ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"02" листопада 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1842/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

в порядку спрощеного позовного провадження справу № 916/1842/22

за позовом: Товариства з додатковою відповідальністю «М`ясокомбінат «Ятрань» (вул. Братиславська, № 82, м. Кропивницький, 25005, )

до відповідача: Приватного підприємства «Екстра-Південь» (вул. Канатна, № 72, м. Одеса, 65012, )

про стягнення 185 165,48 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

04.08.2022 до Господарського суду надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю «М`ясокомбінат «Ятрань» до Приватного підприємства «Екстра-Південь» про стягнення заборгованості за у розмірі 185165,48 грн., з яких: основна заборгованість в сумі 146083,63 грн., 3% річних в сумі 1705,20 грн., інфляційні втрати в сумі 19765,04 грн. та пеня в сумі 17611,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № Ю00371 від 14.08.2022 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару.

Як стверджує позивач, протягом дії договору ТДВ «М`ясокомбінат «Ятрань» постачав Приватному підприємству «Екстра-Південь» товар, який оплачувався покупцем протягом 21 календарного дня з моменту поставки товару (з урахуванням протоколу розбіжностей від 14.08.2020).

Постачання товарів відповідачу за договором поставки N Ю00371 від 14.08.2020 має систематичний характер та при оплаті за поставлений товар відповідачем в платіжних дорученнях не вказуються номера та дати видаткових накладних, по яким отриманий товар, у зв`язку з чим при здійсненні оплат кошти зараховуються як оплата товару по видатковим накладним, підписаним раніше.

Позивач вказує, що станом на 24.07.2022 за відповідачем рахується заборгованість 146 083 грн 63 коп. згідно видаткових та товарно-транспортних накладених, доказом отримання товару є підписи та печатка боржника на видаткових та товарно-транспортних накладних, при цьому, накладна № 4170 від 30.01.2022 була частково оплачена в сумі в розмірі 2796,85 грн.

Додатково позивач зауважує, що 31.05.2022 сторони підписали акт звірки розрахунків, відповідно до якого заборгованість відповідача становила 146 083,63 грн, після чого жодних оплат з боку відповідача не надходило на виконання умов договір поставки N Ю00371 від 14.08.2020. Пред`явлену позивачем претензію за № 191 від 07.04.2022 щодо погашення заборгованості відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Крім того, за прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 6.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 21.02.2022 по 24.07.2022 в розмірі 17611,61 грн. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за загальний період прострочення з 21.02.2022 по 24.07.2022 в сумі 1705,20 грн та інфляційні витрати в розмірі 19765,04 грн.

Відповідач відзив на позов до суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2022 позовна заява вх.№ 1908/22 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.08.2022 позовну заяву Товариства з додатковою відповідальністю «М`ясокомбінат «Ятрань» (вх. № 1908/22 від 04.08.2022) залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

29.08.2022 ТДВ «М`ясокомбінат «Ятрань» надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 17633/22), до якої додано докази відправлення позовної заяви та заяви про усунення недоліків відповідачу та копії документів, засвідчених належним чином, отже із змісту вказаної заяви вбачається усунення недоліків, встановлених ухвалою суду від 08.08.2022.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.09.2022 було прийнято позовну заяву (вх.№ 1908/22 від 04.08.2022) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1842/22. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без виклику сторін. Роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду у строк визначений ч. 7 ст. 252 ГПК України з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Цією ж ухвалою суд запропонував учасникам провадження у встановлені строки надіслати (надати) до суду: відповідачу - відзив на позовну заяву (одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів, а відповідні докази представити суду), та позивачу - відповідь на відзив.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Про судовий розгляд справи № 916/1842/22 сторони повідомлені належним чином. Позивачу направлено копію ухвали суду від 02.09.2022 на зазначену ним в позовній заяві електронну адресу: ; .

Ухвала суду від 02.09.2022, яку суд надіслав відповідачу за місцезнаходженням відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отримана останнім 05.09.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (вх. № 14535/22 від 08.09.2022).

Отже, судом дотримані вимоги процесуального закону щодо належного та своєчасного повідомлення учасників про розгляд даної справи.

Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін від учасників справи до суду не надходило.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, суд розглядає дану справу за наявними в ній матеріалами з врахуванням положень ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 ГПК України, якими передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи; неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення /виклику/ учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

02.11.2022 судом було постановлено рішення в нарадчій кімнаті у відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, без його проголошення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

14.08.2020 між Товариства з додатковою відповідальністю «М`ясокомбінат «Ятрань» (постачальник, позивач) та Приватним підприємством «Екстра-Південь» (покупець, відповідач) був укладений Договір поставки № Ю00371, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується систематично, по замовленню покупця, постачати і передавати покупцю продовольчі товари (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно сплатити вартість товару у кількості, по найменуваннях і цінах, зазначених у видаткових накладних на кожну партію товару.

Предметом поставки є товар, визначений у Специфікації або в Прайс-листах, або видаткових накладних на товар, які з моменту їх оформлення сторонами є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2. Договору № Ю00371 від 14.08.2020).

Пунктом 1.4. Договору сторони погодили, що у разі поставки товару за видатковою накладною без попереднього письмового складання специфікації на постачання товару, зазначені в накладній найменування, асортимент, кількість, ціна товару, а також його загальна вартість по даній поставці і вказана в накладній дата поставки, є попередньо узгодженими сторонами, а така видаткова накладна має силу специфікації до цього Договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору (в редакції Протоколу розбіжностей до Договору поставки № Ю00371 від 14.08.2020) ціну товару може бути змінено виключно за згодою сторін. У разі встановлення нової ціни на товар, постачальник попереджує про такі зміни покупця за 14 (чотирнадцять) робочих днів шляхом повідомлення одним із засобів зв`язку (лист, факс, e-mail.). Якщо сторони не досягнуть згоди з приводу нової ціни на товар, то постачальник має право припинити, а покупець має право відмовитись від наступних поставок товару.

Пунктом 2.5. Договору сторони передбачили, що оплата кожної партії товару здійснюється за попередньою оплатою (на підставі рахунку - фактури), по факту поставки, з відстрочкою платежу (потрібне підкреслити).

При цьому, згідно п.п. 2.5.1. п. 2.5. Договору (в редакції Протоколу розбіжностей до Договору поставки № Ю00371 від 14.08.2020) у разі надання покупцю відстрочки платежу оплата кожної партії товару здійснюється протягом 21 календарних днів з моменту поставки товару.

Пунктами 3.1. - 3.3. Договору обумовлено, що товар поставляється по партіям згідно замовлення покупця. Поставка товару здійснюється транспортом постачальника. Замовлення покупця повинне містити найменування, асортимент, кількість товару та надсилатись постачальнику у формі, що дозволяє фіксувати замовлення (лист, факс, e-mail, тощо). Пунктом поставки товару є магазини (склади) покупця, адреси яких вказуються в замовленні.

Водночас, відповідно до п. 3.6. Договору, при передачі товару постачальник зобов`язаний передати всю необхідну документацію на товар, включаючи документи що посвідчують належну якість товару передбачені чинним законодавством України, а покупець зобов`язаний прийняти товар і підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу товару.

Відповідно до п. 3.8. Договору право власності на товар переходить до покупця з моменту фактичного отримання покупцем товару та підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Згідно п. 6.2 Договору за прострочення платежу окремої партії товару, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який обчислюється пеня, від суми заборгованості, за кожен день прострочення.

Умовами п. 8.1. Договору погоджено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання представниками обох сторін і діє до 31 грудня 2025 року

Пунктами 9.1., 9.2. Договору передбачено, що спори, що виникають при виконанні, зміні та розірванні цього Договору вирішуються шляхом усних переговорів або письмово шляхом направлення листів. При наявності претензії відповідь обов`язково повинна бути надіслана іншою стороною протягом 20 календарних днів з моменту її отримання. Якщо спір не вирішено шляхом переговорів, він вирішується у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

