РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.08.2022Справа № 910/20010/21

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення упущеної вигоди в розмірі 177 840,00 грн та моральної шкоди в розмірі 177 840,00 грн,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 31.08.2022,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, Підприємець) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач, Фонд) про стягнення упущеної вигоди в розмірі 177 840,00 грн та моральної шкоди в розмірі 177 840,00 грн.

Вищевказану позовну заяву було залишено без руху, про що постановлена відповідна ухвала суду від 09.12.2021.

13.12.2021 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Окрім того, 13.12.2021 від позивача також надійшла заява про роз`яснення судового рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/20010/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.01.2022 та встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив та інших доказів.

17.01.2022 підготовче засідання було відкладене на 07.02.2022.

07.02.2022 відповідачем через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва був поданий відзив на позовну заяву та заява про застосування строків позовної давності.

07.02.2022 протокольною ухвалою був продовжений строк підготовчого провадження на у порядку статті 177 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) на 30 календарних днів та відкладене підготовчого засідання на 02.03.2022.

Суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022.

Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 7300 від 19.04.2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України № 573 від 12.08.2022 "Про продовженні воєнного стану в Україні" з 05 години 30 хвилин 25.08.2022 строком на 90 діб.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану в Україні суд здійснював розгляд цієї справи в розумні строки.

Ухвалою суду від 06.06.2022 підготовче засідання було призначене на 06.07.2022.

За наслідками підготовчого засідання 06.07.2022 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого засідання та призначений розгляд справи по суті на 31.08.2022.

30.08.2022 позивачем до суду через систему «Електронний суд» була подана заява про розгляд справи без його участі.

Відповідач не направив свого представників для участі в судовому засіданні, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.07.2017 ОСОБА_1 прийняв участь, як фізична особа -підприємець, у проведенні конкурсних торгів на закупівлю, яка розміщена на веб порталі акредитованої Уповноваженим органом з питань закупівель торгової площадки www.prozorro.gov.ua та опубліковано оголошення (ідентифікатор закупівлі UA-2017-07-06-001808-b) про проведення конкурсних торгів на закупівлю Послуги з розробки інформаційного ресурсу Фонду в мережі Інтернет, що включає розробку програмного продукту та дизайну. Процедура закупівлі: Аукціон. (далі - Закупівля).

Вказане оголошення містило перелік документації, зокрема п`ять файлів вимог до впровадження програмного забезпечення та файл «Додаток 2 Розробка_дизайн ІР Фонду», який містить кваліфікаційні вимоги та перелік документів. Як стверджує позивач, Фондом були розміщені чотири відповіді на запитання учасників аукціону, які уточнюють технічне завдання та тендерну документацію.

Рішенням Тендерного комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оформленим протоколом № 397/17 від 03.08.2017, пропозицію учасника ФОП Мандрієвський Сергій Валентинович відповідно до абзацу 2 пункту 1, 3 частини 1 статті 30 Закону України «Про публічні закупівлі» була відхилена.

Позивач зазначає, що окремі положення вказаного вище рішення, оформленого протоколом № 397/17 від 03.08.2017, містять противоправні вимоги та прямо суперечать частині 4 статті 16, пункту 3 частини 3 статті 17 Закону України «Про публічні закупівлі», що створило умови для втрат доходів, які Підприємець зміг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене.

З огляду на вказане 07.08.2017 позивач подав скаргу щодо порушень при визначені переможця, на яку була надана наступна відповідь: «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) розглянув Вашу скаргу від 06.08.2017 № 22/07/1 і повідомляє, що Фонд не може погодитися з Вашими зауваженнями і скасувати рішення тендерного комітету від 03.08.2017 № 397/17, виходячи з наступного. Відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України «Про публічні закупівлі» (далі - Закон), документи, що не передбачені законодавством для учасників - юридичних, фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, не подаються ними у складі тендерної пропозиції та не вимагаються під час проведення переговорів з учасником (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Дана норма Закону встановлює заборону для замовника вимагати від учасників подання документів, що не передбачені законодавством для певного виду учасника (наприклад, неможливо виконати вимогу для фізичної особи - підприємця подати статут). Відповідно до частини першої статті 16 Закону, замовник вимагає від учасників подання ними документально підтвердженої інформації про їх відповідність кваліфікаційним критеріям. Враховуючи вищезазначені норми Закону, Фонд має право вимагати від учасників подання документів, що підтверджують можливість учасника якісно надавати послуги. Вимога щодо надання оригіналів або копій листів-відгуків від підприємств, установ та організацій, не є дискримінаційною, оскільки дані документи можуть бути отримані будь-яким учасником, в тому числі і фізичною особою - підприємцем. Будь-яких законодавчих обмежень в отриманні даних документів не існує. Аналогічна ситуація і з вимогою щодо надання портфоліо на спеціалістів, що будуть залучені для виконання договору. Даний документ складається самим учасником і тому в їх створенні не має жодних перешкод законодавчого характеру. Метою подання вказаних документів є підтвердження відповідності учасника кваліфікаційним критеріям. Замість портфоліо на спеціалістів, Вами було подано довідку, що не містить всієї необхідної інформації, що вимагається згідно з пунктом 3.2 Додатку 2 до Тендерної документації. Таким чином рішення тендерного комітету Фонду від 03.08.2017 № 397/17 про відхилення пропозиції ФОП Мандрієвського С.В. є правомірним і відповідає нормам Закону. Також зазначаємо, що Фонд не є органом оскарження, і не може розглядати Вашу скаргу від 06.08.2017 № 22/07/1, і приймати будь-які рішення за результатами її розгляду».

