ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2022 р. Справа №910/20746/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Ткаченка Б.О.

Алданової С.О.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 08.08.2022

у справі №910/20746/21 (суддя - Приходько І.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі

Регіональної філії "Донецька залізниця"

Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля"

про стягнення 148 770,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" (далі - ТОВ "Донінтервугілля") штрафу в розмірі 148 770,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у накладній №49053242 відповідачем неправильно зазначено маси вантажу у вагонах №60400553, №66936261, №67907857, №66231085, у зв`язку з чим позивач на підставі статті 122 Статуту залізниць України просить стягнути з відповідача вищенаведену суму штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі №910/20746/21 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 148 720,00 грн. штрафу, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 269,54 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що оскільки факт невірного зазначення вантажовідправником маси вантажу вагонів в залізничній накладній №49053242 належним чином доведений і підтверджений матеріалами справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу у зв`язку з невірним зазначенням маси вантажу в розмірі 148 720,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням, ТОВ "Донінтервугілля" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій останнє просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням всіх обставин справи, що як наслідок призвело до прийняття неправильного рішення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем належними і достатніми доказами факт невірного зазначення у залізничних накладних маси вантажу, наслідком чого є матеріальна відповідальність відповідача, не доведений.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2022 апеляційну скаргу ТОВ "Донінтервугілля" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Ткаченка Б.О., Алданової С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/20746/21 за апеляційною скаргою ТОВ "Донінтервугілля" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022.

Відповідно до частини 3 статті 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 3 статті 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ТОВ "Донінтервугілля" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі №910/20746/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/20746/21.

19.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/20746/21 з Господарського суду міста Києва.

Позивач у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022, в якому просить скаргу ТОВ "Донінтервугілля" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зокрема, позивач у своєму відзиві зазначає, що суд першої інстанції, під час вирішення питання про стягнення штрафу за невірно визначену масу вантажу дослідив усі обставини, які були підтверджені належними доказами.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 20.06.2021 зі станції Кривой Торец Донецької залізниці ТОВ "Донінтервугілля" здійснило відправлення вагонів №60400553, №66936261, №67907857, №66231085 відповідно до накладної №49053242 на станцію Авдіївка Донецької залізниці.

Згідно з комерційним актом від 23.06.2021 №482803/164, працівниками станції Авдіївка Донецької залізниці, за вимогою вантажоодержувача на підставі статті 52 Статуту залізниць України було проведено зважування вантажу на справних 100-тонних вагах вантажоодержувача №346 (заводський номер №02), приписаних до станції Авдіївка Донецької залізниці і повірених 28.04.2021.

Відповідно вказаного документу у вагоні №60400553 значиться вага: нетто 65 600 кг, тара 22 000 кг. При зважуванні виявилося: брутто 85 350 кг, тара 22 000 кг, нетто 63 350 кг, що менше ваги зазначеної в накладній на 2 250 кг.

У вагоні №66936261 значиться вага: нетто 69 200 кг, тара 22 300 кг. При зважуванні виявилося: брутто 83 300 кг, тара 22 300 кг, нетто 66 000 кг, що менше ваги, зазначеної в накладній на 3 200 кг.

У вагоні №67907857 значиться вага: нетто 66 600 кг, тара 22 000 кг. При зважуванні виявилося: брутто 87 100 кг, тара 22 000 кг, нетто 65 100 кг, що менше ваги, зазначеної в накладній на 1 500 кг.

