РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.11.2022Справа № 910/4879/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР"

до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ"

про стягнення 931332,50 грн

за зустрічним позовом Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР"

про стягнення 89938,00 грн

представники сторін:

від ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР": Котов С.О.

від ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ": не з`явився

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог позивача за первісним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення 931332,50 грн заборгованості, з яких: 784800,00 грн - основна сума боргу, 131180,52 грн - інфляційні втрати, 15351,98 грн - 3% річних (у редакції заяви про збільшення позовних вимог від 15.09.2022).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором на виконання проектних робіт №20-124-11-19-10900 від 04.09.2019 в частині оплати за виконані роботи.

Короткий зміст позовних вимог позивача за зустрічним позовом

ДП "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДП "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" про стягнення 89938,00 грн штрафних санкцій (68658,00 грн пені та 21280,00 грн штрафу) за порушення строків виконання проектних робіт за договором на виконання проектних робіт №20-124-11-19-10900 від 04.09.2019.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором на виконання проектних робіт №20-124-11-19-10900 від 04.09.2019 в частині своєчасного виконання проектних робіт.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Ухвалою від 29.06.2022 Господарським судом міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/4879/22, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

22.07.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов та зустрічна позовна заява.

Ухвалою від 27.07.2022 Господарським судом міста Києва прийнято зустрічний позов Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення 89938,00 грн, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, подальший розгляд справи №910/4879/22 постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 15.09.2022.

22.08.2022 через систему "Електронний суд" від позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічний позов та відповідь на відзив.

15.09.2022 через систему "Електронний суд" від позивача за первісним позовом надійшли заяви про збільшення розміру позовних вимог (вх. №01-20/4556/22 та вх. №01-20/4557/22).

Протокольною ухвалою від 15.09.2022 суд відклав підготовче судове засідання на 29.09.2022.

У підготовчому засіданні 29.09.2022 представник ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" заявив клопотання про залишення без розгляду раніше подану заяву про збільшення розміру позовних вимог за вх. №01-20/4556/22.

Протокольною ухвалою від 29.09.2022 суд залишив без розгляду раніше подану заяву позивача за первісним позовом про збільшення розміру позовних вимог за вх. №01-20/4556/22.

Щодо заяви позивача ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" про збільшення розміру позовних вимог від 15.09.2022 за вх. №01-20/4557/22, то суд зазначає таке.

У заяві про збільшення розміру позовних вимог ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" просить суд стягнути з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" 931332,50 грн заборгованості, з яких: 784800,00 грн - основна сума боргу, 131180,52 грн - інфляційні втрати, 15351,98 грн - 3% річних.

У відповідності до ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до усталеної судової практики під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Розглянувши заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог від 15.09.2022 за вх. №01-20/4557/22, суд встановив, що заява відповідає вимогам ст.46 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим прийнята судом до розгляду.

Протокольною ухвалою від 29.09.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.10.2022.

18.10.2022 через відділ діловодства суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання з процесуальних питань із закриття провадженні у справі в частині позовних вимог.

У судовому засіданні 20.10.2022 представник ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" усно заявив заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Оскільки нормами процесуального законодавства не передбачено подання усної заяви позивача про зменшення/збільшення позовних вимог, та враховуючи, що усно заявлена представником ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" заява про зменшення розміру позовних вимог залишена судом без задоволення, про що суд постановив протокольну ухвалу від 20.10.2022.

У судовому засіданні 20.10.2022 позивач за первісним позовом заявив усне клопотання про залишення зустрічного позову без розгляду, у зв`язку із неявкою представника позивача за зустрічним позовом у судове засідання по суті.

Виходячи з аналізу норм статей 202, 226 ГПК України, з огляду на те, що за приписами пункту 2 частини першої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, приймаючи до уваги те, що судом не встановлено неможливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача за зустрічним позовом, суд дійшов висновку про відмову у задоволені усного клопотання представника ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" про залишення зустрічного позову без розгляду, про що постановив протокольну ухвалу від 20.10.2022.

