ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022 Справа № 914/1949/22

За позовом: Фізичної особи-підприємця Матвіїшина Тараса Мироновича, с. Зимна Вода Львівської області,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Прудвіблоха Володимира Ігоровича, с. Рудники Львівської області,

про стягнення 38 204, 49 грн.

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Лазаренко С.В.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Фізичної особи-підприємця Матвіїшина Тараса Мироновича до Фізичної особи-підприємця Прудвіблоха Володимира Ігоровича про стягнення 38 204, 49 грн.

Ухвалою суду від 26.08.2022 відкрито провадження у справі № 914/1949/22 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 26.09.2022.

Ухвалою суду від 26.09.2022 розгляд справи відкладено на 10.10.2022, у зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання.

У зв`язку із оголошеною повітряною тривогою та відсутністю електропостачання приміщення суду, судове засідання призначене на 10.10.2022, не відбулось.

Ухвалою суду від 11.10.2022 судове засідання призначено на 31.10.2022.

У судове засідання 31.10.2022 представник позивача не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі.

У судове засідання 31.10.2022 представник відповідача в черговий раз не з`явився, причин неявки не повідомив. Ухвали суду, зважаючи на відсутність коштів на поштові відправлення, судом були скеровані на електронну адресу відповідача, у відповідності до ч. 6 ст. 120 ГПК України, якою передбачено, що суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, суд вбачає наявність підстав для розгляду справи по суті та прийняття рішення, при цьому, згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Позиція позивача.

Фізична особа-підприємець Матвіїшин Тарас Миронович (надалі позивач) звернувся в Господарський суд Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Прудвіблоха Володимира Ігоровича (надалі відповідач) про стягнення 38 204, 49 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між сторонами у спрощений спосіб було укладено договір поставки товару, відповідно до якого позивач зобов`язався передати відповідачу товар у власність, а відповідач його прийняти та оплатити.

Позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 29 570, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 26 березня 2021 року № 85.

Станом на час подання позову відповідач не здійснив жодної оплати за товар за вищевказаною накладною.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом. Крім стягнення основного боргу, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних у розмірі 1 239, 51 грн та інфляційні втрати в розмірі 7 394, 89 грн.

Позиція відповідача.

Представник відповідача в судові засідання не з`явився, відзиву чи письмових обґрунтованих пояснень суду не представив, позовні вимоги не заперечив, доказів сплати заборгованості не подав.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з таких мотивів.

Виходячи із приписів ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що за попередньою усною домовленістю, без укладення письмового договору, позивач здійснив поставку відповідачеві товару на загальну суму 29 570, 00 грн. Факт поставки товару відповідачу підтверджується видатковою накладною від 26.03.2021 № 85 на суму 29 570, 00 грн, що підписані без жодних зауважень уповноваженими представниками сторін.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не виливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідач отриманий товар не оплатив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 29 570, 00 грн.

Представник відповідача в судові засідання не з`явився, доказів сплати заборгованості не подав, відтак суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає основна заборгованість у розмірі 29 570, 00 грн.

З приводу позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 1 239, 51 грн та інфляційних втрат в розмірі 7 394, 89 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 зазначеної Постанови).

Перевіривши проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, суд вважає його вірним, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

У позовній заяві позивачем зазначено, що він очікує понести витрати на надання правової допомоги у розмірі 5 000, 00 грн.

За приписами статті 123 Господарського процесуального кодексу України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 126 ГПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем не надано жодних доказів в підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу, відтак у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 5 000, 00 грн.

Відшкодування витрат позивача, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача повністю.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 124, 126, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Прудвіблоха Володимира Ігоровича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Матвіїшина Тараса Мироновича ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) суму в розмірі 40 685, 40 грн, з яких:

- 29 570, 00 грн основного боргу;

- 7 394, 89 грн інфляційних втрат;

- 1 239, 51 грн 3 % річних;

- 2 481, 00 грн - судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 02 листопада 2022 року.

Суддя Манюк П.Т.