РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.11.2022Справа № 910/7884/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Винфорт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖОРДЖІАН АЛКО ГРУП УКРАЇНА"

про стягнення 157643,69 грн

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖОРДЖІАН АЛКО ГРУП УКРАЇНА" (далі - відповідач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Винфорт" (далі - позивач) боргу та санкцій за договором поставки №112 від 01.12.2021, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань повністю та вчасно оплатити поставлений йому товар.

Ухвалою суду від 26.08.2022 відкрито провадження у справі №910/7884/22 за вказаними позовними вимогами, справа розглядається а правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

08.09.2022 від позивача надійшла заява з повідомленням того, що відповідачем було сплачено частину боргу у сумі 5000 грн, на підтвердження чого надано копію платіжного доручення №654 від 11.08.2022.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову (відзив), або будь-які інші письмові заперечення чи пояснення по справі та/або заяви процесуального характеру.

До матеріалів справи (до позовної заяви) залучені докази виконання позивачем вимог ст. 172 ГПК України - надіслання Відповідачу копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Судом також були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про відкриття судом провадження у справі, оскільки відповідна ухвала суду про відкриття провадження у справі надсилалася на адресу місцезнаходження відповідача, яка вказана у позові та зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Так, до суду повернувся конверт з ухвалою суду про відкриття провадження у справі, який працівники пошти не змогли вручити відповідачу у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою, про що міститься відповідна відмітка.

За відсутності відзиву суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2021 між позивачем як постачальником та відповідачем як покупцем було укладено договір поставки з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей (далі - Договір) за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується постачати продукти харчування, в тому числі алкогольні напої відповідно до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати товар за накладними і оплачувати його в порядку визначеному договором.

За умовами п. 2.5 Договору право власності на товар і всі пов`язані з цим ризики і зобов`язання переходять до покупця при прийомі товару і підписанні ним товаросупровідної документації.

Сторони погодили у п. 3.3 Договору, що покупець оплачує повну вартість поставленого товару протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару.

Як вбачається з видаткових та товарно-транспортних накладних від 08.12.2021 та від 23.01.2022 позивачем було здійснено поставку товару за Договором на суму 313494,62 грн, яку в свою чергу прийнято відповідачем.

Позивач зазначає, що відповідачем 26.04.2022, 17.05.2022, 21.07.2022 та 29.07.2022 було здійснено часткову оплату отриманого ним товару на суму 35000 грн, а 03.06.2022 було повернуто товару на 185434,86 грн на підтвердження чого ним надано довідку за підписом бухгалтера.

27.06.2022 позивач звернувся із письмовою претензією до відповідача у якій вимагав оплатити борг за отриману продукцію та штрафні санкції, однак відповідач не надав відповіді на претензію.

Правом на судовий захист відповідач не скористався, та обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростував.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до приписів статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 86 ГПК України).

Так, матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем товару за Договором на суму 307587,02 грн за видатковою накладною від 08.12.2021 та на суму 5907,60 грн за видатковою накладною від 23.01.2022.

З наданої позивачем оборотно-сальдової довідки вбачається, що відповідачем було оплачено 35000 грн за товар, а також повернуто товару на суму 184675,40 грн, а отже неоплаченим лишилось 93059,76 грн.

Разом з тим, позивачем після відкриття провадження у справі було надано копію платіжного доручення від 11.08.2022, що підтверджує часткову оплату відповідачем товару на суму 5000 грн, а отже в цій частині предмет спору відсутній.

Суд зазначає, що якщо предмет спору був відсутній до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 №13/51-04.

Судом встановлено, що позовну заяву датовано 12.08.2022 та направлено до суду 15.08.2022, що підтверджується відбитком штемпеля Укрпошти на конверті у якому надійшов позов, а оплата відповідачем 5000 грн була здійснена 11.08.2022, таким чином, станом на день звернення із даним позовом до суду, а отже і до відкриття провадження у справі, предмет спору на 5000 грн вже був відсутнім, а отже суд відмовляє у стягненні цієї суми коштів.

Враховуючи наведене вище та приймаючи до уваги, що станом на день ухвалення даного рішення відповідачем не було погашено заборгованості на суму 88059,76 грн, то вимоги позову у цій частині підлягають задоволенню.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, Відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Сторони погодили в п. 4.1 Договору, що при порушенні покупцем п. 3.3 даного Договору покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. Нарахування штрафних санкцій за прострочення покупцем виконання умов цього Договору припиняється в день виконання такого простроченого зобов`язання.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що при порушенні покупцем умов п. 3.3 Договору на строк більше 30 календарних днів на покупця покладається відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 10 % від простроченої суми заборгованості.