У вагоні №66231085 значиться вага: нетто 61 700 кг, тара 22 000 кг. При зважуванні виявилося: брутто 82 500 кг, тара 22 000 кг, що менше ваги, зазначеної в накладній на 1 200 кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люки щільно зачинені течі вантажу не має. Поверхня вантажу на рівні бортів, укатана катком, маркована трьома повздовжними смугами, заглиблень немає. Зважування вантажу проводили: ДС Балачіов Б.Ю., агент комерційний Збиральніков С.В., інженер Ракимчук О.Г., прийомоздавальник ПрАТ "АКХЗ" Аксьонова І.В. При повторному зважуванні в присутності вищевказаних осіб недостача вантажу підтвердилася. Завідувача вантажним двором по штату немає.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями АТ "Укрзалізниця" про наявність правових підстав для нарахування та стягнення з ТОВ "Донінтервугілля" (як вантажовідправника) штрафних санкцій у виді штрафу, передбаченого статтями 118, 122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, розмір якого, за розрахунками позивача, складає 148 770,00 грн., оскільки відповідачем було неправильно зазначено у залізничній накладній №49053242 відомості про масу вантажу у вагонах №60400553, №66936261, №67907857, №66231085.

Відповідно до частини 5 статті 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

За приписами статті 12 Закону України "Про транспорт" підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Відповідно до статті 2 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 із змінами і доповненнями (далі - Статут) передбачено, що Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Частиною 2 статті 307 ГК України встановлено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Згідно зі статтею 6 Статуту накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Правилами перевезень вантажів, а саме пунктом 1.1 "Правил оформлення перевізних документів", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084, а також статтею 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Відповідно до цих Правил, а саме пункту 2.1 та пункту 24 додатку 3, до цих Правил, графа "Маса вантажу, визначена відправником" заповнюється відправником. Відправник повинен вказати точну масу вантажу.

Відповідно до статті 122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту залізниць України.

За приписами статті 24 Статуту, залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

При цьому, для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності сторін складаються акти загальної форми або комерційні акти (стаття 129 Статуту).

Вантажовідправник неправильно зазначив масу вантажу в залізничній накладній №49053242 відомості про масу вантажу у вагонах №60400553, №66936261, №67907857, №66231085, про що працівниками станції Авдіївка Донецької залізниці був складений комерційний акт від 23.06.2021 №482803/164, який відповідає правилам складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334.

Згідно з пунктом 24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу, покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Отже, недотримання вимог, визначених Статутом, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17.

Відповідальність вантажовідправника за вказані дії передбачена статтею 122 Статуту у вигляді штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення згідно зі статтею 118 Статуту.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач розраховує штраф в розмірі п`ятикратної провізної плати наступним чином:

- за вагон №60400553 складає 7 436,00 грн., штраф складає: 7 436,00 х 5 = 37 180,00 грн.;

- за вагон №66936261 складає 7 539,00 грн., штраф складає: 7 539,00 х 5 = 37 695,00 грн.;

- за вагон №67907857 складає 7 436,00 грн., штраф складає: 7 436,00 х 5 = 37 180,00 грн.;

- за вагон №66231085 складає 7 333,00 грн., штраф складає: 7 333,00 х 5 = 36 665,00 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, АТ "Укрзалізниця" просила суд стягнути з ТОВ "Донінтервугілля" штраф у розмірі 148 770,00 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку розміру штрафу, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про задоволення вимог в цій частині та стягнення з відповідача 148 720,00 грн., оскільки саме такий розмір штрафу є обґрунтованим та арифметично вірним.

Судом першої інстанції також було надано належну оцінку доводам відповідача викладеним у відзиві на позовну заяву, проте посилання на те, що комерційний акт від 23.06.2021 №482803/164 складений та підписаний не уповноваженими не це особами є необґрунтованими з огляду на наступне.

Порядок складання комерційних актів визначено Правилами складання актів, які затверджено наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334.

Пунктом 10 Правил передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Як зазначено у комерційному акті від 23.06.2021 №482803/164 останній підписали: ДС - Балачіов Б.Ю., агент комерційний - Збиральніков С.В., інженер - Ракимчук О.Г., прийомоздавальник ПрАТ "АКХЗ" - Аксьонова І.В.

