РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.10.2022Справа № 753/10990/20

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 753/10990/20

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фонду державного майна України

про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

За участю представників сторін:

від позивача: Гопкало В.В.;

від відповідача: Козую Б.Ю.;

від третьої особи: Матіюк Д.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (надалі - АТ «ОГХК»/ відповідач), в якому, з урахування уточненої позовної заяви, просила визнати незаконним та скасувати наказ АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" № 14-к від 14.05.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновити ОСОБА_1 на посаді заступника голови правління АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.05.2020 по день винесення рішення та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, наказом ДП «ОГХК» від 21.07.2016 № 45-к її було призначено на посаду виконуючого обов`язки заступника генерального директора з охорони праці підприємства, а згідно наказу ДП «ОГХК» від 07.09.2016 № 48-к - на посаду заступника генерального директора з охорони праці. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15.11.2916 ДП «ОГХК» з 08.12.2016 перетворено на публічне акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія». Наказом ПАТ «ОГХК» від 08.12.2016 № 3-к позивача було переведено на посаду заступника голови правління. Наказом Мінекономрозвитку України від 06.12.2016 № 2035 затверджено склад правління ПАТ «ОГХК». Цим же наказом ОСОБА_1 було включено до складу членів правління, як заступника голови правління колегіального виконавчого органу. 19.09.2017 між позивачем та Мінекономрозвитку України був укладений контракт №30, відповідно до умов якого позивач виконувала обов`язки члена колегіального виконавчого органу товариства включно до 20.09.2020. Наказом Мінекономрозвитку України від 22.12.2018 № 1955 було змінено тип ПАТ «ОГХК» на АТ «ОГХК». Наказом Мінекономрозвитку України від 09.10.2019 № 187 функцію управління пакетом акцій АТ «ОГХК» було передано Фонду державного майна України. Відповідно до наказу ФДМ України від 19.03.2020 № 513 повноваження ОСОБА_1 були припинені, а укладений з позивачем контракт розірвано. Наказом від 14.05.2020 № 14-к ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника голови правління з 14.05.2020, у зв`язку з припиненням повноважень, згідно пункту 5 статті 41 КЗпП України. Позивач стверджує, що звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства, оскільки позивач і далі продовжувала виконувати свої посадові обов`язки як найманий працівник за посадою, передбаченою штатним розписом підприємства, з дотриманням трудового законодавства та правил внутрішнього трудового розпорядку, отримувала заробітну плату, відтак, дії відповідача щодо її звільнення як посадової особи є незаконними.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 26 січня 2022 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року скасовано.

Провадження у справі № 753/10990/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", третя особа - Фонд державного майна України, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди закрито.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції господарського суду.

22.02.2022 ОСОБА_1 подала до Верховного Суду заяву про направлення справи за встановленою юрисдикцією - до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2022 року справу № 753/10990/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", третя особа - Фонд державного майна України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди передано до Господарського суду міста Києва, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.

13.05.2022 матеріали справи № 753/10990/20 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

06.06.2022 на електронну пошту Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 прийнято справу №753/10990/20 до провадження та ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 30.06.2022.

20.06.2022 на електронну адресу Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2022 задоволено заяву представника позивача про розгляд справи, режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Присутні у підготовчому засіданні 30.06.2022 представники відповідача та третьої особи повідомили суд про надіслання витребуваних судом пояснень по справі поштою, які станом на день розгляду справи до суду не надійшли, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 183 ГПК України, в підготовчому засіданні було оголошено перерву до 14.07.2022.

01.07.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує, посилаючись на те, що припинення повноважень позивача, як заступника голови правління АТ «ОГХК» відповідно до Наказу ФДМ України від 19.03.2020 № 513, є підставою для розірвання АТ «ОГХК» трудових відносин з позивачем на підставі саме п. 5 ст. 41 КЗпП України та відповідно з цієї ж підстави було розірвано Контракт № 30 від 19.09.2017.