Судом встановлено, що відповідачем в установлені п. 3.3 Договору строки не було здійснено оплати отриманого ним 08.12.2021 та 23.01.2022 товару.

З розрахунку позивача викладеного у позовній заяві вбачається, що ним на суму боргу з урахуванням часткових оплат та повернення частини товару було нараховано відповідачу на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних у сумі 3559,74 грн (по накладній від 08.12.2021 у період з 07.02.2022 до 10.08.2022; по накладній від 23.01.2022 у період з 25.03.2022 по 10.08.2022), на підставі п. 4.1 Договору пеню у сумі 29674,73 грн (по накладній від 08.12.2021 у період з 07.02.2022 до 07.08.2022; по накладній від 23.01.2022 у період з 25.03.2022 по 10.08.2022) та на підставі п. 4.2 Договору 10% штрафу у сумі 31349,46 грн (нарахованих на першочергову суму боргу 313494,62 грн).

Заперечень щодо здійснених позивачем нарахувань та наведених ним сум, а також контррозрахунку нарахованих фінансових санкцій відповідачем суду надано не було.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок вищевказаних сум, та встановлено, що позивачем по видатковій накладній від 08.12.2021 невірно рахується перший день з якого почалося прострочення оплати.

Розділ V Цивільного кодексу України окремо регулює питання пов`язані з визначенням та порядком обчислення строків.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, останній день оплати за видатковою накладною від 08.12.2021 припадає на 06.02.2022, що є неділя (вихідний день), а отже цей день переноситься на наступний за ним робочий - 07.02.2022, таким чином, прострочення оплати товару за вказаною накладною почалося з 08.02.2022.

Крім того позивачем включено у розрахунок пені та 3% річних ті дні, у які була здійснена часткова оплата боргу на частину суми яка була погашена у той день.

Разом з тим, суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13.06.2018 у справі № 922/1008/16 стосовно того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається у відповідний період часу.

Здійснивши перерахунок пені та 3% річних судом встановлено, що з відповідача підлягають стягненню 28151,86 грн пені, 3441,69 грн 3% річних, а у стягненні 737,89 грн пені та 50,56 грн 3% річних суд відмовляє.

Судом встановлено, що позивачем правомірно нараховано відповідачу штраф у сумі 31349,46 грн на підставі п. 4.2 Договору, а отже ця позовна вимога підлягає задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн.

На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем до матеріалів справи додані (у копіях) наступні належні та допустимі докази:

- договір №17 про надання правової допомоги від 10.08.2022 з додатковою угодою до нього від 10.08.2022, які укладені між позивачем та адвокатом Фольгіним О.Л.;

- рахунок №9 від 11.08.2022 на суму 3000 грн;

- платіжне доручення № 17810 від 11.08.2022 на суму 3000 грн;

- ордер ОД №469669 від 10.08.2022 на надання правничої (правової) допомоги;

- копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Фольгін О.Л.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом встановлено, що позивач та адвокат Фольгін О.Л. в Додатковій угоді до Договору №17 про надання правової допомоги від 10.08.2022 погоджено вартість професійно-правових послуг наданих в межах даного спору у розмірі 3000 грн, що є гонораром, який було сплачено позивачем, що підтверджується долученим платіжним дорученням від 11.08.2022.

З огляду на наведені положення процесуального законодавства, суд вважає розмір заявлених позивачем витрат, таким, що відповідає критеріям розумності, співмірності та пропорційності до предмета спору у даній справі.

Судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам у зв`язку із частковим задоволенням позову.

Керуючись статтями 86, 129, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖОРДЖІАН АЛКО ГРУП УКРАЇНА" (03048, м. Київ, вул. Медова, будинок 5В; ідентифікаційний код 44112656) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Винфорт" (65012, м. Одеса, пров. Катаєва, будинок 3; ідентифікаційний код 30704028) 88059 (вісімдесят вісім тисяч п`ятдесят дев`ять) грн 76 коп. боргу, 31349 (тридцять одну тисячу триста сорок дев`ять) грн 46 коп. штрафу, 28151 (двадцять вісім тисяч сто п`ятдесят одну) грн 86 коп. пені, 3441 (три тисячі чотириста сорок одну) грн 69 коп 3% річних, 2376 (дві тисячі триста сімдесят шість) грн 49 коп. судового збору та 2873 (дві тисячі вісімсот сімдесят три) грн 62 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

У решті вимог позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.