-2.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів, відкласти підготовче засідання на 03.11.2021.

03.11.2021 до суду від третьої особи надійшли пояснення щодо позову.

В підготовче засідання 11.10.2021 з`явилися представники позивача, відповідача-2 та третьої особи.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив у задоволенні клопотання представника третьої особи про витребування доказів відмовити через необґрунтованість.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив клопотання представника третьої особи про поновлення пропущеного строку для подання письмових пояснень задовольнити; поновити пропущений строк для подання письмових пояснень третьої особи; письмові пояснення третьої особи, що надійшли до суду 03.11.2021, долучити до матеріалів справи.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 24.11.2021.

08.11.2021 до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2021 заяву Сушко Тетяни Сергіївни про забезпечення позову у справі задоволено.

22.11.2021 до суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

В підготовче засідання 24.11.2021 з`явилися представники позивача, відповідача-2 та третьої особи.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив клопотання представника позивача задовольнити; визнати поважними причини неподання доказів разом з повозом; поновити пропущений строк для подання доказів; докази подані представником позивача в судовому засіданні 24.11.2021 долучити до матеріалів справи; клопотання представника третьої особи задовольнити; оголосити в судовому засіданні перерву до 20.12.2021.

13.12.2021 до суду від відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 зупинено провадження у справі № 910/12183/21 до розгляду Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги Державної податкової служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.11.2021 у справі № 910/12183/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 поновлено провадження у справі № 910/12183/21, судове засідання у справі призначено на 05.09.2022.

В судове засідання 05.09.2022 з`явилися представники позивача та відповідача-2.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні на 28.09.2022.

В судове засідання 28.09.2022 з`явилися представники позивача та відповідача-2.

05.10.2022 до суду від відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити в судовому засіданні перерву до 19.10.2022.

В судове засідання 28.09.2022 з`явилися представники позивача та відповідача-2.

Відповідно до статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що відповідача-1 та третю особу було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, а їх неявка не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, підстав для відкладення розгляду справи суд немає, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності представників вказаних осіб.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі, а представник відповідача-2 заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у його задоволенні.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 19.10.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.08.2016 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за реєстраційним номером Сушко Тетяну Сергіївну зареєстровано фізичною особою-підприємцем (запис 0162319).

Відповідно до довідки слідчого СВ Дніпровського районного управління РУ ГУМВС України в м. Києві Дзюбак О.В. від 21.07.2014 Сушко Тетяна Сергіївна , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , зверталась 18.07.2014 до Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві із заявою про крадіжку її особистих речей, серед яких були наступні документи: паспорт громадянина України на ім`я Сушко Тетяни Сергіївни , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ідентифікаційний код на ім`я Сушко Тетяни Сергіївни , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказана заява зареєстрована в Журналі єдиного обліку Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві за № 34153 від 18.07.2014 та внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009160 від 19.07.2014 з попередньою кваліфікацією за ст. 185 ч. 1 КК України. На даний час по матеріалах вказаного кримінального провадження проводиться досудове розслідування.

Дніпровським РВ ГУ ДМС України в м. Києві Сушко Тетяні Сергіївні був виданий паспорт НОМЕР_2 від 30.08.2014 на підставі паспорта НОМЕР_3 , виданого Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києва від 14.11.2002 у зв`язку з викраденням паспорта (довідка Дніпровського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 05/1789 від 20.06.2019).

Згідно з роздруківкою з веб-сайту МВС (https://wanted.mvs.gov.ua/passport/) відомості про викрадення паспорта Сушко Т.С. серії НОМЕР_3 були внесені 29.07.2014 в офіційну базу Міністерства внутрішніх справ України в розділ розшук викрадених та втрачених паспортів.

23.05.2018 Сушко Т.С. звернулась до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві із заявою щодо надходження на її домашню адресу листів із погрозами від колекторів, за результатами розгляду якої складено висновок від 31.05.2018.

23.05.2019 Сушко Т.С. подала скаргу до Державної фіскальної служби України, за змістом якої 21.05.2019 позивач отримала лист-вимогу про сплату боргу (недоїмки) як суб`єкта господарювання № Ф-131911-17 від 08.05.2019, у якій вона пояснювала, що до цього боргу не має ніякого відношення, та про наявні зареєстровані кримінальні провадження щодо викрадення у неї документів та наявних шахрайських дій стосовно відкриття фірм на її ім`я.

20.06.2019 Державною фіскальною службою України прийнято Рішення про результати розгляду скарги № 28296/6/99-99-11-05-02-25, яким, керуючись п. 4 розділу IV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за № 178/28308, вирішила вимогу про сплату боргу (недоїмки) 08.05.2019 № Ф-131911-17 ГУ ДФС у м. Києві залишити без змін, а скаргу фізичної особи - підприємця Сушко Тетяни Сергіївни від 23.05.2019 № б/н - без задоволення.