05.07.2022 на адресу суду від третьої особи надійшли пояснення, в яких остання проти позову також заперечує, посилаючись на те, що строк дії контракту, укладеного з позивачем, закінчився 20.09.2020, а тому відсутні правові підстави для поновлення ОСОБА_1 на посаді. Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/4940/20 від 23.12.2020, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2021 та постановою Верховного Суду від 13.07.2021, було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 щодо визнання протиправним та скасування наказу Фонду державного майна України №513 від 19.03.2020, яким було припинено повноваження вказаних осіб як членів правління АТ «ОГХК».

11.07.2022 на електронну пошту суду та через систему «Електронний суд», а також 14.07.2022 на поштову адресу суду від представника позивача надійшли відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів, а саме: копій наказів про звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Присутній у судовому засіданні 14.07.2022 представник позивача просив задовольнити клопотання про витребування доказів.

Представник відповідача заперечив проти його задоволення, посилаючись на те, що наведені у клопотання докази не стосуються предмету позову.

Представник третьої особи підтримав позицію представника відповідача.

Суд, розглянувши клопотання представника позивача про витребування доказів, відмовив у його задоволенні, оскільки докази, які просив витребувати представник позивача, стосуються інших фізичних осіб, які не є учасниками даної справи, а також не входять до предмету доказування, виходячи з підстав та предмету позову.

Відповідно до ст. 183 ГПК України, в підготовчому засіданні було оголошено перерву до 18.08.2022 за клопотанням представників сторін.

17.08.2022 через систему «Електронний суд» від представника позивача отримано клопотання про долучення доказів, від представника відповідача на електронну пошту суду - заперечення на відповідь на відзив.

Враховуючи відсутність у підготовчому засіданні 18.08.2022 інших заяв та клопотань, від учасників справи, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 753/10990/20 до судового розгляду по суті на 06.10.2022.

Присутній у судовому засіданні 06.10.2022 представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на обставини, наведені у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи також заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 06.10.2022, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

Наказом ДП «ОГХК» від 21.07.2016 № 45-к позивача було призначено на посаду виконуючого обов`язки заступника генерального директора з охорони праці підприємства, а згідно наказу ДП «ОГХК» від 07.09.2016 № 48-к - на посаду заступника генерального директора з охорони праці, що підтверджується копією трудової книжки.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15.11.2916 ДП «ОГХК» з 08.12.2016 перетворено на публічне акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія».

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.12.2016 № 2035 затверджено склад правління ПАТ «ОГХК», згідно якого ОСОБА_1 була включена до складу членів правління як заступник голови правління ПАТ «ОГХК».

08.12.2016 ОСОБА_1 - заступник генерального директора з охорони праці ДП «ОГХК» звернулася до в.о. Голови ПАТ «ОГХ» Журила Р.М. із заявою про переведення її на посаду заступника голови правління ПАТ «ОГХК» з 08.12.2016.

Наказом ПАТ «ОГХК» від 08.12.2016 № 3-к ОСОБА_1 , заступника генерального директора з охорони праці ДП «ОГХК», було переведено на посаду заступника голови правління ДП «ОГХК» з 08.12.2016. Підставою є: заява ОСОБА_1 від 08.12.2016, штатний розпис ДП «ОГХК», наказ Мінекономрозвитку України № 1913 від 15.11.2016, наказ Мінекономрозвитку № 2035 від 06.12.2016.

19.09.2017 між ОСОБА_1 та Мінекономрозвитку України, яке є вищим органом ПАТ «ОГХК», був укладений контракт № 30, відповідно до умов якого позивач зобов`язувалася безпосередньо та через правління товариства здійснювати управління поточною діяльністю товариства в межах компетенції правління товариства включно до 20.09.2020.

Сторони домовилися, що умови цього Контракту застосовуються до відносин сторін, які виникли з дати призначення заступника голови правління згідно з наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.12.2016 № 2013 «Про затвердження складу правління публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірнично-хімічна компанія».

