РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.09.2022Справа № 910/21560/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Транс»

до Міністерства юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про визнання протиправним та скасування наказу

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Дяченко Я.А.

Представники учасників справи:

від позивача Кришкевич В.М.

від відповідача Костенко В.М.

від третьої особи не з`явились

В судовому засіданні 05.09.2022 року, відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників учасників справи, що повне рішення буде складено 20.09.2022 року, проте через завантаженість у відповідний період повне рішення було складене 08.11.2022 року.

СУТЬ СПОРУ:

28 грудня 2021 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Транс» (позивач) надійшла позовна заява до Міністерства юстиції України (відповідач) про визнання протиправним та скасування Наказу Міністерства юстиції України № 2898/5 від 17.08.2021 року «Про задоволення скарги».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний наказ, яким задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано рішення від 17.04.2019 року № 46525278 державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» є протиправним, оскільки права скаржника не були порушені внаслідок прийняття рішення від 17.04.2019 року № 46525278.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.02.2022 року та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1

24.01.2022 року від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки рішенням від 17.04.2019 року № 46525278 порушувались права скаржника як інвестора квартири в об`єкті незавершеного будівництва, право власності на який було зареєстровано за позивачем. Крім того відповідач вказує на рішення №61 від 26.05.2016 року Державної архітектурно-будівельної інспекції України «Про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт», яким анульовано дозвіл №ІУ56 від 02.12.2014 року, що був підставою реєстрації права власності об`єкту незавершеного будівництва за позивачем.

ОСОБА_1 звертався до суду з заявою про зобов`язання позивача надіслати на адресу третьої особи копії позову та доданих документів. Судом було постановлено ухвалу про відмову в задоволенні даної заяви, оскільки до позову було додано докази такого надіслання, а саме опис вкладення в цінний лист та фіскальний чек від 20.12.2021 року.

В підготовчому засіданні 08.02.2022 року судом оголошувалася перерва до 22.02.2022 року.

В підготовчому засіданні 22.02.2022 року судом оголошувалася перерва до 01.03.2022 року.

Підготовче засідання у даній справі, призначене на 01.03.2022 року не відбулося у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2022 року підготовче засідання відкладено та повідомлено учасників справи, що дата, час і місце підготовчого засідання у цій справі будуть визначені судом після припинення воєнного стану в Україні, про що учасники справи будуть повідомлені додатково ухвалою суду.

З огляду на те, що на території міста Києва, де здійснює свою діяльність Господарський суд міста Києва, не ведуться активні бойові дії, з метою забезпечення конституційних прав учасників справи на судовий захист, безперервного здійснення правосуддя та дотримання розумності строків розгляду справ, суд призначив справу № 910/21560/21 до розгляду у судовому засіданні на 09.06.2022 року, про що учасників справи було повідомлено ухвалою суду від 19.05.2022 року.

В підготовчому засіданні 09.06.2022 року судом було постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи до 05.07.2022 року.

В підготовчому засіданні 05.07.2022 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/21560/21 до судового розгляду по суті на 09.08.2022 року.

В судовому засіданні 09.08.2022 року судом було оголошено перерву до 30.08.2022 року.

В судовому засіданні 30.08.2022 року судом було оголошено перерву до 05.09.2022 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Махортовим Ігорем Олександровичем було прийнято рішення №46525278 щодо державної реєстрації права власності на незавершене будівництво 2-секційного багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та даховою котельнею (перша та друга черги будівництва), готовністю 44,1%, реєстраційний номер:101, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ТОВ «Олімпекс Транс».

14.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України з скаргою на вказане вище рішення.

29.07.2021 року Центральна колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції затвердила висновок про рекомендацію задоволення скарги ОСОБА_1 від 14.06.2021 року.

Наказом Міністерства юстиції України № 2898/5 від 17.08.2021 року відповідно до частини третьої статті 26, підпунктів «а», «г» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» задоволено скаргу ОСОБА_1 від 14.06.2021 року в повному обсязі та скасовано рішення від 17.04.2019 року № 46525278, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства Одеської області «Агенція державної реєстрації» Махортовим Ігорем Олександровичем та рішення №48478168 від 02.09.2019 року приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Дишлевою Тетяною Володимирівною. Виконання наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.