Протокольною ухвалою від 20.10.2022 відкладено судове засідання по суті на 03.11.2022.

21.10.2022 через систему "Електронний суд" від позивача за первісним позовом надійшла заява про зменшення позовних вимог.

03.11.2022 на електронну пошту суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання з процесуальних питань із закриття провадженні у справі в частині позовних вимог.

У судовому засіданні 03.11.2022 суд, на підставі ч.2 ст.46, ст.118 ГПК України, постановив протокольну ухвалу про залишення без розгляду заяви ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" про зменшення позовних вимог, оскільки у позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання, у той час як підготовче провадження у справі було закрито 29.09.2022.

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні 03.11.2022 надав пояснення по суті позовних вимог та по суті заперечень на зустрічний позов. Просив суд первісний позов задовольнити та у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник позивача за зустрічним позовом у судове засідання 03.11.2022 не з`явився. Про час та місце судового засідання ДП "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" було повідомлено ухвалою суду 20.10.2022.

У судовому засіданні 03.11.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача за первісним позовом

Позивач за первісним позовом зазначає, що на виконання умов договору на виконання проектних робіт №20-124-11-19-10900 від 04.09.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" виконало, а ДП "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" прийняло проектні роботи на тему "ДСТУ Б Д.1.1- 1:2013. Технічне переоснащення. Комп`ютерні мережі будівель, споруд і приміщень промислового майданчика ВП "Хмельницька АЕС" на суму 784800,00 грн.

На підтвердження факту виконання робіт Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" надало у матеріали справи: Акт №1 від 28.12.2020 здачі-приймання виконаних проектних, вишукувальних та додаткових робіт за договором №20-124-11-19-10900 від 04.09.2019 на суму 120000,00 грн; Акт №2 від 01.07.2021 прийому-передачі виконаних робіт по договору №20-124-11-19-10900 від 04.09.2019 на суму 300000,00 грн; Акт №3 від 21.12.2021 прийому-передачі виконаних робіт по договору №20-124-11-19-10900 від 04.09.2019 на суму 364800,00 грн.

Оскільки ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" оплату прийнятих робіт не здійснив, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" звернулося до суду з позовом про стягнення з ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" заборгованості у сумі 784800,00 грн, а також нарахованих у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання інфляційних втрат у сумі 131180,52 грн та 3% річних у сумі 15351,98 грн (у редакції заяви про збільшення позовних вимог від 15.09.2022).

Позиція відповідача за первісним позовом

Відповідач проти первісного позову заперечив, посилаючись на те, що не мало можливості здійснити оплату у строки, встановлені договором, у зв`язку із важким фінансовим становищем ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ". Також неможливість виконання зобов`язань за договором, за доводами відповідача за первісним позовом обумовлена, введенням на території України воєнного стану.

Окрім того, ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" заперечив правильність розрахунків 3% річних та інфляційних втрат та вказав на безпідставність нарахувань 3% річних та інфляційних втрат на суми податку на додану вартість.

Позиція позивача за зустрічним позовом

Обґрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом, позивач посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" виконав роботи за актами №2 від 01.07.2021 та №3 від 21.12.2021, з порушенням встановленого у договорі строку.

Оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" допущено прострочення виконання зобов`язання з своєчасного виконання робіт, ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" на підставі п.7.6. договору нарахував штраф 7 % у сумі 21280,00 грн та неустойку у сумі 68658,00 грн. Загальна сума штрафних санкцій становить 89938,00 грн.