Наказом Мінекономрозвитку України від 22.12.2018 № 1955 було змінено тип ПАТ «ОГХК» на АТ «ОГХК».

Наказом Мінекономрозвитку України від 09.10.2019 № 187 функцію управління пакетом акцій АТ «ОГХК» було передано Фонду державного майна України.

Відповідно до наказу ФДМ України від 19.03.2020 № 513 повноваження ОСОБА_1 - заступника голови правління товариства, були припинені, а укладений з позивачем контракт від 19.09.2017 № 30 розірвано.

Наказом від 14.05.2020 № 14-к ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника голови правління з 14.05.2020, у зв`язку з припиненням повноважень, згідно пункту 5 статті 41 КЗпП України.

Згідно пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Однак, позивач вважає, що, приймаючи рішення про її звільнення з підстав, передбачених п. 5 ст. 41 КЗпП, відповідач умисно проігнорував ті обставини, що припинені повноваження позивача, як посадової особи товариства, не були пов`язаними з її трудовими відносинами, які виникли між нею та відповідачем за безстроковим трудовим договором. Твердження відповідача, що трудові відносини з позивачем підлягають припиненню, у зв`язку з припиненням її корпоративних відносин з Фондом державного майна України, як вищим органом управління АТ «ОГХК», не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Розпорядженням №1420-р від 30.12.2015 Кабінету Міністрів України "Про погодження перетворення деяких державних підприємств у акціонерні товариства" погоджено пропозицію Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо перетворення державних підприємств, в тому числі Державного підприємства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (код згідно з ), у публічні акціонерні товариства, 100 відсотків акцій яких належать державі.

Згідно наказу №1913 від 15.11.2016 Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" утворено Публічне акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" шляхом перетворення Державного підприємства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"; затверджено статут Публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"; затверджено акт оцінки майна Державного підприємства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" від 07.11.2016, складений на підставі передавального балансу станом на 31.07.2016; встановлено, що позивач є правонаступником майнових і немайнових прав та обов`язків Державного підприємства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"; припинено Державне підприємство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"; прийнято рішення про випуск акцій Публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" у кількості штук загальною номінальною вартістю грн.

Відповідно до пункту 1.2 Статуту Публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (в редакції, що затверджена наказом №1913 від 15.11.2016 Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"), єдиним засновником товариства є держава в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (уповноважений орган управління).

Свідоцтвом про реєстрацію випуску акцій від 24.01.2017 №07/1/2017 Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку засвідчено, що випуск простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" на загальну суму ,00 грн номінальною вартістю одна гривня у кількості штук внесено до Державного реєстру випусків цінних паперів.

У подальшому, на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.12.2018 №1955 "Про деякі питання Публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" відбулась зміна типу акціонерного товариства з публічного на приватне та перейменування його у Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" шляхом затвердження статуту у новій редакції. Державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 27.12.2018.

Згодом, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України наказом від 14.02.2019 №236 затверджено нову редакцію Статуту Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія".

За пунктом 1.1 Статуту - Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" засноване на державній власності та є приватним акціонерним товариством.

Пунктом 1.2 Статуту визначено, що єдиним засновником Товариства є держава в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі у положеннях Статуту також - Уповноважений орган управління).

Відповідно до пункту 1.4 Статуту у новій редакції - АТ "ОГХК" є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків державного підприємства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", а також публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", утвореного шляхом перетворення.

За пунктом 6.1 Статуту єдиним акціонером Товариства є держава в особі Уповноваженого органу управління, який безпосередньо без скликання загальних зборів Товариства здійснює повноваження з управління корпоративними правами Товариства.

За положеннями пункту 6.2 Статуту, Уповноваженому органу управління належать (один мільярд дев`ятсот сорок чотири мільйони) простих іменних акцій номінальною вартістю одна гривня, що становить 100 відсотків статутного капіталу Товариства.

Пунктом 8.2 Статуту визначено, що акції Товариства посвідчують корпоративні права акціонера щодо цього Товариства.