Згідно з наказом від 14.01.2020 №120/ДС начальника структурного підрозділу "Станції Покровськ" Донецької залізниці "Про призначення відповідальних осіб, які мають право підпису комерційних актів форми ГУ-22 по станції Авдіївка за правильністю оформлення та підписання комерційних актів призначено відповідальними агентів комерційних. Призначено відповідальних осіб, підпис яких має бути обов`язковий в комерційних актах, які складаються станціями філії, відповідно до пункту 10 Правил складання актів, а саме: перший підпис - начальника станції, або його заступника; другий підпис (за відсутністю в штатному розпису станції посади начальника вантажного району) - інженер станції Авдіївка, або працівник, який його заміщує; третій підпис - працівник станції який особисто здійснював перевірку. У разі відсутності обов`язкових підписантів комерційних актів (лікарняний, відпустка, тощо) вказаних в пунктах 2.1, 2.2 обов`язки покладаються в пункті 2.1- на заступника начальника станції. В пункті 2.2 - зміні агенти комерційні.

Так, у разі, коли в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено у пункті 10 Правил, що і було дотримано залізницею.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.11.2018 у справі №916/2450/17, від 21.05.2018 у справі №916/2001/17, від 23.06.2018 у справі №916/1993/17 та від 21.08.2019 у справі №905/2360/18.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, комерційний акт підписаний особами, повноваження яких підтверджені належним чином.

Крім того, вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту та Правилам складання актів, внаслідок чого обґрунтовано прийнято місцевим господарським судом в якості належного доказу на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, фактичній масі вантажу.

Враховуючи зазначене, комерційний акт від 23.06.2021 №482803/164, в якому встановлено факт невідповідності маси вантажу, складений та підписаний трьома уповноваженими особами, з дотриманням вимог Правил складання актів.

Отже, факт невірного зазначення вантажовідправником маси вантажу вагонів в залізничній накладній №49053242 належним чином доведений і підтверджений матеріалами справи, відповідачем належним чином не спростований, відтак колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу у зв`язку невірним зазначення маси вантажу в розмірі 148 720,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо доводів скаржника, що розмір штрафу повинен бути зменшено та становити не більше однієї проїзної плати спірних вагонів та складати 29 744,00 грн. колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з частиною 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що зменшення розміру неустойки є правом суду, при реалізації якого повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість такого випадку. При цьому, саме на відповідача покладається обов`язок довести винятковість конкретного випадку та надати відповідні докази на підтвердження цього.

Аналіз чинного законодавства України свідчить про відсутність вичерпного переліку виняткових випадків, які є безумовними підставами для зменшення неустойки. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.05.2020 у справі №918/289/19.

Слід зазначити, що при розгляді справи в суді першої інстанції відповідачем взагалі не ставилося питання про зменшення розміру штрафу.

Крім того, відсутність доказів понесення реальних збитків позивачем внаслідок порушення відповідачем вимог Статуту, не може бути підставою для зменшення штрафу. Слід зауважити, що штраф стягується за сам факт допущення порушення, незалежно від того, чи завдано у зв`язку з цим збитки, чи ні.

Отже, можливість зменшення штрафу Статутом не передбачена. Відповідальність за невірно зазначену масу вантажу встановлена у статті 122 Статуту незалежно від її (маси) зниження чи завищення. Розмір штрафу встановлений у статті 118 Статуту, залежить від розміру проїзної плати за всю відстань перевезення.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про порушення місцевим господарським судом статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України не знайшли свого підтвердження, тому відхиляються апеляційним господарським судом як необґрунтовані.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, залишені Північним апеляційним господарським судом без задоволення, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову у справі №910/20746/21.

Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі №910/20746/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим судове рішення має бути залишеними без змін, а апеляційна скарга ТОВ "Донінтервугілля" - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Донінтервугілля" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі №910/20746/21, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 267-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі №910/20746/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі №910/20746/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля".

4. Матеріали справи №910/20746/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Б.О. Ткаченко

С.О. Алданова