Позиція відповідача за зустрічним позовом

Відповідач за зустрічним позовом проти позову ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" заперечив, посилаючись на належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" умов договору щодо виконання робіт; порушення позивачем спеціальних строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені та штрафу та нарахування ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" пені, без врахування обмеження подвійної облікової ставки НБУ.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Обставини встановлені судом за первісним позовом та за зустрічним позовом

04.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" (Виконавець) та Державним підприємством "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (Замовник) був укладений договір на виконання проектних робіт №20-124-11-19-10900 (далі - договір), відповідно до умов Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконати проектні роботи на тему "ДСТУ Б Д.1.1- 1:2013. Технічне переоснащення. Комп`ютерні мережі будівель, споруд і приміщень промислового майданчика ВП "Хмельницька АЕС" (п. 1.1).

Відповідно до п.1.4. договору обсяг та зміст проектних робіт, що виконуються Виконавцем за цим договором, технічні вимоги до них, визначаються завданням на проектування (Додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 2.1. договору визначено, що Виконавець зобов`язується виконати проектні роботи з дати укладання договору відповідно до Календарного плану, який є невід`ємною частиною договору (додаток № 2), до 30 червня 2020 року.

У відповідності до 3.1. договору зазначено, що ціна договору становить 654000,00 грн, крім того ПДВ 20% - 130800,00 грн. Всього: 784800,00 грн.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що Замовник здійснює оплату проектних робіт згідно з цим договором протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами акту приймання виконаних проектних робіт.

Пунктом 7.6. договору встановлено, що за порушення строків виконання проектних робіт за договором Виконавець зобов`язаний сплатити Замовнику пеню в розмірі 0,1% від вартості проектних робіт, виконання яких прострочено, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів Виконавець додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

Відповідно до п.11.1. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його реєстрації в ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", за умови підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки), і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором.

Протоколом узгодження договірної ціни згідно додатку №3 від 04.09.2019 сторонами досягнуто згоди щодо розміру договірної ціни на виконання проектних робіт на суму: 654000,00 грн. Крім того ПДВ 20% -130800,00 грн. Всього ціна договору: 784 800,00 грн.

Додатковою угодою від 30.12.2020 №1 до договору сторони погодили нову редакцію Календарного плану до договору (додаток 2) та внесли зміни до пункту 2.1 договору, виклавши його у новій редакції, відповідно до якої Виконавець зобов`язується виконати проектні роботи відповідно до Календарного план який є невід`ємною частиною Договору (додаток № 1 додаткової угоди №1), до 01 червня 2021 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" зазначає, що на виконання умов договору позивач за первісним виконав роботи на суму 784800,00 грн на підтвердження чого надав:

Акт №1 від 28.12.2020 здачі-приймання виконаних проектних, вишукувальних та додаткових робіт за договором №20-124-11-19-10900 від 04.09.2019 на суму 120000,00 грн;

Акт №2 від 01.07.2021 прийому-передачі виконаних робіт по договору №20-124-11-19-10900 від 04.09.2019 на суму 300000,00 грн;

Акт №3 від 21.12.2021 прийому-передачі виконаних робіт по договору №20-124-11-19-10900 від 04.09.2019 на суму 364800,00 грн.

Посилаючись на порушення ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" взятих на себе зобов`язань з оплати виконаних позивачем за первісним позовом робіт та наявність в останнього заборгованості у сумі 784800,00 грн, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості у сумі 784800,00 грн, а також нарахованих у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання інфляційних втрат у сумі 131180,52 грн та 3% річних у сумі 15351,98 грн (у редакції заяви про збільшення позовних вимог від 15.09.2022).

ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" заявлено зустрічний позов про стягнення з ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" пені у сумі 68658,00 грн та штрафу у сумі 21280,00 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані порушенням "ІТ-ІНТЕГРАТОР" встановлених договором строків виконання робіт за Актом №2 від 01.07.2021 та Актом №3 від 21.12.2021), у зв`язку із чим позивачем за зустрічним позовом на підставі пункту 7.6. договору нараховані пеня у сумі 68658,00 грн та штраф у сумі 21280,00 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правові відносини між ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" та ДП "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" виникли на підставі договору на виконання проектних робіт №20-124-11-19-10900 від 04.09.2019.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Статтею 887 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

За первісним позовом:

Спір за первісним позовом виник у зв`язку із не оплатою ДП "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" вартості виконаних ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" робіт на суму 784800,00 грн.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наявними у матеріалах справи Актом №1 від 28.12.2020, Актом №2 від 01.07.2021 та Актом №3 від 21.12.2021 підтверджується факт виконання позивачем та прийняття відповідачем робіт на суму 784800,00 грн.

