номер провадження справи 4/86/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022 Справа № 908/1543/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом Концерну «Міські теплові мережі», (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; фактична адреса: 69005, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, буд. 4)

до відповідача Фізичної особи-підприємця Швець Лілії Вікторівни, (юридична адреса: АДРЕСА_1 ; фактична адреса надання послуги: 69000, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 222, прим. 2)

про стягнення 1344,55 грн.

29.08.2022 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя за вих. № б/н від 19.08.2022 (вх. № 1698/08-07/22 від 29.08.2022) до Фізичної особи-підприємця Швець Лілії Вікторівни, м. Запоріжжя про стягнення 1344,55 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101730 від 01.10.2006, в тому числі основного боргу за листопад 2018 року - квітень 2021 року в розмірі 1203,35 грн. за поставлену теплову енергію, 37,22 грн. 3 % річних і 103,98 грн. інфляційних втрат.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2022 справу № 908/1543/22 за вище вказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1543/22 в порядку спрощеного позовного провадження, справі присвоєно номер провадження справи 4/86/22, ухвалено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на ст., ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст., ст. 1, 2, 193, 232, 276 ГК України, норми Закону України «Про теплопостачання», положення Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі через порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101730 від 01.10.2006 та положень чинного законодавства в частині оплати за надані послуги у відповідача утворилася заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за періоди з листопад 2018 року, лютий - березень 2020 року та листопад 2020 року - квітень 2021 року в розмірі 1203,35 грн. У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг з постачання теплової енергії відповідно до вимог чинного законодавства позивачем відповідачу нараховані: 3 % річних в розмірі 37,22 грн. та інфляційні втрати в розмірі 103,98 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити повністю. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 2481,00 грн. судового збору.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.09.2022 у справі № 908/1543/22 відповідачу запропоновано у строк до 16.09.2022 подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання.

Відповідачем на підставі ст., ст. 165, 251 ГПК України подано суду відзив на позовну заяву б/н від 14.09.2022 (вх. № 11202/08-08/22 від 15.09.2022), в якому Фізична особа-підприємець Швець Лілія Вікторівна проти позову заперечила з підстав, викладених у вказаному відзиві. Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач зазначила, що в липні 2022 року отримала від позивача претензію про сплату заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101730 від 01.10.2006 та 26.07.2022 повністю її виконала, сплативши на користь Концерну «Міські теплові мережі» 1344,55 грн. заборгованості. Таким чином, заборгованість за спірним договором відповідачем була погашена ще до подання позову у даній справі. З урахуванням викладеного, відповідач просить суд в позові відмовити повністю, а також відмовити позивачу у стягненні з відповідача витрат на сплату судового збору.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 01.10.2022 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 31.10.2022.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

Матеріали справи свідчать, що Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту)

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-ІV, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.

Стаття 1 Закону України «Про теплопостачання» дає визначення, зокрема, терміну споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, передбачено, що споживач теплової енергії це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Досліджені судом матеріали справи свідчать, що 01.0.2006 між Концерном «Міські теплові мережі» (Теплопостачальна організація, позивач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Швець Лілією Вікторівною (Споживач, відповідач у справі) укладений Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101730 з відповідними додатками до нього, а також змінами і доповненнями, внесеними додатковими угодами (далі за текстом Договір), відповідно до умов якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та в порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п., п. 10.1, 10.4 Договір набуває чинності з 01.10.2006 і діє до 01.10.2007. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін за місяць до закінчення терміну дії даного Договору відповідно до вимог чинного законодавства не заявила про його розірвання.

Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору суду не надано.

За умовами п. 2.1 Договору теплова енергія відпускається Споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 до Договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляцію на протязі опалювального періоду; підігрів води - за наявністю можливості, кондиціювання по замовленню Споживача; інші технологічні потреби по замовленню Споживача.

