ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року

м. Київ

cправа № 924/1022/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Ткаченко Н.Г.,

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

за участі представників сторін відповідно протоколу судового засідання від 19.10.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon" касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кашперського В`ячеслава Вікторовича

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.09.2021

та постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 18.01.2022

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат"

до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полонська гірнича компанія"

до Головного управління Державної казначейської служби в Хмельницькій області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача:

- розпорядника майном ПАТ "Полонський гірничий комбінат" арбітражного керуючого Яроша Василя Юрійовича;

- Фізичної особи-підприємця Кашперського В.В.

про стягнення солідарно 1 600 000 грн. заподіяної майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

1. Публічне акціонерне товариство "Полонський гірничий комбінат" звернулось до господарського суду Хмельницької області з позовом до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Полонська гірнича компанія" про стягнення солідарно 1600000 грн. заподіяної майнової шкоди (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

2. Рішенням господарського суду Хмельницької області від 16 травня 2019 року, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.2019 у справі №924/1022/17 відмовлено у позові Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - розпорядника майном ПАТ "Полонський гірничий комбінат" арбітражного керуючого Яроша Василя Юрійовича; фізичної особи - підприємця Кашперського В.В., смт. Ярмолинці, Хмельницька область до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області м. Хмельницький за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області - головного управління Державної казначейської служби в Хмельницькій області, м. Хмельницький до товариства з обмеженою відповідальністю "Полонська гірнича компанія" м. Полонне про стягнення солідарно 1600000 грн заподіяної майнової шкоди.

3. Постановою Верховного Суду від 06.11.2019 рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.05.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.2019 у справі №924/1022/17 скасовано.

Справу №924/1022/17 направлено на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області у межах провадження у справі про банкрутство ПАТ "Полонський гірничий комбінат" №924/881/16.

3.1. Постанова мотивована тим, що суди ухилились від з`ясування обставин, на підставі доказів, які надано позивачем та не спростовано ні відповідачем, ні судом, щодо наявності або відсутності різниці у кількості вилученого під час виконання судових рішень арештованого відсіву та поверненні цього відсіву на відповідальне зберігання позивача. Суди достеменно не з`ясували чи задовольнялись вимоги кредиторів у примусовому порядку під час проведення виконавчих дій за рахунок майна, нестача якого є предметом даного спору, якщо так, то у якій кількості та яким чином це може впливати на визначення розміру позовних вимог.

3.2. Обмежившись посиланням про недоведеність позивачем протиправності дій відповідача 2 - Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, судами не враховано, що останній є таким органом у даній справі та може, у даному випадку, нести відповідальність при доведенні факту втрати майна під час проведення виконавчих дій.

3.3. Крім того, оскільки делікті правовідносини у даному випадку виникли у зв`язку із втратою вилученого відсіву внаслідок його передачі особі відмінній від власника, поза увагою судів залишилось з`ясування обставин відповідальності перед потерпілим відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Полонська гірнича компанія".

3.4. Зважаючи на подані докази стосовно актуальної вартості відсіву, відсутності жодних заперечень та спростувань такого розрахунку відповідачами суди, в порушення ст. ст. 13, 14 ГПК України, передчасно поставили під сумнів такий розмір.

3.5. Твердження судів про те, що позивачем не додано до матеріалів справи жодних первинних документів або інших доказів, з яких можна було б зробити висновок про кількість залишку відсіву на території ПАТ "Полонський гірничий комбінат" не відповідають обставинам справи, оскільки розмір збитків позивачем не обраховувався виходячи із залишку відсіву на території, а обраховувався із встановленого самим же державним виконавцем, який передав на відповідальне зберігання відповідачу-2 1 200 000 т відсіву, а повернув назад лише 362 180 т згідно даних, що відображені у документах, як під час вилучення відсіву із передачею на зберігання відповідачу-2, так і під час повернення його залишків голові правління позивача.

Короткий зміст та мотиви рішень судів першої та апеляційної інстанцій

4. За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 27.09.2021 у справі № 924/1022/17, залишеним без змін постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 18.01.2022, відмовлено у позові Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" (позивач) до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Полонська гірнича компанія" (відповідач-2), Головного управління Державної казначейської служби в Хмельницькій області (відповідач-3), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача розпорядника майном ПАТ "Полонський гірничий комбінат" арбітражного керуючого Яроша Василя Юрійовича, Фізичної особи - підприємця Кашперського В.В., про стягнення солідарно 1 600 000 грн заподіяної майнової шкоди.

4.1. Суди виходили з того, що позивачем не доведено факт наявності нестачі у порядку встановленому Постановою КМУ №116 від 22.01.1996 "Про затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей", не зазначено собівартість та облікові ціни продукції за документами бухгалтерського обліку.

4.2. Позовні вимоги про визнання бездіяльності Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, яка виразилась у встановленні нестачі якою порушено право власності позивача - безпідставні.