Акти підписані представниками Замовника та Виконавця без зауважень та заперечень.

Виходячи з наведених вище приписів процесуального закону, враховуючи положення договору суд дійшов висновку, що Акти №1 від 28.12.2020, №2 від 01.07.2021 та №3 від 21.12.2021, які є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксують факт здійснення господарської операції, відповідають вимогам статті 9 вказаного Закону України, Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за виконані роботи.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч.1 ст.843 ЦК України).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що Замовник здійснює оплату проектних робіт згідно з цим договором протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами акту приймання виконаних проектних робіт.

Виходячи з умов договору, відповідач за первісним позовом мав здійснити остаточний розрахунок за виконані роботи у такі строки: за Актом №1 від 28.12.2020 - у строк до 27.01.2021; Актом №2 від 01.07.2021 - у строк до 31.07.2021 (переноситься на перший робочий день - 02.08.2021); за Актом №3 від 21.12.2021- у строк до 20.01.2022.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, відповідач за первісним позовом у строки встановлені договором оплату виконаних робіт за вище зазначеними актами не здійснив.

Станом на час звернення ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" з позовом до суду заборгованість відповідача за первісним позовом становила 784800,00 грн.

Судом також встановлено, що ДП "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" 12.10.2022, 17.10.2022, 25.10.2022 згідно із платіжними дорученнями №10557 від 12.10.2022 на суму 300000,00 грн, №10629 від 17.10.2022 на суму 120000,00 грн, №10894 від 25.10.2022 на суму 168000,00 грн сплатив на користь відповідача 588000,00 грн.

Отже, предмет спору в частині стягнення заборгованості у сумі 588000,00 грн припинив своє існування після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Оскільки, на момент розгляду цієї справи предмет спору в частині стягнення 588000,00 грн заборгованості припинив своє існування, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі у цій частині позовних вимог згідно із п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо залишку заборгованості у сумі 196800,00 грн, то судом встановлено, що невиконане відповідачем за первісним позовом зобов`язання у сумі 196800,00 грн підтверджується матеріалами справи. Докази оплати заборгованості у сумі 196800,00 грн станом на час ухвалення рішення у матеріали справи сторонами не надано.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з ДП "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" заборгованості у сумі 196800,00 грн визнаються судом обґрунтованими.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 131180,52 грн та 3% річних у сумі 15351,98 грн (у редакції заяви про збільшення позовних вимог від 15.09.2022), суд дійшов висновку про таке.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пп. 3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року по справі № 910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат (період на рахування лютий 2022 року по липень 2022 року) та 3% річних (нараховані за періоди з 21.01.2022 по 15.09.2022), суд встановив, що розрахунки є арифметично правильними, здійснені відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору.

За таких обставин, позовні вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 131180,52 грн та 3% річних у сумі 15351,98 грн є обґрунтованими.

Щодо доводів відповідача за первісним позовом про кризовий стан у електричній галузі та наявність заборгованості контрагентів перед державним підприємством "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", що не дозволяє останньому виконати свої зобов`язання за договором підряду, не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Окрім того, згідно ст. 218 ГК України суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, посилання на незадовільний фінансовий стан судом розцінюється критично та в силу приписів ст.218 ГК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення відповідача від виконання господарського зобов`язання.

Одночасно, відповідач за первісним позовом не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували скрутне фінансове становище саме відповідача та доказів вжиття відповідачем заходів щодо його покращення.

З приводу доводів відповідача про неможливість здійснити оплату заборгованості, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором.