Додатком № 1 «Обсяги та порядок постачання теплової енергії споживачу» до Договору в редакції Додаткової угоди № 2 ві0.02.2011 сторонами встановлено, що Теплопостачальна організація відпускає Споживачу теплову енергію в гарячій воді на на опалення об`єкт - нежитлове приміщення № 2, розташоване по за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна (на теперішній час - Соборний), буд. 222. Теплове навантаження на опалення окремої системи становить 0,00557888 Гкал/годину, теплове навантаження на опалення транзитних ізольованих стояків - 0,000291 Гкал/годину.

Пунктами 3.1.7, 3.2.6, 3.2.26 Договору встановлено, що Споживач має право на отримання теплової енергії в обсягах і за параметрами якості відповідно до Договору та нормативно-правових актів, при цьому Споживач теплової енергії зобов`язаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і терміни, які передбачені Договором. Також Споживач зобов`язаний щомісячно повертати Теплопостачальній організації підписаний уповноваженою особою та належним чином оформлений акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді.

Теплопостачальна організація згідно з п., п. 4.1.1, 4.1.8, 4.1.9 Договору має право відпускати Споживачу теплову енергію в гарячій воді за договором купівлі-продажу; одержувати від Споживача плату за відпущену теплову енергію, у тому числі отримувати від споживача авансовий платіж; вимагати повернення підписаних та належним чином оформлених актів в термін, передбачений умовами Договору, а в разі неповернення актів вважати їх прийнятими Споживачем в редакції Теплопостачальної організації.

Облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом. (п. 5.1 Договору)

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що розрахунки за договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків (Додаток № 5 до цього Договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом.

У пунктах 6.2, 6.3, 6.4 Договору сторони визначили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Підставою для розрахунків Споживача з Теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

Відповідно до п. 6.7 Договору Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації (за її адресою) документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ).

Отриманий акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу позивача на протязі п`яти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається: при отриманні нарочним дата вручення представнику Споживача; при направленні рекомендованим листом дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням, та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні, по області 5 днів, по Україні 7 днів). У разі неотримання акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.6.1 Договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. (п., п. 6.6.1, 6.6.2 Договору)

З матеріалів справи судом з`ясовано, що на виконання умов Договору у періоди листопад 2018 року, лютий - березень 2020 року та листопад 2020 року - квітень 2021 року позивачем надані відповідачу обумовлені Договором послуги по постачанню теплової енергії на загальну суму 1203,35 грн.

Факт надання цих послуг підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії за вказані періоди.

Зазначені акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період підписані уповноваженим представником Теплопостачальної організації та скріплені печаткою позивача, відповідачем у термін, встановлений п. 6.7.1 Договору, акти не підписані, проте в силу умов п. 6.6.2 Договору вважаються погодженими і є підставою для проведення розрахунків за спірний період. (Належним чином посвідчені копії актів приймання-передачі теплової енергії за спірний період, підписані обома сторонами, додані відповідачем до відзиву на позовну заяву та залучені до матеріалів справи).

Також позивачем відповідачу виставлені відповідні рахунки на оплату наданих послуг за листопад 2018 року, лютий - березень 2020 року та листопад 2020 року - квітень 2021 року.

Зазначені акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки за спірний період направлялися на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, у підтвердження чого суду надані реєстри відправленої кореспонденції.

Заперечень щодо нарахувань, зазначених у актах приймання-передачі теплової енергії за спірний період, відповідачем суду не надано, так само відповідач не заперечив факту отримання від позивача за спірний період послуг з постачання теплової енергії в гарячій воді на опалення на загальну суму 1203,35 грн.

Таким чином, позивач взяті на себе зобов`язання за Договором виконав належним чином і у повному обсязі.

Згідно зі ст. 714 ЦК України та ст. 275 ГК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов`язаний сплатити повну ціну переданого товару.

З матеріалів справи судом з`ясовано, що оплату послуг, отриманих від позивача згідно Договору № 101730 від 01.1.2006, в порядку та строки, визначені в п. 6.4 Договору, відповідач не здійснив. Відповідачем належними і допустимими, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, доказами цей факт не спростований.