4.3. Позивач не обґрунтував в чому полягає наявність шкоди (втрата або пошкодження майна) через, яку неправомірну поведінку, та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою предмету спору по даній справі.

4.4. Позивачем не доведено завдання збитків саме в заявленому ним розмірі та саме внаслідок неправомірних дій чи бездіяльності державного органу чи його посадових або службових осіб головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, також вини ТОВ "Полонська гірнича компанія" у завданні збитків,

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Фізична особа-підприємець Кашперський В`ячеслав Вікторович звернувся до Касаційного господарського суду зі скаргою на рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.09.2021 та постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 у справі №924/1022/17, просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

5.1. У касаційній скарзі зазначено те, що рішення судів попередніх інстанцій суперечать висновкам щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 917/1082/20.

5.2. Скаржник переконує, що суд першої інстанції проігнорував обов`язкові до виконання у цій справі вказівки Верховного Суду, апеляційний господарський суд помилок суду першої інстанції не виправив, погодившись із його рішенням.

5.3. Скаржник вважає, що внаслідок вилучення майна боржника з метою звернення стягнення на нього, і не забезпечення належної охорони та зберігання цього майна, воно було у більшій частині втрачено, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб органів ДВС, в результаті якої було порушено право власності позивача на 837 820 т відсіву.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

6. Відповідачем -1 подано відзив на касаційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Провадження у Верховному Суді

7. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 924/1022/17 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Ткаченко Н.Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.06.2022.

8. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2022 серед іншого відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Кашперського В`ячеслава Вікторовича подану на рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.09.2021 та постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 у справі №924/1022/17; призначено до розгляду касаційну скаргу Кашперського В`ячеслава Вікторовича на 28 вересня 2022 року о 12:40 у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №330.

9. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.09.2022 оголошено перерву в судовому засіданні по справі № 924/1022/17 за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кашперського В`ячеслава Вікторовича поданою на рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.09.2021 та постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 до 19 жовтня 2022 року о 12:30 у приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. О.Копиленка, 6, зал № 330.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

10. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід частково задовольнити, оскаржувані рішення скасувати, передати справу на новий розгляд до місцевого господарського суду, виходячи з такого.

11. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

12. Як встановлено під час розгляду справи, спір у цій справі виник через те, що під час виконання судових рішень органами та посадовими особами ДВС було вилучено у боржника та передано на відповідальне зберігання інших осіб, зокрема, 1 200 000 т відсіву, а повернуто на зберігання боржника лише частину цієї продукції, тому нестача становить 837 820 т. Із факту нестачі випливає, протиправна бездіяльність, якою порушено право власності позивача на відсів, розмір шкоди, який визначається вартістю нестачі. Внаслідок вилучення майна боржника з метою звернення стягнення на нього, і не забезпечення належної охорони та зберігання цього майна, воно було частково втрачено, що, на думку позивача, свідчить про бездіяльність посадових осіб органів ДВС, в результаті якої було порушено право власності позивача на 837 820 т відсіву. Станом на дату пред`явлення позову, якщо врахувати реалізаційну ціну 68,40 грн. за 1-ну тону позивачем такого гранітного відсіву фракції 0-5, сума завданих відповідачами збитків, становить суму 57 306 888 грн.

13. Спростовуючи вищенаведені доводи, суди виходили з того, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту неправомірних дій чи бездіяльності головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, як державного органу чи його посадових або службових осіб, також факту неправомірних дій чи бездіяльності товариства з обмеженою відповідальністю "Полонська гірнича компанія", які б призвели до зменшення кількості відсіву фракції 0-5 та завдання позивачу 1600000 грн. шкоди.

14. Крім того, із оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди дійшли висновків про відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів протиправності дій державних виконавців під час здійснення виконавчого провадження. А також вказали на відсутність будь-якого рішення або висновків компетентних органів, зокрема, керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня, до компетенції якого відповідно до статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" належить розгляд скарг щодо факту невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків посадовими особами відповідача.

15. Однак, суди не врахували висновків Великої Палати Верховного Суду, що містяться у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, щодо необхідності такого попереднього рішення, як підстави за втрату майна, що вилучалося в порядку КПК України, які полягають у тому, що господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

16. На переконання судів попередніх інстанцій, доводи позивача щодо завдання йому шкоди зводяться лише до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймаються державним виконавцем у виконавчому провадженні та реалізації позивачем свого процесуального права на оскарження в суді рішень, дій та бездіяльності державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, що не може бути підставою для відшкодування шкоди, оскільки не порушує його права.

17. Суди дійшли до висновків про те, що заявлені у цій справі позовні вимоги про стягнення збитків побудовані на можливих очікуваннях позивача задовольнити свої вимоги та не підтверджені відповідними документами, які б свідчили про конкретний (або приблизний) розмір завданих збитків. Отже, позивач не довів загальну кількість та залишок наявного на території ПАТ "ПГК" гранітного піщаного відсіву.