Щодо посилань відповідача (за первісним позовом) на лист Торгово-промислова палата України (ТПП України) від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1, то суд зазначає таке.

Так, Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Втім, порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).

Отже, у Законі та Регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не листом на сайті ТПП України.

Лист ТПП України від 28.02.2022 не містить (і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Більш того, загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання (у цьому випадку - за договором на виконання проектних робіт №20-124-11-19-10900 від 04.09.2019).

Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

Одночасно, відповідачем (за первісним позовом) не надано відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань та особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально.

Більш того, строк виконання зобов`язання за поставлений товар у відповідача виник до введення воєнного стану, а відтак безпідставним є посилання відповідача на такі обставини.

З приводу доводів відповідача за первісним позовом щодо безпідставності нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму податку на додану вартість (ПДВ) суд зазначає, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК України обов`язок боржника сплатити інфляційні втрати та 3% річних поширюється на усю суму грошового зобов`язання, яке прострочив боржник (у тому числі суми ПДВ). За таких обставин, позивач правомірно нарахував 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості відповідача з врахуванням ПДВ.

Щодо посилань відповідача за первісним позовом на норми частини першої статті 239 ГПК України та наявність підстав для відстрочення виконання рішення суду, суд зазначає таке.

Так, частиною першою статті 239 ГПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Правовий аналіз статті 239 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що вона не є імперативною та застосовується за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість відстрочення виконання рішення, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених сум, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочення або розстрочення виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

ДП "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" не надано належних доказів, що доводять неможливість своєчасного виконання судового рішення та підтверджують наявність підстав для відстрочення його виконання.

Суд зазначає, що скрутне фінансове становище чи невиконання контрагентами своїх зобов`язань перед відповідачем не є безумовними підставами для відстрочення виконання рішення суду. Окрім того, запровадження в Україні воєнного стану має негативний наслідок на господарську діяльність обох сторін договору, у тому числі і на позивача. При цьому, відповідачем за первісним позовом не надано відомостей про те, що ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем за первісним позовом, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.

Доказів реальної можливості виконати рішення суду за умови надання розстрочення виконання відповідачем не надано.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє наведені у відзиві доводи відповідача за первісним позовом щодо відстрочення виконання рішення суду.

За зустрічним позовом:

Предметом за зустрічним позовом є стягнення пені у сумі 68658,00 грн та штрафу у сумі 21280,00 грн, нарахованих за порушення встановлених договором строків виконання робіт.

У відповідності до ст.629, ст.526 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частина перша статті 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у договорі погоджено, що строк поставки становить 40 календарних днів з дати підписання сторонами договору (п.3.1. договору).

Пунктом 2.1. договору (у редакції додаткової угоди №1 від 30.12.2020) встановлено обов`язок Виконавця виконати проектні роботи у строк до 01 червня 2021 року.

Як підтверджено наявними у матеріалах справи прийому-передачі виконаних робіт по договору №20-124-11-19-10900 від 04.09.2019, ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" виконало роботи 28.12.2020, 01.07.2021, 21.12.2021, що підтверджується Актом №1 від 28.12.2020, Актом №2 від 01.07.2021 та Актом №3 від 21.12.2021.

Отже, ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" (відповідачем за зустрічним позовом) допущено прострочення виконання робіт за Актами №2 від 01.07.2021 та №3 від 21.12.2021.

Факт прострочення виконання ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" зобов`язання за договором щодо своєчасного виконання робіт за Актами №2 від 01.07.2021 та №3 від 21.12.2021 належним чином доведений та підтверджений матеріалами справи.

ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР у відповідності наведених приписів процесуального закону не спростував наведених у зустрічному позові обставин щодо виконання робіт за Актами №2 від 01.07.2021 та №3 від 21.12.2021 з порушенням строку, встановленого договором.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Позивач здійснює нарахування пені за Актами №2 від 01.07.2021 та №3 від 21.12.2021 на вартість прострочених робіт у сумі 554000,00 грн (без ПДВ), у сумі 68658,00 грн, з яких:

7250,00 грн - пеня у розмірі 0,1% за кожен день прострочення від вартості робіт 250000,00 грн (по акту №2 від 01.07.2021) нарахована за 29 календарних днів періоду прострочення з 02.06.2021 по 30.06.2021 (включно) : 250000,00 : 100 х 0,1 х 29 = 7250,00 грн;

61408,00 грн - пеня у розмірі 0,1% за кожен день прострочення від вартості робіт 304000,00 грн (по акту №3 від 21.12.2021) нарахована за 202 календарних днів періоду прострочення з 02.06.2021 по 20.12.2021 (включно) : 304000,00 : 100 х 0,1 х 202 = 61408,00 грн.

Нарахування штрафу у розмірі 7% здійснено по Акту №3 від 21.12.2021, що за розрахунком позивача за зустрічним позовом становить 21280,00 грн (304 000,00 х 7%).

Розрахунки пені у сумі 68658,00 грн та штрафу у сумі 21280,00 грн (у межах визначених позивачем за зустрічним позовом сум нарахування без ПДВ) є арифметично правильними, здійснені відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору.

За таких обставин, позовні вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення пені у сумі 68658,00 грн та штрафу у сумі 21280,00 грн є обґрунтованими.

Доводи відповідача за зустрічним позовом, що нарахування пені здійснено без врахування обмеження подвійної облікової ставки НБУ, суд відхиляє, з огляду на таке.

Так, згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Частиною другою статті 343 ГК України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічна норма міститься також у статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", якою встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З аналізу наведених норм випливає, що розмір пені обмежується подвійною обліковою ставкою НБУ у випадку нарахування на суми простроченого грошового зобов`язання. Однак, у спірних правовідносинах, позивачем за зустрічним позовом здійснено нарахування пені за прострочення не грошового зобов`язання, а тому відсутні підстави для обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

З приводу доводів відповідача за зустрічним позовом про те, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення пені та штрафу, з порушенням встановлених законом строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У відповідності до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, зустрічну позовну заяву позивачем було подано 18.07.2022 (згідно відмітки пошти про відправлення); прострочення виконання робіт розпочалося з 02.06.2021; нарахування пені здійснено за загальний періоди з 02.06.2021 по 30.06.2021 та з 02.06.2021 по 20.12.2021; прострочення понад 30 днів за Актом №3 від 21.12.2021 виникло з 02.07.2021.

Тобто, вимоги про стягнення пені з визначеними періодами нарахування можуть бути пред`явлені до 02.06.2022 - 30.06.2022; до 02.06.2022 - 20.12.2022; вимоги про стягнення штрафу - до 02.07.2022.

Однак, відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", на території України запроваджено карантин на період з 12 березня до 3 квітня 2020 року.

У подальшому строк карантину неодноразово продовжувався і діє до теперішнього часу.

Вищевказаний пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України набрав чинності 02.04.2020.

Отже, вимоги про стягнення пені та штрафу, заявлені позивачем за зустрічним позовом у межах строку позовної давності.

За таких обставин, суд залишає без задоволення заяву відповідача за зустрічним позовом про застосування строків позовної давності.

ВИСНОВКИ СУДУ

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що у п.58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішенні даного спору враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З урахуванням встановлених обставин, відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" за первісним позовом в частині стягнення заборгованості у сумі 196800,00 грн, 3% річних у сумі 15351,98 грн, інфляційних втрат у сумі 131180,52 грн, закриття провадження у справі №910/4879/22 в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" про стягнення суми основного боргу у розмірі 588000,00 грн та задоволення позовних вимог Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАЗАРІВСЬКА, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" за зустрічним позовом про стягнення пені у сумі 68658,00 грн та штрафу у сумі 21280,00 грн.