З торгової площадки www.prozorro.gov.ua (ідентифікатор закупівлі UA-2017-07-06-001808-b) за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2017-07-06-001808-b вбачається, що 10.08.2017 та 14.08.2017 позивач також звертався до Фонду із скаргами, відповіді на які були надані, проте позивачем не було визнано переможцем.

У подальшому, 14.08.2017 торги були відмінені оскільки мало місце відхилення всіх тендерних пропозицій згідно з Законом України «Про публічні закупівлі».

Підприємець вважає, що протиправними діями відповідача йому завдано збитків у вигляді упущеної вигоди на суму замовлення, яка зазначена в ціні аукціонна 177 840,00 грн, що зумовило звернення із даним позовом до суду, в межах якого крім суми упущеної вигоди позивач просить суд стягнути 177 840,00 грн моральної шкоди.

Заперечуючи проти позову, Фонд у своєму відзиві зазначає про відсутність порушеного права позивача, що є підставою для відмови в позові. Також відповідач просить суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Частиною 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом частини 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна як наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини, так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

За змістом частини 2 статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, для покладення на особу обов`язку відшкодувати упущену вигоду, крім наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, позивачу слід довести наявність порушеного права особи.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Підприємець прийняв участь в торгах UA-2017-07-06-001808-b та мав намір набути статусу переможця вказаних торгів, запропонувавши цінову пропозицію 177 840,00 грн.

Пропозиція позивача за результатами оцінки електронною системою визнана найбільш економічно вигідною, проте такою, що не відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленим статтею 16, 17 Закону України «Про публічні закупівлі». Зокрема, не підтверджено наявність документально підтвердженого досвіду виконання аналогічних договорів, наявність працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід. Також позивач, як учасник аукціону, не надав підтвердження в довільній формі, що він не пропонує, не дає та не погоджується дати прямо чи опосередковано будь-якій посадовій особі замовника, іншого державного органу винагороди в будь-якій формі (пропозиція щодо найму на роботу, цінна річ, послуга тощо) з метою вплинути на прийняття рішення щодо визначення переможця процедури закупівлі. З огляду на вказані обставини пропозиція позивача була відхилена, а торги у подальшому (14.08.2017) були відмінені оскільки мало місце відхилення всіх тендерних пропозицій згідно з Законом України «Про публічні закупівлі».

Суд відзначає, що відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про публічні закупівлі» документи, що не передбачені законодавством для учасників - юридичних, фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, не подаються ними у складі тендерної пропозиції та не вимагаються під час проведення переговорів з учасником (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Дана норма Закону встановлює заборону для замовника вимагати від учасників подання документів, що не передбачені законодавством для певного виду учасника (наприклад, неможливо виконати вимогу для фізичної особи - підприємця подати статут).

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник вимагає від учасників подання ними документально підтвердженої інформації про їх відповідність кваліфікаційним критеріям. Враховуючи вищезазначені норми Закону, Фонд має право вимагати від учасників подання документів, що підтверджують можливість учасника якісно надавати послуги. Вимога щодо надання оригіналів або копій листів-відгуків від підприємств, установ та організацій, не є дискримінаційною, оскільки дані документи можуть бути отримані будь-яким учасником, в тому числі і фізичною особою - підприємцем. Будь-яких законодавчих обмежень в отриманні даних документів не існує. Аналогічна ситуація і з вимогою щодо надання портфоліо на спеціалістів, що будуть залучені для виконання договору. Даний документ складається самим учасником і тому в їх створенні не має жодних перешкод законодавчого характеру. Метою подання вказаних документів є підтвердження відповідності учасника кваліфікаційним критеріям. Замість портфоліо на спеціалістів, позивачем було подано довідку, що не містить всієї необхідної інформації, що вимагається згідно з пунктом 3.2 Додатку 2 до Тендерної документації.

Таким чином у суду відсутні підстави для тверджень про неправомірність рішення тендерного комітету Фонду від 03.08.2017 № 397/17 про відхилення пропозиції ФОП Мандрієвського С.В.

За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (такі висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та низці постанов Верховного Суду).

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, який існує на момент звернення до суду.

Як роз`яснив Конституційний Суд України своїм рішенням від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, інтерес позивача (відшкодування збитків (упущеної вигоди) має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Таким чином, вирішуючи спір, суд має надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 910/15567/17.

Відсутність порушення спірними торгами прав та інтересів позивача є самостійною підставою для відмови у позові, а тому немає необхідності в такому випадку надавати оцінку законності таким торгам. Зазначений правовий висновок Велика Палата Верховного Суду виклала у пункті 7.17 постанови від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18, у пункті 8.9 постанови від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статтей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись викладеним вище, суд дійшов висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності у нього порушеного права, яке підлягає захисту в спосіб стягнення збитків (упущеної вигоди). Крім того, позивачем не доведено наявності всіх елементів цивільного правопорушення, що є обов`язковим для покладення на відповідача обов`язку відшкодування збитків.

З системного аналізу викладеного слідує, що фактично вимоги позивача щодо стягнення упущеної вигоди ґрунтуються на припущеннях, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, суд відзначає наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналогічна правова позиція міститься в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Беручи до уваги, що судом встановлено вище відсутність підстав вважати дії Фонду неправомірними щодо відхилення цінової пропозиції позивача, недоведеність факту наявності порушеного права позивача з боку Фонду, суд дійшов висновку про відсутність підстав стягнення моральної шкоди, у тому числі через недоведеність наявності загальних підстав цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення упущеної вигоди в розмірі 177 840,00 грн та моральної шкоди в розмірі 177 840,00 грн відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 31.10.2022.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