РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2022Справа № 910/5867/22

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергос Груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод"

про стягнення 508 474,27 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ергос Груп" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод" про стягнення 508 474,27 грн., у тому числі 386 655,20 грн. основного боргу, 33 177,27 грн. пені, 45 905,42 грн. інфляційних втрат, 4 070,86 грн. 3 % річних, 38 665,52 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки нафтопродуктів № 211021А від 21.10.2021 в частині здійснення повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 відкрито провадження у справі № 910/5867/22, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

04.08.2022 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергос Груп" надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просить суд:

-накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод" в межах суми позовних вимог, а саме 516 101,38 грн., які перебувають на банківських рахунках відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2022 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергос Груп" про забезпечення позову.

Про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/5867/22 сторони повідомлялися належним чином, що підтверджується повернутими на адресу суду повідомленнями про вручення поштових відправлень з відмітками про їх вручення.

Станом на дату розгляду справи по суті відзиву відповідача на позов до Господарського суду міста Києва не надходило.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведені положення, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості самостійно ознайомитись з ухвалою суду, в якій зазначено відомості щодо його провадження, яке є у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ергос Груп" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод" (покупець) укладено Договір поставки нафтопродуктів № 211021А (далі - Договір).

Відповідно до п. 2.1. Договору за цим договором постачальник зобов`язується передати у власність покупця нафтопродукти: дизельне пальне, бензин А-98, А-95. А-95 Premium, А-92, газ вуглеводний скраплений, масла та інше, а покупець прийняти товар та сплатити за нього, відповідно до умов цього Договору.

Пунктом 3.2. Договору сторони погодили, що продаж товару здійснюється на умовах CPT - пункт призначення покупця або EXW - резервуар нафтобази зберігання, вказаної постачальником у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів в редакції «Інкотермс 2010». В разі розбіжності між положеннями цього Договору з «Інкотермс 2010», превалюють положення Договору.

Згідно з п. 3.4. Договору датою поставки товару вважається:

3.4.1.при базисі постачання CPT - дата, зазначена, у видатковій накладній на товар та/або в товарно-транспортній накладній на товар.

3.4.2.при базисі постачання EXW - дата, зазначена у видатковій накладній на товар та/або в Акті приймання передачі товару.

Відповідно до п. 3.5. Договору товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем по кількості і якості, а право власності на товар, ризики втрати та порчі товару такими, що перейшли від постачальника до покупця з дати поставки, передбаченої п. 3.4. цього Договору.

Згідно з п. 4.3. Договору загальна ціна цього Договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього терміну дії даного Договору. Ціна кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках-фактурах та накладних документах.

Відповідно до п. 4.4. Договору наявність підписів уповноважених представників сторін на видаткових та/або товарно-транспортних накладних, актах приймання-передачі товару, свідчить про те, що всі відомості зазначені в них є вірними, погодженими та прийнятими сторонами без претензій щодо предмету поставки, асортименту, кількості, якості, ціни товару.

Згідно з п. 5.3. Договору постачальник має право відвантажити покупцю товар без передплати. Сторони домовились, що у такому випадку покупець зобов`язується сплатити за поставлений товар на підставі Договору протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати поставки товару, визначеної п. 3.4. цього Договору.

На виконання умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товару на загальну суму 395 213,57 грн., що підтверджується видатковою накладною № 855 від 31.01.2022 на суму 30 996,00 грн., видатковою накладною № 874 від 01.02.2022 на суму 37 195,20 грн., видатковою накладною № 919 від 02.02.2022 на суму 30 996,00 грн., видатковою накладною № 950 від 03.02.2022 на суму 27 896,40 грн., видатковою накладною № 967 від 04.02.2022 на суму 43 408,97 грн., видатковою накладною № 993 від 05.02.2022 на суму 34 095,60 грн., видатковою накладною № 1022 від 06.02.2022 на суму 55 792,80 грн., видатковою накладною № 1066 від 07.02.2022 на суму 15 498,00 грн., видатковою накладною № 1097 від 08.02.2022 на суму 27 896,40 грн., видатковою накладною № 1131 від 09.02.2022 на суму 34 095,60 грн., видатковою накладною № 1168 від 10.02.2022 на суму 27 896,40 грн., видатковою накладною № 1195 від 11.02.2022 на суму 29 446,20 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач частково розрахувався за поставлений товар у розмірі 8 558,37 грн., внаслідок чого за останнім рахується заборгованість у розмірі 386 655,20 грн. основного боргу.