Оскільки вимоги як за первісним так і за зустрічним позовом підлягають задоволенню керуючись приписами 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку провести зустрічне зарахування присуджених сум та стягнути між ними різницю з відповідача за первісним позовом (ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ"), а саме: заборгованість у сумі 106862,00 грн (196800,00 грн - 89938,00 грн), 3% річних у сумі 15351,98 грн, інфляційні втрати у сумі 131180,52 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;

9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

У відповідності до п.1.1. договору про надання правової допомоги від 09.01.2022, Адвокатське бюро "Тетяни Андріанової" прийняло на себе зобов`язання надати Клієнту (Товариству з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР") правову допомогу на умовах визначених цим договором.

Згідно із додатком від 13.06.2022 до договору про надання правової допомоги від 09.01.2022 Бюро взяло на себе зобов`язання надати правову допомогу з представництва ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" в Господарському суді міста Києва за позовом до ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором на виконання проектних робіт №20-124-11-19-10900 від 04.09.2019 (п.1.1.).

Відповідно до п.1.2. додатку від 13.06.2022 до договору про надання правової допомоги від 09.01.2022 послуги, що надаються Клієнту включають правовий аналіз документів Клієнта, підготовку та направлення від імені Клієнта та у його інтересах відповідних позовних заяв, заяв по суті спору, та інших процесуальних документів до суду, представництво - участь у судових засіданнях в суді першої інстанції - Господарському суді міста Києва; підготовку процесуальних документів на стадії судового розгляду в суді першої інстанції, в тому числі але не виключно, необхідні заяви по суті спору, але виключно: пояснення, клопотання, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив та інших документів у разі їх необхідності; надання пояснень в суді.

Пунктом 1.3. додатку від 13.06.2022 до договору про надання правової допомоги від 09.01.2022 вартість послуг Бюро за домовленістю Сторін становить із розрахунку за 1 (одну) годину роботи адвоката Бюро - 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, і попередньо за Послуги згідно пунктів та 1.2. Договору по підготовці та представництву інтересів Клієнта в суді першої інстанції - Господарському суді міста Києва складає - 25 000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок), із розрахунку - 10 (десять) годин роботи адвоката Бюро, які сплачуються Клієнтом передоплатою на протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання рахунку Бюро.

Адвокатським бюро "Тетяни Андріанової" виставлено рахунок №24 від 20.06.2022 на оплату послуг з надання правової допомоги згідно додатку від 13.06.2022 до договору про надання правової допомоги від 09.01.2022 на суму 25000,00 грн.

Платіжним дорученням №5880 від 20.06.2022 ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" здійснило оплату вартості послуг з надання правової допомоги у сумі 25000,00 грн.

За приписами ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" заперечує щодо заявленої ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" суми витрат на правову допомогу, зазначив, що заявлена позивачем за первісним позовом сума витрат на правову допомогу є необґрунтованою та неспівмірною.

Оцінивши подані ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" докази та наведені відповідачем заперечення щодо заявленої суми витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу у сумі 25000,00 грн підтверджені позивачем, виходячи із такого.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У той же час, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Судом враховано, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

Для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд зазначає, що належних доказів або обґрунтувань, які б підтвердили неправильність розрахунку витрат або неналежність послуг адвоката у справі, ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" не надано, тоді як самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні витрат на правову допомогу позивача за первісним позовом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №910/5410/19.

Перевіривши матеріали справи, врахувавши заперечення ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" щодо заявлених ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" витрат на оплату правничої допомоги у сумі 25000,00 грн, суд дійшов висновку, що ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" не доведено необґрунтованості та неспівмірності розміру витрат ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" на оплату послуг адвоката за розгляд справи в суді.

Враховуючи обставини даної справи, предмет та підстави позовних вимог, заперечення відповідача проти розміру витрат на правову допомогу, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, враховуючи наданий адвокатом обсяг послуг, ціну позову, суд дійшов висновку про реальність витрат ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" у сумі 25000,00 грн на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом справи, а також обґрунтованість та співмірність розміру таких витрат.

