РІШЕННЯ

м. Київ

25.10.2022Справа № 910/3431/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Росущан К.О., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/3431/22

за позовом акціонерного товариства «Банк Інвестицій та Заощаджень» (ідентифікаційний код: 38301210; 04119, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 83-Д; e-mail: )

до акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (ідентифікаційний код: 30019801; 01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, буд. 9/1)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - міжгосподарське будівельне об`єднання «АГРОБУД» (ідентифікаційний код: 03584728; 04159, м. Київ, вул. сім`ї Кульженків, будинок 35).

про стягнення 302 781,36 грн,

за участю представників:

позивача: Мартиненко О.В. (довіреність від 17.12.2021 №05-1/05-154);

відповідача: Баранецька М.Р. (довіреність від 29.11.2021 №1-2843);

третьої особи: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Банк Інвестицій та Заощаджень» (далі - позивач, Банк) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (далі - відповідач, Товариство) про стягнення заборгованості в розмірі 302 781,36 грн, з яких: безпідставно набуті кошти в розмірі 278 554,73 грн; 14 042,21 грн пені; 8 078,09 грн інфляційних втрат та 2 106,33 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі №910/3431/22; постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Міжгосподарське будівельне об`єднання «АГРОБУД» (далі - третя особа, Об`єднання); підготовче засідання призначено на 14.06.2022.

11.05.2022 від позивача через підсистему Електронний суд надійшла заява про участь у засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку «EasyCon».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2022 надано можливість представнику Банку адвокату Мартиненку Олександру Володимировичу брати участь в засіданнях в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку - комплекс технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

30.06.2022 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог повністю.

У підготовчому засіданні 14.06.2022 судом постановлено протокольну ухвалу про задоволення клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву та прийнято відзив до розгляду; встановлено позивачу строк не пізніше 24.06.2022 для подання до суду відповіді на відзив, а відповідачу не пізніше 04.07.2022 для подання заперечення на відповідб на відзив.

У підготовчому засіданні 14.06.2022 було оголошено перерву до 05.07.2022.

20.06.2022 позивач подав суду відповідь на відзив, в якій Банк заперечив проти доводів Товариства.

04.07.2022 відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 05.07.2022 оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справу до розгляду по суті на 02.08.2022.

07.07.2022 позивач подав суду додаткові пояснення по справі.

У судовому засіданні 02.08.2022 було оголошено перерву до 06.09.2022.

У судовому засіданні 06.09.2022 було оголошено перерву до 20.09.2022.

20.09.2022 відповідач подав суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 20.09.2022 було оголошено перерву до 11.10.2022.

05.10.2022 позивач подав суду пояснення щодо клопотання Товариства про приєднання додаткових доказів.

Судове засідання 11.10.2022 не відбулося, з причин наявності інформації щодо масованого обстрілу України, у тому числі, м. Києва, та з метою захисту життя і здоров`я учасників процесу та працівників суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.10.2022 судове засідання було призначено на 25.10.2022.

У судові засідання, 25.10.2022 представник третьої особи не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце проведення судових засідань повідомлено належним чином.

У судовому засіданні 25.10.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

Суд, заслухавши вступне слово представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 25.10.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, відповідь на нього, заперечення на відповідь на відзив, письмові пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.08.2018 Банком (гарант) і Об`єднанням (принципал) укладено договір банківської гарантії №15343/18-ГВ (далі - Договір), за умовами якого сторони визначили, що гарант надає за заявою принципала банківську гарантію в забезпечення виконання договору про закупівлю робіт «Ремонт будівель і споруд ГРС УМГ «Харківтрансгаз» (Завершальні будівельні роботи)», що буде укладений Товариством (бенефіціар) і принципалом, який став переможцем конкурсних торгів на закупівлю «Ремонт будівель і споруд ГРС УМГ «Харківтрансгаз» (завершальні будівельні роботи), що підтверджується протоколом розгляду тендерних пропозицій тендерного комітету бенефіціара від 02.08.2018 №167.

Гарантія видається гарантом у вигляді банківської гарантії забезпечення виконання Договору на суму 278 554,73 грн, строк дії гарантії до 01.10.2019 включно.

Відповідно до пункту 3.1 Договору гарант має право вимагати від принципала відшкодування всіх витрат (включаючи, але не обмежуючись наступними): сум, фактично сплачених гарантом бенефіціару у порядку та у випадках, передбачених гарантією; збитків, включаючи реальні збитки, упущену вигоду та збитки від інфляційних процесів; судових витрат. Понесених гарантом за гарантією.

У пункті 3.4 Договору сторони передбачили строк: протягом 2 банківських днів з моменту сплати гарантом грошових коштів по гарантії на вимогу бенефіціара (або на виконання рішення суду), та отримання від гаранта відповідної вимоги - для виконання принципалом зобов`язання щодо відшкодування гаранту в повному обсязі всі витрати.

10.08.2018 позивачем видано безвідкличну та безумовну банківську гарантію №15343/18-ГВ (забезпечення виконання договору) на суму 278 554,73 грн, зі строком дії до 01.10.2019 включно.

27.09.2019 Банк отримав від бенефіціара (через банк бенефіціара - ПАТ «АБ «Укртрансгаз») письмову вимогу від 23.09.2019 №2101вих-19-2331 за банківською гарантією від 10.08.2018 №15343/18-ГВ про сплату протягом 5 банківських днів грошових коштів у розмірі 278 554,73 грн у зв`язку із неналежним виконанням принципалом своїх зобов`язань за договором від 21.08.2018 № (далі - Договір від 21.08.2018), забезпечених банківською гарантією, а саме пункту 3.3 Договору від 21.08.2018 (виконання підрядних робіт протягом 150 календарних днів з дня надання дозволу на початок виконання робіт, але не пізніше 30.06.2019 року та виконати роботи з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт -додаток № 1).