На виконання умов укладеного договору позивачем у період з 30.01.2022 по 23.02.2022 було передано у власність відповідача - ПП «Екстра-Південь» товар на загальну суму 148 880,48 грн, відповідно до видаткових накладних: № 4170 від 30.01.2022 на суму 3566,71 грн; № 4171 від 30.01.2022 на суму 7581,24 грн; № 4636 від 02.02.2022 на суму 1113,62 грн; № 4637 від 02.02.2022 на суму 2543,58 грн; № 4638 від 02.02.2022 на суму 6081,40 грн; № 4639 від 02.02.2022 на суму 1367,56 грн; № 4640 від 02.02.2022 на суму 6229,68 грн; № 5272 від 07.02.2022 на суму 4818,94 грн; № 5278 від 07.02.2022 на суму 4210,99 грн; № 5280 від 07.02.2022 на суму 6657,68 грн; № 5281 від 07.02.2022 на суму 5388,66 грн; № 5823 від 09.02.2022 на суму 5794,12 грн; № 5824 від 09.02.2022 на суму 3699,86 грн; № 5825 від 09.02.2022 на суму 7320,60 грн; № 5826 від 09.02.2022 на суму 5253,14 грн; № 5828 від 09.02.2022 на суму 3649,24 грн; № 6398 від 14.02.2022 на суму 3744,31 грн; № 6403 від 14.02.2022 на суму 6437,10 грн; № 6409 від 14.02.2022 на суму 4416,76 грн; № 6410 від 14.02.2022 на суму 7780,60 грн; № 6869 від 16.02.2022 на суму 6731,64 грн; № 6873 від 16.02.2022 на суму 1479,23 грн; № 6874 від 16.02.2022 на суму 3936,38 грн; № 6875 від 16.02.2022 на суму 2991,12 грн; № 6876 від 16.02.2022 на суму 1883,89 грн; № 7481 від 21.02.2022 на суму 6640,00 грн.; № 7482 від 21.02.2022 на суму 4563,10 грн; № 7483 від 21.02.2022 на суму 3672,46 грн; № 7484 від 21.02.2022 на суму 3012,23 грн; № 7956 від 23.02.2022 на суму 2663,48 грн; № 7957 від 23.02.2022 на суму 5000,05 грн; № 7958 від 23.02.2022 на суму 2207,52 грн; № 8039 від 23.02.2022 на суму 3827,34 грн; № 8040 від 23.02.2022 на суму 2616,25 грн.

Судом встановлено, що зазначені вище видаткові накладні на відпуск ТДВ «М`ясокомбінат «Ятрань» відповідачу товару та його отримання ПП «Екстра-Південь» підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені відтисками печаток суб`єктів господарювання, містять в собі всі визначені законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображають зміст та обсяги здійснених сторонами на їх підставі, згідно умов підписаного договору поставки, господарських операцій.

Також, в якості доказів передачі товару позивачем надано копії відповідних товарно-транспортних накладних, які також підписані представниками відповідача.

Як стверджує позивач, позивач здійснив часткову оплату видаткової накладної № 4170 від 30.01.2022 в розмірі 2796,85 грн.

07.04.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією щодо здійснення погашення заборгованості ПП «Екстра-Південь» перед ТДВ «М`ясокомбінат «Ятрань» в сумі 154615,05 грн. за отримані товари.

Проте, ПП «Екстра-Південь`взяті на себе згідно договору поставки №Ю00371 від 14.08.2020 зобов`язання в частині проведення з ТДВ «М`ясокомбінат «Ятрань» розрахунків по оплаті відпущеного товару не виконало, їх вартість в повному об`ємі не сплатило.

Також, між ТДВ «М`ясокомбінат «Ятрань» та ПП «Екстра-Південь» складено та підписано з обох сторін акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.05.2022, згідно якого сума заборгованості становить 146083,63 грн.

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для нарахування ним пені, 3% річних, інфляційних втрат та його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми існуючої заборгованості та штрафних санкцій.

Під час розгляду справи відповідачем доказів погашення заборгованості суду не надано.

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною першою статті 175 Господарського Кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

В силу п. 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У ч.2 ст. 551 ЦК України встановлено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

За положеннями статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною першою статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до статті 689 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами у справі укладений договір, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Суд встановив, що в даному випадку відносини між Товариством з додатковою відповідальністю «М`ясокомбінат «Ятрань» та Приватним підприємством «Екстра-Південь» носять договірний характер, укладений між ними договір поставки №Ю00371 від 14.08.2020 предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, договірними сторонами розірваний не був.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів, які свідчили б про припинення договору №Ю00371 від 14.08.2020, а, отже, станом на розгляду справи по суті вказаний договір є чинним.