18. При цьому, суди дійшли до висновків, що письмова довідка маркшейдера Солодкого В.В. у формі та під назвою "Інформація про кількість наявного на території ПАТ "ПГК" гранітного піщаного відсіву" від 14.01.2016 p. також не може слугувати достатнім, достовірним, належним та допустимим доказом кількості наявного на території ПАТ "ПГК" гранітного піщаного відсіву, оскільки остання містить лише узагальнену інформацію без вказівки на проведення будь-яких експертних досліджень, тобто містить лише окрему думку особи, яка її склала. При цьому, ані позивачем, ані відповідачами та третіми особами не надано у матеріали справи висновок експерта, складений на їх замовлення щодо загальної кількості та залишку наявного на території ПАТ "ПГК" гранітного піщаного відсіву.

19. Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України ("допустимість доказів") обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

20. Отже, допустимість доказів означає, що у певних випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування (постанови Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №913/38/20, від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16, від 26.02.2021 у справі №908/2847/19, від 14.04.2021 у справі № 910/7431/19).

21. Водночас, за змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належність доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

22. Належність, як змістовна характеристика та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.

23. Таким чином, суди вважаючи подані позивачем докази неналежними, не навели цьому будь-якого обґрунтування і фактично вдалися до встановлення їх недопустимості без посилання на ознаки передбачені статтею 77 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим вказані висновки є передчасним.

24. Суди у оскаржуваних рішення дійшли до висновків про те, що матеріали цього позовного провадження не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів факту неправомірних дій чи бездіяльності головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (правонаступник - Центрально- Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), як державного органу чи його посадових або службових осіб, також факту неправомірних дій чи бездіяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Полонська гірнича компанія", які б призвели до зменшення кількості відсіву фракції 0-5 та завдання позивачу 1600000 грн. шкоди, доказів.

25. При цьому, не втручаючись в повноваження судів попередніх інстанцій щодо здійснення оцінки і переоцінки доказів, колегія суддів зазначає, що Верховним Судом неодноразово висловлювалася правова позиція щодо застосування стандарту доказування "вірогідність доказів", згідно з якою зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

26. Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що відповідно до неї на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Зокрема подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

27. Разом з тим, наведена концепція стосується не тільки самих доказів, які повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достатності, а й обставин, що ними підтверджуються.

28. Таким чином, за змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України при застосуванні стандарту доказування "вірогідність доказів" суд повинен оцінити як докази, подані на підтвердження обставин, так і на їх спростування, і вже з урахуванням проведеної оцінки визначити вірогідність існування таких обставин.

29. Назвавши подані позивачем докази, як недопустимі та не належні, суди не дослідили зібрані у справі докази на предмет їх достовірності та вірогідності, внаслідок чергового не виконання вказівок і висновків касаційного суду у цій же справі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, і що є підставою для скасування судових рішень на підставі п.1 ч. З ст. 310 ГПК України.

30. За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

31. У частинах першій, другій статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

32. Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та, зокрема, Перший протокол до неї.

33. За змістом статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

34. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

35. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

36. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, а наслідки його застосування мають бути передбачуваними.

37. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

38. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

39. При цьому відповідно до положень статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

40. Суди попередніх інстанцій вкотре не врахували, що протиправність, заявлена позивачем при поданні позову полягає в порушенні права власності позивача на відсів, якого його було протиправно позбавлено, без відповідного зменшення вимог стягувачів, тобто шкода завдана позивачеві, на його думку, протиправною бездіяльністю органу державної влади внаслідок вилучення майна боржника з метою звернення стягнення на нього, і не забезпечення належної охорони та зберігання цього майна, за умови, що зберігачем призначено іншу особу, крім боржника.

41. Згідно ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

42. Отже, під час нового розгляду суду належить повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, з`ясувати дійсні правовідносини сторін у справі, дати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням всіх учасників справи, врахувавши при цьому зазначене у цій постанові, і в залежності від встановленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.

43. Крім того, при новому розгляді справи суду слід співставити докази, які надають сторони та застосувати при винесенні рішення, серед іншого і стандарт доказування "вірогідності доказів".

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

44. Враховуючи вказані процесуальні порушення, Верховний Суд вважає за необхідно застосувати приписи п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України, згідно яких підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

45. У цьому випадку справу слід передати на розгляд до суду першої інстанції, оскільки процесуальні порушення були допущені судами обох попередніх інстанцій.

Розподіл судових витрат

46. Враховуючи, що в цьому випадку справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кашперського В`ячеслава Вікторовича задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.09.2021 та постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 у справі №924/1022/17 скасувати.

3. Справу №924/1022/17 направити на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді К.М. Огороднік

Н.Г. Ткаченко