Підставою для прийняття вказаного наказу був висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 29.07.2021 року.

Спір у справі виник у зв`язку з порушенням відповідачем, на думку позивача, порядку розгляду скарги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивач вказує на підстави для скасування наказу Міністерства юстиції України № 2898/5 від 17.08.2021 року.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення (стаття 124 Конституції України).

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 наведеної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими є, зокрема, визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення ст. 20 Цивільного кодексу України та принцип диспозитивності господарського судочинства (ст. 14 ГПК України), позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. (ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Процедура розгляду скарги визначена ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядком №1128.

Пунктом 2 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1128 (далі - Порядок № 1128), встановлено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1128, якщо під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку встановлено наявність підстав для відмови в її задоволенні, Міністерство юстиції України чи відповідний територіальний орган приймає не пізніше десяти робочих днів з дня її реєстрації рішення про відмову в задоволенні такої скарги із зазначенням мотивів такої відмови. Рішення про відмову у задоволенні скарги у сфері державної реєстрації з підстави оформлення її без дотримання вимог, визначених законом, не позбавляє скаржника права на повторне звернення з такою скаргою в межах визначеного законом строку.

В пункті 14 цього ж Порядку передбачено, що за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Міністерство юстиції України чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній, на момент виникнення спірних правовідносин) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Відповідно до пункту 8 частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо закінчився встановлений законом строк подачі скарги.

Зі змісту цієї правової норми слідує, що для з`ясування дати, з якої розпочинається відлік (строк на оскарження), необхідно досліджувати об`єктивні та суб`єктивні фактори, які сприяють реалізації особою зазначеного права.

За загальним правилом строк звернення обчислюється з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли особа дізналася про рішення державного реєстратора. При цьому «могла дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Міністерства юстиції України 14.06.2021 року на рішення від 17.04.2019 року, тобто пропустивши строки на подання скарги на дії державного реєстратора, що є підставою для відмови у задоволенні скарги. При цьому, суд акцентує увагу, що будь - яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення з такою скаргою до Мінюсту скаржником не надано. Більше того, таких доказів не було надано і під час розгляду даної справи, про що свідчать матеріали справи.

У контексті вказаного, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 5 Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Міністерство юстиції України чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме: оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом; наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін; наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави; наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання; здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника; подання скарги особою, яка не має на це повноважень; закінчення встановленого законом строку подачі скарги; розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Міністерства юстиції України чи його територіального органу.

Отже, питання дотримання скаржником строку на подання скарги, встановлюється безпосередньо комісією перед розглядом скарги.

Натомість, як слідує з Висновку, комісією та Міністерством юстиції України у оскаржуваному Наказі відсутнє обґрунтування мотивів задоволення скарги з причин порушення строків на її подачу, як то слідує з вимог законодавства, яке наведено судом вище. При цьому, із змісту скарги вбачається, що Скаржник зазначає, що він дізнався про прийняття оскаржуваного рішення в червні 2021 року після створення кооперативу. Разом з тим, суд акцентує увагу, що в скарзі не вказано причину та поважність пропуску строку на подання скарги .

Порівняльний аналіз термінів «особа дізналася» та «особа могла дізнатися», що містяться в частині третій статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», дає підстави дійти висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав/обов`язків, а тому доведення факту, через який скаржник не знав про порушення свого права і саме із цієї причини не звернувся про його захист - недостатньо, необхідно надано докази на підтвердження відповідних обставин.

Скаржник повинен також довести обставини з обов`язковим наданням підтверджуючих доказів, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд констатує, що матеріали справи не містять підтверджуючих доказів щодо неможливості ОСОБА_1 вчасно дізнатися про порушення свого права та звернутися зі скаргою в строки, встановлені Законом.