З огляду на зазначене, суд, з урахуванням положень ст. 204 ЦК України, приймає до уваги договір №Ю00371 від 14.08.2020 як належну підставу у розумінні норм ст. 11 ЦК України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з поставки товару.

Як встановлено судом, на підставі вищезазначених видаткових накладних позивачем було поставлено, а відповідачем без жодних зауважень та заперечень прийнято товар на загальну суму 148880,48 грн. При цьому, суд приймає до уваги твердження позивача щодо сплати відповідачем суми заборгованості в розмірі 2796,85 грн.

Суд при ухваленні рішення враховує та бере до уваги те, що підписання відповідачем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення у відповідача обов`язку щодо здійснення з позивачем розрахунків за отриманий товар. При цьому видаткові накладні та товарно-транспортні накладні, за якими відбувалось відвантаження товару, підписані відповідачем та скріплені печаткою. Видаткова накладна - це документ, що засвідчує факт переходу права власності від продавця до покупця, при цьому вказаний документ, містить вартість товару, право власності на яке переходить.

Відповідач набувши право власності на товар, що відчужувався на підставі вищезазначеної видаткової накладної, тим самим погодився із такою його ціною.

Отримання відповідачем поставленого товару є підставою виникнення у останнього зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору поставки, а також чинного законодавства на підставі оформленої відповідно до умов договору видаткової накладної.

Отже, виходячи з умов укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що строк оплати покупцем товару, який було отримано згідно видаткових накладних, за якими здійснюється стягування грошових коштів, настав, а саме: відповідач був зобов`язаний оплатити товар отриманий згідно видаткових накладних у протягом 21 календарного дня з моменту поставки товару.

Окрім того, як убачається з матеріалів справи, позивачем та відповідачем підписано та скріплено печатками товариств акт звірки взаємних розрахунків, з якого вбачається, що станом на 31.05.2022 у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 146083,63 грн.

Згідно з вимогами чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Відповідно до частини 7 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній станом на дату підписання актів звірки, головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер), зокрема забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства бухгалтер, який підписав акт звірки, має такі повноваження в межах здійснення ним бухгалтерського обліку та посадових обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Із наданого акту звірки взаєморозрахунків убачається, що відповідач засвідчує факт наявності у нього зобов`язання зі сплати грошових коштів у розмірі 146083,63 грн.

Оскільки матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем основного боргу, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 146083,63 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно нарахування 3% річних та інфляційних втрат судом зазначається наступне.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 1 статті 255 ЦК України встановлено, що якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972р. строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом ст.2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає.

Відповідно до ч.2 ст.4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

Відповідно до ст.5 Конвенції при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо dies ad quem (означає день, у який цей строк спливає, стаття 2) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк подовжується на перший робочий день, який настає після них.

Дана позиція суду аналогічна висновкам Верховного Суду, наведеним у постановах у справах №820/3917/17 від 24.01.2019р., №813/4630/16 від 02.04.2020р.

При цьому, відповідно до правової позиції викладеної в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №803/350/17, від 25.04.2018 у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі №815/1298/17, від 14.08.2018 у справі №803/1387/17, від 28.08.2018 у справі №814/4170/15, від 08.10.2018 у справі №927/490/18, прийменник «до» з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Господарський суд враховує, що згідно видаткових накладних товар був поставлений відповідачу та відповідач був зобов`язаний оплатити вартість товару в узгоджений між сторонами строк - 21 календарний день з моменту поставки товару, тобто за видатковими накладними від 30.01.2022 відповідач мав сплатити до 20.02.2022, проте, враховуючи, що це неділя, встановлений строк подовжується на перший робочий день - 21.02.2022, а прострочення виконання грошового зобов`язання розпочинається саме з 22.02.2022.

Крім того, судом перевірено періоди нарахування і за видатковими накладними від 02.02.2022, 07.02.2022, 09.02.2022, 14.02.2022, 16.02.2022, 21.02.2022 та 23.02.2022, та встановлено помилковість визначених позивачем дат протермінування.

