ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2022 р.м. ХарківСправа № 922/1001/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31);
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельна компанія "Уровень" (61153, м. Харків, пр. Ювілейний, 56).
про стягнення коштів в розмірі 21685,03 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО", м. Київ, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельна компанія "Уровень", м. Харків, про стягнення 21685,03 грн. шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Також просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 11.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 922/1001/22. Розгляд справи № 922/1001/22 призначено за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Зобов`язано відповідачу у строк, протягом п`ятнадцяти днів, з дня вручення ухвали про відкриття провадження, надати суду відзив на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ГПК України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство.

Відповідач, у строки, визначені ухвалою суду від 11.07.2022 відзив на позов не надав, заборгованість не спростував.

Про розгляд справи господарським судом, відповідач повідомлявся за юридичною адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Разом з цим, суд звертає увагу, що ухвали господарського суду Харківської області по справі № 922/1001/22 були направлені на належні адреси сторін, які відображені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Беручи до уваги вищевказане суд зауважує, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Отже, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному разі суду.

Разом з тим, за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала господарського суду Харківської області від 11.07.2022 по справі № 922/1001/22 було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що вбачається за веб-адресою: https://reyestr.court.gov.ua/.

Також, з метою належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, на офіційному веб-порталі судової влади України, 19.09.2022 було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельна компанія "Уровень" про розгляд справи №922/1001/22 за його участю, господарським судом Харківської області.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень, а тому суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

У відповідності до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву, у встановлений судом строк, без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому процесі не скористався, відзиву на позовну заяву, у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Крім того, у даному випадку, суд враховує, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті, в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

На адресу суду від учасників справи не надходило належно оформленого клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, з повідомленням сторін, відповідно до ст. 252 ГПК України.

З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи, суд встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (страховик, позивач) та ОСОБА_1 (страхувальник) уклали електронний договір добровільного страхування наземного транспорту «Наша Автоцивілка» № 5-00 від 04.10.2019, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані із експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Toyota Land Cruiser 200. д.р.н. НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 4 публічного договору-оферти щодо добровільного страхування наземного транспорту за пакетом «Наша Автоцивілка», договір страхування вважається підписаним клієнтом, шляхом прийняття умов цієї публічної оферти при сплаті страхового платежу. На підтвердження підписання договору клієнтом (страхувальником), позивачем надано довідку підтвердження сплати страхового платежу.

18 червня 2020 року о 15 годині 40 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки МАЗ д.р.н. НОМЕР_2 , рухаючись біля будинку №125 по вулиці Гольдбергівській у м. Харкові, на порушення вимог пункту 2.3а Правил дорожнього руху (затверджені постановою Кабінету Міністрів України 10 жовтня 2001 року № 1306), перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, внаслідок чого відірвались задні два колеса зліва та одне з коліс, внаслідок інерційного руху, здійснило зіткнення з автомобілем марки Toyota Land Cruiser 200, д.р.н. НОМЕР_1 , який рухався у зустрічному напрямку, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно з Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.07.2020, особою, винною у скоєнні ДТП, визнано ОСОБА_2 , якого було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно умов договору страхування, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода (ДТП), що сталась внаслідок зіткнення (контакту) забезпеченого ТЗ з іншим транспортним засобом-учасником ДТП, яке сталося з вини водія іншого ТЗ-учасника (п. 2.1 договору страхування).

Розмір страхового відшкодування визначається страховиком, виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми. Підставою для виплати страхового відшкодування є рахунок станції технічного обслуговування, рекомендованої страховиком (п. 9.2.1 договору страхування).

Відповідно до рахунку СТО, вартість відновлювального ремонту складає 52161,00 грн.

Згідно із ст. 25 Закону України «Про страхування», умов договору, на підставі заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування, ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 52767,00 грн., що підтверджується страховим актом № 2035995-1 від 02.07.2020 та платіжним дорученням № 17767 від 02.07.2020.

Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до інформації, отриманої із ЄЦБД МТСБУ, цивільна відповідальність особи, винної в скоєнні ДТП на момент настання страхової події була застрахована в ПрАТ "УПСК" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом АО/4860713, за яким ліміт за шкоду, заподіяну майну, становить 130000,00 грн.. франшиза - 0.00 грн.

ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПрАТ "УПСК" з заявою на виплату страхового відшкодування.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна або сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Відповідно до ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

З аналізу п.7.38. Методики значення ЕЗ коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ. Згідно п. 7.39. Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є: якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації та якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль Toyota Land Cruiser 200, д.р.н. НОМЕР_1 - 2014 року випуску, тобто на момент ДТП строк експлуатації якого становив 7 років та у відповідності із розрахунком ПрАТ "УПСК" складові частини кузову якого відновлювалися ремонтом, а тому при здійсненні страхового відшкодування за полісом АО/4860713 ПрАТ "УПСК" урахувало знос та здійснило страхове відшкодування в сумі 31081,97 грн., що підтверджується довідкою - підтвердженням надходження коштів.

Разом з тим, відповідно ст. ст. 1166, 1187 ЦК України обов`язок по відшкодуванню в повному обсязі завданої внаслідок ДТП шкоди покладається на винну особу.

Як вказує позивач, ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося з позовом до винної у скоєнні ДТП особи - ОСОБА_2 , Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельна компанія "Уровень", про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 21685,03 грн. до Богодухівського районного суду Харківської області.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 05.08.2021 по справі № 613/472/21 встановлено:

«.. Відповідно до листа ТОВ "ДБК "Уровень", ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , станом на 18.06.2020, перебував у трудових відносинах з ТОВ "ДБК "Уровень" та 18.06.2020 виконував трудові обов`язки. ОСОБА_2 станом на 18.06.2020 займав посаду водія транспортних засобів. ..»

«....Отже, шкоду завдано працівником ОСОБА_2 під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, у зв`язку з цим зобов`язання щодо її відшкодування, у разі відповідного доведення, покладається на роботодавця, тобто ТОВ "ДБК "Уровень" (ч.І ст.1172 ЦК України), яке має бути належним відповідачем по даній справі....»

У Рішенні Богодухівського районного суду Харківської області від 05.08.2021 по справі № 613/472/21, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки було встановлено, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем. При цьому, суд звернув увагу позивача на те, що він не позбавлений права звернутися до суду із позовом до належного відповідача, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не порушене.

Позивач зазначає, оскільки сума понесених збитків (з урахуванням особливостей здійснення страхового відшкодування за полісом, визначених ст. 29 Закону) в повному обсязі не була сплачена ПрАТ "УПСК", то з огляду на приписи ст. 1194 ЦК України, різниця між сумою страхового відшкодування за полісом та сумою фактично завданих збитків, а саме 21685,03 грн. (52767,00 грн. (фактичний розмір шкоди) - 31081,97 грн. (виплата від ПрАТ "УПСК") = 21 685,03 грн.) підлягає стягненню з відповідача.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку, ПрАТ «СК «ВУСО» зверталося до відповідача з пропозицією про відшкодування шкоди (вих. № 274/6 від 24.01.2022), втім, станом на дату звернення до суду з цією позовною заявою, шкода не була відшкодована відповідачем.

Доказів протилежного відповідачем суду надано не було.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

П. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 993 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 ЗУ "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а тому до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з Постановою Червонозаводського районного м. Харкова від 14.07.2020 року особою, винною у скоєнні ДТП, яка мала місце 18.06.2020 в м. Харків, вул. Гольдберівська, 125 - є ОСОБА_2 , якого було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З огляду на викладене, до позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" перейшло право вимоги на отримання від винної особи ОСОБА_2 компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля марки Toyota Land Cruiser 200, д.р.н. НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18.06.2020 в м. Харків, вул. Гольдберівська, 125.

Відповідно до інформації, отриманої із ЄЦБД МТСБУ стало відомо, що цивільна відповідальність особи, винної в скоєнні ДТП, на момент настання страхової події, була застрахована в ПрАТ "УПСК" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/4860713, за яким ліміт за шкоду, заподіяну майну, становить 130000,00 грн., франшиза - 0.00 грн.

За таких обставин, до позивача, у порядку зворотної вимоги перейшло право на отримання від ПрАТ "УПСК" компенсації шкоди, завданої внаслідок зазначеної вище ДТП.

При цьому, суд зауважує, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже, ПрАТ "УПСК" за договором (полісом) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також виступає відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з п. 22.1 якої, у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, ПрАТ "УПСК" за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. ст. 29, 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092 (надалі - Методика).

Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Разом з тим, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 331/6395/18, від 19 липня 2021 року у справі №206/3219/15-ц, від 24 червня 2019 року у справі №562/2018/16-ц, від 17 жовтня 2019 року №439/1356/16-ц, від 19 липня 2021 року у справі №206/3219/15-ц, від 21 жовтня 2019 року у справі №331/2414/16-ц, від 24 жовтня 2019 року у справі №758/2874/16-ц, від 13 листопада 2019 року у справі №212/2534/16-ц.

Судом взято до уваги ті обставини, що спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" завжди обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд зазначає, що відповідно до вищевказаного спеціального положення, законодавець надав право виключно страховикам здійснювати відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортних засобів з урахуванням зносу.

Однак, порядок відшкодування залишку шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено ст. 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постановах від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18, від 11 серпня 2021 року у справі №554/8473/19, від 21 липня 2021року у справі №757/33065/18-ц.

Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу потерпілої особи - автомобіль Toyota Land Cruiser 200, д.р.н. НОМЕР_1 - 2014 року випуску, тобто на момент ДТП строк експлуатації якого становив 7 років та у відповідності із розрахунком ПрАТ "УПСК" складові частини кузову якого відновлювалися ремонтом, а тому при здійсненні страхового відшкодування за полісом АО/4860713 ПрАТ "УПСК" урахувало знос та здійснило страхове відшкодування в сумі 31081,97 грн., що підтверджується довідкою - підтвердженням надходження коштів.

Оскільки розміру страхового відшкодування, виплаченого страховиком відповідача не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у зв`язку з встановленням законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком відповідача, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

В силу вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, а відповідно до вимог ч.2 вказаної статті ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договорі підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 05.08.2021 по справі № 613/472/21 встановлено наступне:

«.. Відповідно до листа ТОВ "ДБК "Уровень", ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , станом на 18.06.2020, перебував у трудових відносинах з ТОВ "ДБК "Уровень" та 18.06.2020 виконував трудові обов`язки. ОСОБА_2 станом на 18.06.2020 займав посаду водія транспортних засобів. ..»

«....Отже, шкоду завдано працівником ОСОБА_2 під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, у зв`язку з цим зобов`язання щодо її відшкодування, у разі відповідного доведення, покладається на роботодавця, тобто ТОВ "ДБК "Уровень" (ч.І ст.1172 ЦК України), яке має бути належним відповідачем по даній справі....»

У Рішенні Богодухівського районного суду Харківської області від 05.08.2021 по справі № 613/472/21, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки було встановлено, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі за позовом ПрАТ «СК «ВУСО» до ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельна компанія "Уровень", про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Суд враховує, що рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", яке є в силу ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" джерелом права, визначено, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ("Брумареску проти Румунії", § 61)".

Оскільки на час розгляду справи № 922/1001/22, рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 05.08.2021 по справі № 613/472/21 набрало законної сили, суд зазначає, що відповідно до ст. 75 ГПК України вказане є підставою для звільнення позивача від доказування обставин, встановлених під час розгляду справи № 613/472/21.

Отже, з огляду на такі обставини, та відповідно до приписів ст. ст. 1172, 1187 ЦК України господарський суд дійшов висновку про те, що, в даному випадку, особою, відповідальною за завдані збитки внаслідок ДТП, яка сталася 18.06.2020, є Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельна компанія "Уровень".

Даної позиції також дотримується Верховний Суд, де в своєму рішенні від 05.06.2018 по справі № 243/10982/15-ц зазначив, що володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Оскільки сума понесених збитків (з урахуванням особливостей здійснення страхового відшкодування за полісом, визначених ст. 29 Закону) в повному обсязі не була сплачена ПрАТ "УПСК", то з огляду на приписи ст. 1194 ЦК України, різниця між сумою страхового відшкодування за полісом та фактично завданих збитків, а саме 21685,03 грн. (52767,00 грн. (фактичний розмір шкоди) - 31081,97 грн. (виплата від ПрАТ "УПСК") повинна бути відшкодована відповідачем.

Відповідно ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 73 ГГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" є законодавчо обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, не спростованими відповідачем, а, отже, є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі 2481,00 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду, покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 248, 251, 252 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельна компанія "Уровень" (61153, м. Харків, пр. Ювілейний, 56, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31; адреса для листування: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 17, ) суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 21685,03 грн., витрати з оплати судового збору в розмірі 2481,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31; адреса для листування: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 17, );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельна компанія "Уровень" (61153, м. Харків, пр. Ювілейний, 56, ).

Повне рішення підписано 08.11.2022.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/1001/22