Згідно із приписів ст.129 ГПК України витрати позивача на правничу допомогу у сумі 25000,00 грн покладаються на ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ".

Щодо заявленого ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" гонорару успіху у розмірі 10% від ціни позовної заяви, то суд зазначає таке.

Відповідно до п.1.4. додатку від 13.06.2022 до договору про надання правової допомоги від 09.01.2022 додаткова винагорода Бюро (гонорар успіху) в розмірі 10% від ціни позову сплачується у випадку вирішення справи в суді першої інстанції - Господарському суді міста Києва, на користь Клієнта та підставою для сплати є відповідне судове рішення.

Зазначена у п.1.4. додатку від 13.06.2022 до договору про надання правової допомоги від 09.01.2022 винагорода є додатковою винагородою адвоката, платою за досягнутий адвокатом результат, та є за своєю суттю так званим "гонораром успіху", нарахування та сплата якого залежать від настання певної події.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат (відшкодування їх за рахунок іншої сторони) у формі "гонорару успіху", суд повинен виходити не з договору між адвокатом та клієнтом, який створює саме для них права та обов`язки, та погодженого ними розміру гонорару (в даному випадку вирахуваного ними у відсотковому співвідношенні від ціни позову), а й з пропорційності цих витрат фактично понесеним судовим витратам, безпосередньо пов`язаним з розглядом справи, які визначені адвокатським бюро та оцінені судом, зокрема з точки зору складності цієї справи та розумної необхідності цих судових витрат для даної справи.

Суд дійшов висновку, що в частині стягнення "гонорару успіху" в розмірі 10% від ціни позову такі витрати не відповідають критерію розумності, оскільки не мають характеру необхідних, без понесення яких у ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР" буде відсутня можливість захистити свої права та законні інтереси, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника ТОВ "ІТ-ІНТЕГРАТОР", які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування з огляду на обставини справи матиме надмірний характер, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування "гонорару успіху" за рахунок Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ".

У відповідності до п.11 ст.238 Господарського процесуального кодексу України на відповідача за первісним позовом покладено різницю між розподіленими сумами судового збору, а саме у сумі 1638,99 грн (4119,99 грн - 2481,00 грн).

Також суд роз`яснює позивачу за первісним позовом, що він не позбавлений можливості звернутись до суду із клопотанням у порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір" про повернення судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі у частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №910/4879/22 в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" про стягнення суми основного боргу у розмірі 588000,00 грн.

В іншій частині первісний позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАЗАРІВСЬКА, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" (04080, місто Київ, ВУЛИЦЯ КОСТЯНТИНІВСЬКА, будинок 73, ідентифікаційний код 31091208) заборгованість у сумі 196800,00 грн, 3% річних у сумі 15351,98 грн, інфляційні втрати у сумі 131180,52 грн, витрати на правову допомогу у сумі 25000,00 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 4119,99 грн.

Зустрічний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" (04080, місто Київ, ВУЛИЦЯ КОСТЯНТИНІВСЬКА, будинок 73, ідентифікаційний код 31091208) на користь Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАЗАРІВСЬКА, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (30100, ХМЕЛЬНИЦЬКА область, місто НЕТІШИН, вулиця ЕНЕРГЕТИКІВ, будинок 20, ідентифікаційний код 21313677) пеню у сумі 68658,00 грн, штраф у сумі 21280,00 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2481,00 грн.

Провести зустрічне зарахування стягнутих сум та стягнути з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАЗАРІВСЬКА, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-ІНТЕГРАТОР" (04080, місто Київ, ВУЛИЦЯ КОСТЯНТИНІВСЬКА, будинок 73, ідентифікаційний код 31091208) заборгованість у сумі 106862,00 грн, 3% річних у сумі 15351,98 грн, інфляційні втрати у сумі 131180,52 грн, витрати на правову допомогу у сумі 25000,00 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 1638,99 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 11.11.2022.

Суддя С. О. Турчин