04.10.2019 Банк на вказану вимогу від 23.09.2019 №2101вих-19-2331 перерахував на користь бенефіціара 278 554,73 грн оплати по гарантії від 10.08.2019 №15343/18-ГВ, що підтверджується платіжним дорученням №228292.

08.10.2019 та 12.12.2019 Банк надсилав принципалу (третя особа) повідомлення-вимогу про отримання письмової вимоги по банківській гарантії від 10.08.2019 №15343/18-ГВ бенефіціара та про сплату гаранту гарантованої суми у розмірі 278 554,73 грн та повторну вимогу про відшкодування фактично понесених витрат, які залишені без задоволення.

Оскільки, третя особа залишила вказані вимоги без виконання та грошові кошти позивачу не перерахувала, то Банк звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Об`єднання та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 288 299,91 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 у справі №910/2831/20, яке залишено постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 та постановою Верховного Суду від 07.12.2021, відмовлено у позові Банку про стягнення 278 554,73 грн.

Підставою для звернення із даним позовом, Банк вказує те, що рішенням судів трьох інстанцій у господарській справі №910/2831/20 встановлено факт того, що Банк (гарант) та бенефіціар не надали будь-яких доказів на підтвердження та встановлення факту порушення принципалом (Об`єднання) станом на момент отримання вимоги зобов`язання, забезпеченого гарантією, а саме: порушення/невиконання умов пункту 3.3 Договору від 21.08.2018, тобто, вимога Товариства щодо настання гарантійного випадку та перерахування грошових коштів не відповідала умовам банківської гарантії та, у свою чергу, відсутній випадок, та як наслідок, грошові кошти в сумі 278 554,73 грн отримані Товариством (відповідачем) є безпідставно набутим майном.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що третя особа порушила умови Договору від 21.08.2018, а тому банківська гарантія була виплачена Банком за наявності правових підстав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Банк посилається на те, що саме судовими рішеннями у справі №910/3431/22 було встановлено відсутність правової підстави для виплати банківської гарантії Товариству, а тому в силу приписів статті 1212 ЦК України є підстави для повернення коштів Товариством Банку.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, зі змісту судових рішень у справі №910/2831/20 вбачається, що, відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій вказували на те, що Банк не довів обставин настання гарантійного випадку за Договором та виникнення належних підстав для виплати гарантійної суми на користь бенефіціара, а отже, і підстав для стягнення такої суми з принципала в порядку регресу.

Крім того, у постанові від 09.03.2021 у справі №910/2831/20, а саме, у пункті 8.6 Верховний Суд чітко зазначив що Банк не довів належними засобами доказування виникнення підстав для виплати гарантійної суми на користь бенефіціара у розмірі 278 554,73 грн та наявності підстав вимагати у відповідачів її солідарного відшкодування в порядку зворотної вимоги.

Таким чином, у задоволенні позову Банку до Об`єднання було відмовлено саме з підстави недоведеності вимог Банку.

Саме на позивачем лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається.

Жодних обставин у розумінні частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, які б свідчили про те, що Банк виплатив Товариству банківську гарантію без достатніх правових підстав судові рішення у справі №910/2831/20 не містять.

Разом з тим, відповідачем подані належні та допустимі докази того, що Об`єднанням було порушено пункт 3.3 Договору від 21.08.2018, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до пункту 3.3 Договору від 21.08.2018 Об`єднання (підрядник) зобов`язалося виконати роботи протягом 150 календарних днів з дня надання дозволу на початок виконання робіт, але не пізніше 30.06.2019 та виконати роботи з обов`язковим дотриманням погодженого із Товариством (замовник) графіку виконання робіт, який є невід`ємною частиною Договору (додаток №1).

Так, з листування відповідача та третьої особи і актів приймання виконаних будівельних робіт вбачається, що Об`єднання станом на 30.06.2019 не виконало повний об`єм робіт, передбачений Договором від 21.08.2018, що свідчить про порушення пункту 3.3 Договору від 21.08.2018.

Отже, відповідачем підтверджено факт порушення третьою особою пункту 3.3 Договору від 21.08.2018, що є підставою для виплати Банком банківської гарантії.

Обов`язковою передумовою для реалізації права на судовий захист у порядку господарського судочинства є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами - відповідачами, та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що, вирішуючи спір по суті, суд повинен установити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов у матеріальному розумінні спричиняє прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших установлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням уважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Що ж до решти доводів і тверджень учасників процесу, які викладені у позові, відзиві на позов і письмових поясненнях, то слід вказати таке.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників процесу та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки до яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Із внесенням 17.10.2019 змін до Господарського процесуального кодексу України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено у господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

У даному випадку суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову акціонерного товариства «Банк Інвестицій та Заощаджень» (ідентифікаційний код: 38301210; 04119, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 83-Д; e-mail: ) до акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (ідентифікаційний код: 30019801; 01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, буд. 9/1), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - міжгосподарського будівельного об`єднання «АГРОБУД» (ідентифікаційний код: 03584728; 04159, м. Київ, вул. сім`ї Кульженків, будинок 35), про стягнення 302 781,36 грн відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ігор Курдельчук