Отже, правильними періодами для нарахування 3% річних є: за видатковими накладними від 30.01.2022 - з 22.02.2022 по 24.07.2022; за видатковими накладними від 02.02.2022 (строк оплати до 23.02.2022 включно) - з 24.02.2022 по 24.07.2022; за видатковими накладними від 07.02.2022 (строк оплати до 28.02.2022 включно) - з 01.03.2022 по 24.07.2022; за видатковими накладними від 09.02.2022 (строк оплати до 02.03.2022 включно) - з 03.03.2022 по 24.07.2022; за видатковими накладними від 14.02.2022 (строк оплати до 07.03.2022 включно) - з 08.03.2022 по 24.07.2022; за видатковими накладними від 16.02.2022 (строк оплати до 09.03.2022 включно) - з 10.03.2022 по 24.07.2022; за видатковими накладними від 21.02.2022 (строк оплати до 14.03.2022 включно) - з 15.03.2022 по 24.07.2022; за видатковими накладними від 23.02.2022 (строк оплати до 16.03.2022 включно) - з 17.03.2022 по 24.07.2022;.

Враховуючи зазначене, господарським судом здійснено власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за встановлені судом періоди, відповідно до якого розмір 3% річних складає 1693,21 грн, який підлягає задоволенню судом, а розмір інфляційних втрат складає 20925,95 грн.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Враховуючи вказане, а також те, що позивачем розраховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати, розмір яких є менший ніж розрахований судом, суд, у відповідності до положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що саме такий їх розмір підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, загальний розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача становить 1693,21 грн, та оскільки заявлена позивачем до стягнення сума інфляційних збитків є меншою, ніж розрахована судом, та з огляду на ч. 2 ст. 237 ГПК України, то відповідно стягненню підлягає сума інфляційних збитків, яка заявлена позивачем в розмірі 19765,04 грн.

Також, судом встановлено, що пунктом 6.2. договору сторони погодили, що за прострочення платежу окремої партії товару, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який обчислюється пеня, від суми заборгованості, за кожен день прострочення.

Суд, провівши перерахунок пені, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та встановлені судом періоди заборгованості відповідача, дійшов висновку, що вірною сумою пені є 17531,57 грн.

Отже, суд, також приймаючи до уваги, що позивачем розраховано та заявлено до стягнення пеню, розмір який є більшим ніж розрахований судом, зазначає, що підлягає стягненню з відповідача 17531,57 грн. пені.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача боргу у розмірі 146083,63 грн, інфляційних збитків у розмірі 19765,04 грн, 3 % річних у розмірі 1693,21 грн та пені у розмірі 17531,57 грн.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

У відповідності до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву на позов.

Всупереч наведеним нормам, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів належного виконання ним грошових зобов`язань за договором поставки № Ю00371 від 14.08.2020 та доказів, які підтверджують здійснення ним повної оплати за отриманий товар, а також доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної та повної оплати, а тому дії відповідача щодо несвоєчасної сплати коштів за поставлений товар є порушенням положень договору та норм чинного законодавства.

Суд зазначає, що відповідач в ході вирішення спору фактично не виконав вимоги закону щодо доведення тих обставин на які він посилається, як на підставу своїх заперечень.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді (Руїс Торіха проти Іспанії).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (Ван де Гурк проти Нідерландів).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (Гірвісаарі проти Фінляндії).

Згідно ж із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Екстра-Південь» (вул. Канатна, № 72, м. Одеса, 65012, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «М`ясокомбінат «Ятрань» (вул. Братиславська, № 82, м. Кропивницький, 25005, ) суму основної заборгованості у розмірі 146 083 (сто сорок шість тисяч вісімдесят три) грн 63 коп, 3% річних в розмірі 1 693 (одна тисяча шістсот дев`яносто три) грн 21 коп, інфляційні витрати в розмірі 19 765 (дев`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн 04 коп, пеню в розмірі 17 531 (сімнадцять тисяч п`ятсот тридцять одна) грн 57 коп та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 776 (дві тисячі сімсот сімдесят шість) грн 10 коп.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 02 листопада 2022 р.

Суддя О.В. Цісельський