Крім того, в результаті неналежного виконання відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з відповідача 33 177,27 грн. пені, 45 905,42 грн. інфляційних втрат, 4 070,86 грн. 3 % річних, 38 665,52 грн. штрафу.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору поставки нафтопродуктів № 211021А від 21.10.2021 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач передав товар, а відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар на суму 395 213,57 грн., що підтверджується видатковою накладною № 855 від 31.01.2022 на суму 30 996,00 грн., видатковою накладною № 874 від 01.02.2022 на суму 37 195,20 грн., видатковою накладною № 919 від 02.02.2022 на суму 30 996,00 грн., видатковою накладною № 950 від 03.02.2022 на суму 27 896,40 грн., видатковою накладною № 967 від 04.02.2022 на суму 43 408,97 грн., видатковою накладною № 993 від 05.02.2022 на суму 34 095,60 грн., видатковою накладною № 1022 від 06.02.2022 на суму 55 792,80 грн., видатковою накладною № 1066 від 07.02.2022 на суму 15 498,00 грн., видатковою накладною № 1097 від 08.02.2022 на суму 27 896,40 грн., видатковою накладною № 1131 від 09.02.2022 на суму 34 095,60 грн., видатковою накладною № 1168 від 10.02.2022 на суму 27 896,40 грн., видатковою накладною № 1195 від 11.02.2022 на суму 29 446,20 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару на суму 8 558,37 грн.

Доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Ергос Груп" за Договором становить 386 655,20 грн.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 386 655,20 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач заявив до стягнення з відповідача 33 177,27 грн. пені, 45 905,42 грн. інфляційних втрат, 4 070,86 грн. 3 % річних, 38 665,52 грн. штрафу.

Згідно з приписами статей 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України ).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.1. Договору у випадку неналежного виконання покупцем своїх зобов`язань в частині здійснення розрахунків за цим Договором, зокрема порушення п. 5.3. та 5.6. даного Договору, покупцем сплачується на користь постачальника пеня в розмірі подвійної ставки НБУ від вартості неоплаченого товару та/або несвоєчасно оплаченого товару за кожен день прострочення.

Згідно з п. 6.2. Договору якщо постачальник відпустив товар покупцю у відповідності з цим Договором, а останній не сплатив вартість такого товару, з покупця окрім пені додатково стягується штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків від вартості відпущеного та не оплаченого товару на користь постачальника.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені та штрафу, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню розмірі 33 177,27 грн. пені та 38 665,52 грн. штрафу за розрахунком позивача.

При цьому судом враховано, що одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких згідно із ст. 230 Господарського кодексу України віднесено штраф та пеню.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013).

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, на суму 45 905,42 грн. інфляційних втрат та 4 070,86 грн. 3 % річних за розрахунком позивача.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуюче викладене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у розмірі 386 655,20 грн. основного боргу, 33 177,27 грн. пені, 45 905,42 грн. інфляційних втрат, 4 070,86 грн. 3 % річних, 38 665,52 грн. штрафу.

Судовий збір за розгляд справи покладається на відповідача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергос Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод" про стягнення 508 474,27 грн. - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод" (03035, місто Київ, вул. Шаповала Генерала, будинок 2, офіс 111, ідентифікаційний 37051637) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергос Груп" (04073, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 16А, ідентифікаційний код 41717709) 386 655 (триста вісімдесят шість тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) грн. 20 коп. основного боргу, 33 177 (тридцять три тисячі сто сімдесят сім) грн. 27 коп. пені, 45 905 (сорок п`ять тисяч дев`ятсот п`ять) грн. 42 коп. інфляційних втрат, 4 070 (чотири тисячі сімдесят) грн. 86 коп. 3 % річних, 38 665 (тридцять вісім тисяч шістсот шістдесят п`ять) 52 коп. штрафу, 7 627 (сім тисяч шістсот двадцять сім) грн. 11 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.11.2022.

Суддя С. В. Стасюк