20.06.2019 Сушко Т.С. подала заяву до Міністерства юстиції України з проханням врахувати надану нею інформацію про викрадення у неї документів 18.07.2014 у подальшому при проведення реєстраційних та нотаріальних дій, у відповідь на яку Міністерством юстиції України направлено лист № 26946/С-10713/19.6.2 від 18.07.2019 з повідомленням, що втручання, крім випадків, передбачених Законом, у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється; нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

У відповідь на заяву Сушко Т.С. від 20.06.2019 стосовно викрадення паспорта громадянина України, ідентифікаційного коду і відкриття невстановленими особами кредитів за цими документами Національним банком України надана відповідь № 20-0007/34647 від 04.07.2019, у якій, з-поміж іншого зазначено про те, що якщо угода (договір) не підписувались, то і відповідальність за нею не настає, а особа не може бути примушена до виконання дій, які не є для неї обов`язковими за законом.

У повідомленні Дніпровського УП ГУНП у місті Києві № 8399/125/50-2020 від 01.07.2020 вказано, що у провадженні слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження № 0009160 від 19.07.2014, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Звертаючись до суду, позивач зазначає, що вона не мала наміру скористатися визначеним ст. 42 Конституції України, ст. 50 ЦК України правом та ставати підприємцем, не зверталася до приватного нотаріуса Незнайка Є.В. як до державного реєстратора для здійснення державної реєстрації фізичною особою - підприємцем, не заповнювала, не підписувала і не подавала 05.08.2016 цьому приватному нотаріусу заяву про здійснення державної реєстрації фізичною особою - підприємцем. Натомість, такі дії незаконно вчинила невідома особа на підставі викрадених у Сушко Т.С. документів.

Отже, запис про реєстрацію Сушко Т.С. фізичною особою - підприємцем є недостовірним та не тільки вводить у оману третіх осіб стосовно наявності у позивача такого статусу, але й очевидно та реально загрожує їй пред`явленням безпідставних вимог третіми особами щодо виконання зобов`язань, що випливають із статусу ФОП. Окрім того, недостовірним записом від 05.08.2016 № 0162319 у ЄДРПОУ про реєстрацію ФОП Сушко Т.С. також грубо порушено цивільне право позивач на зайняття підприємницькою діяльністю (ст. 42 Конституції України, ст. 50 ЦК України), існування такого запису свідчить про протиправне примушування позивача до виконання обов`язків, які випливають зі статусу ФОП і які вона на себе ніколи не брала, що прямо заборонено ст. 19 Конституції України.

У зв`язку з цим позивач просить суд скасувати реєстраційну дію/запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 05 серпня 2016 року № 0162319 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Сушко Тетяни Сергіївни, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Крім того, в якості превентивного способу захисту права позивача від пред`явлення податковими органами вимог, пов`язаних із статусом ФОП, позивачем також заявлено вимогу визнати, що Сушко Тетяна Сергіївна , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не мала статусу фізичної особи-підприємця в період чинності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису від 05 серпня 2016 року № 0162319 та не має будь-яких зобов`язань як фізична особа-підприємець перед податковими органами.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач-2 зазначає, що органи ДПС в частині взяття на обік Сушко Т.С. як ФОП на підставі відомостей з ЄДРПОУ діяли відповідно до законодавства. Також, позивачем не наведено об`єктивних та достовірних фактів порушення прав, свобод та інтересів з боку ДПС, а обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при здійсненні судочинства застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, це запобігання тому, щоб відбулося.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Надаючи правову оцінку належності обраного особою способу захисту, належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.

Так, у рішенні від 15.11.1996 р. у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Слід враховувати, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 13.05.1980 у справі "Артіко проти Італії", пункт 32 рішення від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України"), тобто, у кінцевому результаті, ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Абзацом 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003 передбачено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як визначено статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Законодавець у частинах першій та другій статті 4 ГПК України встановив, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої та другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосудця, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

За приписами статей 15, 16 ЦК України, статті 20 ГК України способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц).

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19), а також, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (див. постанову від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Як встановлено судом, Сушко Т.С. звернулася до суду із згаданим позовом, оскільки була неправомірно, поза власним волевиявленням зареєстрована фізичною особою-підприємцем 05.08.2016.

За приписами ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Як встановлено у ч. 1 ст. 58 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

За приписами частин 1, 2 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (у редакції, чинній на момент вчинення спірної реєстраційної дії), державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі:

1) документів, що подаються заявником для державної реєстрації;

2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження";

3) рішень, прийнятих за результатами оскарження в адміністративному порядку відповідно до статті 34 цього Закону.

2. Порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, включає:

1) заповнення форми заяви про державну реєстрацію - у разі подання документів особисто заявником (за бажанням заявника);

2) прийом документів за описом - у разі подання документів у паперовій формі;

3) виготовлення копій документів в електронній формі - у разі подання документів у паперовій формі;

4) внесення копій документів в електронній формі до Єдиного державного реєстру;

5) перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду документів;

6) перевірку документів на наявність підстав для відмови в державній реєстрації;

7) прийняття рішення про проведення реєстраційної дії - для громадських формувань, символіки та засвідчення факту наявності всеукраїнського статусу громадського об`єднання;

8) проведення реєстраційної дії (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови в державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру;

9) формування та оприлюднення на порталі електронних сервісів виписки, результатів надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації та установчих документів юридичної особи.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.09.2016 № 359/5 затверджено Порядок державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи (надалі також - Порядок, у редакції, чинній на момент вчинення спірної реєстраційної дії).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку передбачено, що державна реєстрація проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації, нотаріуса.

Заява та документи для державної реєстрації можуть подаватися у паперовій формі або у електронній формі, крім випадків державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у зв`язку із зміною керівника юридичної особи, розміру статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) або розміру частки кожного із засновників (учасників), а також інших випадків, передбачених законами.

У паперовій формі заява та документи подаються особисто заявником або поштовим відправленням. Заява про державну реєстрацію підписується заявником. У разі подання заяви для державної реєстрації поштовим відправленням справжність підпису заявника повинна бути нотаріально засвідчена.

У електронній формі заява та документи подаються заявником на порталі електронних сервісів.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ вказаного Порядку, під час прийняття заяви та документів для державної реєстрації, що подаються особисто заявником, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації, нотаріус встановлює особу заявника, що здійснюється за документом, що посвідчує таку особу.

Документом, що посвідчує особу є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, паспортний документ іноземця, посвідчення особи без громадянства, посвідка на постійне або тимчасове проживання.

У разі подання документів представником додатково подається примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) документа, що засвідчує його повноваження.

В підтвердження того, що Сушко Т.С. не могла пред`явити реєстратору документ, що посвідчує особу, а саме - паспорт серії № НОМЕР_4 , виданий Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києва від 14.11.2002, позивач посилається на описані вище обставини його викрадення, а на підтвердження відсутності саме її підпису на заяві про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 05.08.2016 позивач надає до суду Висновок експерта № 210518-01 за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 18.05.2021, складений експертом ТОВ «Офіс незалежних експертиз» Бондар М.Є.

У вказаному Висновку визначено, що підпис від імені Сушко Тетяни Сергіївни, зображення якого міститься у рядку «(підпис)» на першому аркуші технічної копії заяви від імені Сушко Тетяни Сергіївни про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 05.08.2016, та підпис від імені Сушко Тетяни Сергіївни, зображення якого міститься у рядку «Суб`єкт господарювання» на третьому аркуші технічної копії вказаного документу, виконані не Сушко Тетяною Сергіївною, а іншою особою з наслідуванням підпису Сушко Т.С.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд визнає наявні в матеріалах справи докази належними та такими, що підтверджують доводи Сушко Тетяни Сергіївни про проведення державної реєстрації як фізичної особи-підприємця 05.08.2016 поза її участю та волевиявленням.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі.

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що оскаржуваний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.08.2016 про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця Сушко Тетяни Сергіївни є таким, що вчинений з порушенням законодавства України, а тому наявні підстави для його скасування, що відповідає вимогам до ефективності способу захисту прав позивача у даному випадку.

Водночас, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині визнання, що Сушко Тетяна Сергіївна , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не мала статусу фізичної особи-підприємця в період чинності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису від 05 серпня 2016 року № 0162319 та не має будь-яких зобов`язань як фізична особа-підприємець перед податковими органами, не відповідає встановленим законодавством способам захисту та не призводить у спірних правовідносинах до реального захисту та відновлення порушених прав позивача у такий спосіб.

Так, вказана вимога є по суті встановленням факту, проте встановлення або спростування певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У разі задоволення зазначеної позовної вимоги у викладений позивачем спосіб мета, якої прагне позивач, не буде досягнута, порушення прав (у даному випадку конкретним податковим органом) не буде припинено, оскільки ця позовна вимога не може бути виконана у примусовому порядку, адже відсутній механізм виконання такого рішення.

Крім того суд звертає увагу на помилковість та безпідставність позиції позивача стосовно того, що зазначена позовна вимога є похідною від вимоги про скасування реєстраційної дії, яка задоволена судом.

Враховуючи викладене, що позовна вимога про визнання, що Сушко Тетяна Сергіївна не мала статусу фізичної особи-підприємця в період чинності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису від 05 серпня 2016 року № 0162319 та не має будь-яких зобов`язань як фізична особа-підприємець перед податковими органами, задоволенню не підлягає.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача-1, позовна вимога до якого задоволена судом.

Поряд з викладеним суд зазначає, що здійснені судом заходи забезпечення позову в межах цієї справи за ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2021, відповідно до ч. 7 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Скасувати реєстраційну дію/запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 05 серпня 2016 року № 0162319 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Сушко Тетяни Сергіївни, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

3. Стягнути з Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (бульв. Праці, 1/1, м. Київ, 02094, ) на користь Сушко Тетяни Сергіївни ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2270,00 грн судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 07.11.2022

Суддя Т. Ю. Трофименко