У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг з постачання теплової енергії відповідно до вимог чинного законодавства позивачем відповідачу нараховані: 3 % річних в розмірі 37,22 грн. та інфляційні втрати в розмірі 103,98 грн.

21.07.2022 позивачем на адресу відповідача направлена Претензія вих. № 882/05-юр від 20.07.2022 про погашення заборгованості за Договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101730 від 01.10.2006, в тому числі основного боргу листопад 2018 року, лютий - березень 2020 року та листопад 2020 року - квітень 2021 року в розмірі 1203,35 грн. за поставлену теплову енергію, 37,22 грн. 3 % річних і 103,98 грн. інфляційних втрат.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Разом із тим, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що 26.07.2022 повністю погасив заборгованість перед позивачем за Договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101730 від 01.10.2006 в розмірі 1344,55 грн., що підтверджується квитанцією № М1В2-81Е5-ХНА2-6733 від 26.07.2022 на суму 1203,35 грн. з призначенням платежу: "Оплата боргу по договору № 101730 від 01.10.2006 від ОСОБА_1 " та квитанцією № 82ЕХ-ААТ4-МЕ6Х-330С від 26.07.2022 на суму 141,20 грн. з призначенням платежу: "Оплата штрафних санкцій по договору № 101730 від 01.10.2006 від ОСОБА_1 ". Таким чином, оплата заборгованості у справі здійснена відповідачем до подання позивачем позову до суду.

Із наявної у матеріалах справи накладної поштового відправлення № 811 вбачається, що позивачем відправлено позов до суду та на юридичну адресу відповідача 22.08.2022, тобто позовними вимогами позивача у справі № 908/1543/22 є вимоги про стягнення заборгованості, що була сплачена відповідачем до подачі позовної заяви до суду.

Позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» вих. № б/н від 19.08.2022, за якою порушено провадження у справі № 908/1543/22 зареєстровано канцелярією господарського суду Запорізької області за вх. № 1698/08-07/22 від 29.08.2022.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 ЦК України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положеннями п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч., ч. 1, 7 ст.193 ГК України.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. (ч. 1 ст. 530 ЦК України)

Частиною 1 статті 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Як було встановлено судом, відповідачем плата за поставлену теплову енергію за листопад 2018 року, лютий - березень 2020 року та листопад 2020 року - квітень 2021 року в розмірі 1203,35 грн. в порядку та строки, визначені в Договорі купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101730 від 01.10.2006, здійснена не була, проте вказана сума основного боргу в розмірі 1203,35 грн., а також 37,22 грн. 3 % річних і 103,98 грн. інфляційних втрат сплачені відповідачем 26.07.2022, тобто до порушення судом провадження у справі № 908/1543/22.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо заявлення позивачем вимог про стягнення з відповідача 1344,55 грн. заборгованості за Договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101730 від 01.10.2006, в тому числі основного боргу в розмірі 1203,35 грн. за поставлену теплову енергію, 37,22 грн. 3 % річних і 103,98 грн. інфляційних втрат, яка була сплачена відповідачем до подання позову, що підтверджується квитанцією № М1В2-81Е5-ХНА2-6733 від 26.07.2022 на суму 1203,35 грн. та квитанцією № 82ЕХ-ААТ4-МЕ6Х-330С від 26.07.2022 на суму 141,20 грн., суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у даній справі.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування заявлених ним вимог, спростовані встановленими судом обставинами.

Заперечення відповідача на заявлені позовні вимоги враховані судом при вирішенні даного спору.

Враховуючи вище наведене, в задоволені позову відмовляється повністю.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, приймаючи до уваги висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

В задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя до Фізичної особи-підприємця Швець Лілії Вікторівни, м. Запоріжжя про стягнення 1344,55 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101730 від 01.10.2006, в тому числі основного боргу в розмірі 1203,35 грн. за поставлену теплову енергію, 37,22 грн. 3 % річних і 103,98 грн. інфляційних втрат, відмовити повністю.

Повне судове рішення складено « 31» жовтня 2022 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.