Суд критично оцінює посилання скаржника на причини пропуску строку звернення зі скаргою з мотивів, що він «не вникав та не розбирався в проблемах будинку», з огляду на те, що в силу норм чинного законодавства власність та тотожні її складові зобов`язують відповідну особу. При цьому, суд має підстави вважати, що скаржник мав інтерес до майна, що підтверджується ухвалою Господарського суду Київської області від 01.07.2019 року, де судом визнано кредиторські грошові вимоги ОСОБА_1 до ОК «Набережний Квартал-Жаботинського». Небажання та неможливість дізнатися про порушення свого права не є тотожними поняттями. При вирішенні питання строку звернення, судом береться до уваги пропуск такого строку скаржником понад 2 роки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості дізнатись про прийняття оскаржуваного рішення з моменту визнання його кредиторських грошових вимог 01.07.2019 року і міг та мав обов`язок довідатись про порушення його прав внаслідок вчинення спірних реєстраційних дій. Факт неможливості дізнатись про порушення свого права у межах зазначеного строку скаржник у скарзі та під час розгляду справи не довів, відтак приймаючи спірний наказ про задоволення скарги, відповідач діяв не у спосіб та порядок, а також не у межах визначених Законом. Більше того, суд зазначає, що Закон не містить положень дискреційності у разі наявності обставин пропуску строку звернення зі скаргою.

Суд відхиляє твердження позивача про відсутність порушення прав скаржника рішенням реєстратора, з огляду на таке.

У висновку центральної колегії про рекомендацію задоволення скарги ОСОБА_1 від 14.06.2021 року (аркуш 1, мотиви рішення, пункт 1) зазначено, що скаржник зазначає, що він є інвестором квартири в об`єкті незавершеного будівництва рішення щодо якого оскаржується.

На підтвердження даного твердження скаржником до скарги додано копії Договору №15.01.1.041 про сплату внесків у ОК «Набережний квартал - Жаботинського» від 19.05.2015 року та Договору переуступки права вимоги від 09.06.2016р. до Договору №15.01.1.041 про сплату внесків у ОК «Набережний квартал - Жаботинського» від 19.05.2015 року.

Відповідно до положень Договору №15.01.1.041 про сплату внесків у ОК «Набережний квартал - Жаботинського» від 19.05.2015 року, укладеному між Обслуговуючим кооперативом «Набережний квартал - Жаботинського» та ОСОБА_2 , ОК зобов`язується передати учаснику об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 з наступними характеристиками: квартира площею 40,73 м2 №3 в 1 секції на 3 поверсі.

Відповідно до положень Договору переуступки права вимоги від 09.06.2016 року до Договору №15.01.1.041 про сплату внесків у ОК «Набережний квартал - Жаботинського» від 19.05.2015р. скаржник ( ОСОБА_1 ) прийняв у ОСОБА_2 право вимоги на вказаний об`єкт нерухомості.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03.08.2022р. у справі №520/98/17 встановлено:

« 17 жовтня 2014 року між ТОВ «Олімпекс-Транс» та ОК «Набережний квартал-Жаботинського» був укладений договір про співробітництво № 14/10-17, предметом якого є діяльність сторін, спрямована на будівництво об`єкта та отримання в ньому приміщень у порядку, визначеному цим договором. Строк початку будівництва об`єкта - не пізніше 01 грудня 2014 року. Строк закінчення будівництва об`єкта не пізніше 01 травня 2016 року. Об`єкт у вказаному договорі визначений, як 2-х секційний 22-х поверховий житловий будинок з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом, що буде побудований сторонами на земельній ділянці (земельна ділянка загальною площею 4 775,00 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебуває в оренді у сторони-1 на підставі договору оренди) у відповідності з цим договором.»

Виходячи з наведених обставин, суд вважає вірогідно допустимим факт порушення прав ОСОБА_1 внаслідок реєстрації права власності на відповідний об`єкт незавершеного будівництва за позивачем.

Таким чином, незважаючи на те, що посилання позивача про відсутність порушення прав ОСОБА_1 в результаті прийняття рішення державного реєстратора №46525278 є необґрунтованими, суд дійшов висновку, що при розгляді скарги ОСОБА_1 відповідачем було допущено істотне порушення процедури розгляду скарги, а саме розглянуто скаргу, подану з порушенням встановленого граничного строку оскарження.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують встановлених вище судом фактів та обставин.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідачів суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України № 2898/5 від 17.08.2021 року «Про задоволення скарги».

3. Стягнути з Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код 00015622, адреса: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Транс» (ідентифікаційний код 19346586, адреса: 65009, м. Одеса, Фонтанська дорога 11, каб. 422) судовий збір - 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08.11.2022р.

Суддя О.В. Котков