Відповідно до пункту 8.8 Статуту, Уповноважений орган управління, який володіє 100 відсотками акцій Товариства, не може відчужувати належні йому акції до прийняття у встановленому законом порядку рішення про їх приватизацію.

Згідно з пунктом 8.9 Статуту, на підставі прийнятого рішення про приватизацію пакета акцій Товариства Уповноважений орган управління передає функції з управління пакетами акцій (частками) до державних органів приватизації у порядку, установленому КМ України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році" від 10.05.2018 №358 Публічне акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" включено до переліку об`єктів приватизації.

Наказом Фонду державного майна України від 08.06.2018 №761 "Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій Публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" було прийнято рішення про приватизацію AT "ОГХК".

Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 09.10.2019 №187 передано функції з управління пакетом акцій акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" Фонду державного майна України.

Наказом Фонду державного майна України від 24.10.2019 №1052 затверджено акт приймання-передачі пакета акцій (часток), що належать державі у статутному капіталі Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" від 23.10.2019 №35, за яким пакет акцій у розмірі 100 відсотків статутного капіталу AT "ОГХК" передано від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України до Фонду державного майна України.

24.10.2019 на рахунок у цінних паперах Держави Україна (керуючий рахунком - Фонд) у АБ "Укргазбанк" зараховано акції АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" у кількості штук, що становить 100% статутного капіталу Товариства.

З огляду на зазначене вище суди встановили, що Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" є суб`єктом господарювання державного сектора економіки, єдиним акціонером якого є держава в особі Фонду державного майна України, оскільки Фонд на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році" від 10.05.2018 №358, наказу Фонду державного майна України від 08.06.2018 №761 "Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 09.10.2019 №187 "Про передачу функції з управління пакетом акцій акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", акта приймання-передачі пакета акцій (часток), що належать державі у статутному капіталі Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" від 23.10.2019 №35, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 24.10.2019 №1052, набув функцій з управління АТ "ОГХК", а також відповідних корпоративних прав, як власник простих іменних акцій у кількості акцій, що становить 100 відсотків статутного капіталу Товариства. Право власності підтверджено випискою про стан рахунків в цінних паперах від 13.12.2019 №8616.

У період здійснення управління Товариством Міністерство економічного розвитку і торгівлі України наказом від 06.12.2016 №2035 "Про затвердження складу правління публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" включило позивачів до складу правління Публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія".

Після переходу до Фонду державного майна України права управління корпоративними правами держави у статутному капіталі AT "ОГХК" на підставі листа AT "ОГХК" від 17.03.2020 №134/17-03, підписаного в.о. голови правління Макаровим М.О., Фондом державного майна України наказом від 19.03.2020 №513 затверджено зміни до положення про Правління акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15.02.2019 №246 "Про затвердження Положення про правління акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", шляхом викладення його у новій редакції.

Крім того, вказаним наказом припинено повноваження членів правління акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", зокрема: Гладушка Олександра Володимировича - першого заступника голови правління Товариства та розірвано укладений з ним Контракт від 19.09.2017 №26; Кисельової Тетяни Сергіївни - заступника голови правління Товариства та розірвано укладений з нею Контракт від 19.09.2017 №28; Тищенко Вікторії Василівни - заступника голови правління Товариства та розірвано укладений з нею Контракт від 19.09.2017 №30; ОСОБА_4 та розірвано укладений з нею Контракт від 19.09.2017 № 27.

Нормою статті 97 Цивільного кодексу України визначено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 10.1 Статуту Товариства встановлено, що управління діяльністю Товариства здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається законодавством та цим Статутом.

Органами управління Товариством за пунктом 10.2 Статуту Товариства є: загальні збори, наглядова рада, правління.

Органи Товариства діють у межах своїх повноважень і компетенції, що визначається законодавством та цим Статутом (пункт 10.3 Статуту).

Відповідно до пункту 10.5 Статуту, обрання та припинення повноважень посадових осіб органів Товариства, тобто голови та членів наглядової ради, правління, здійснюється відповідно до законодавства та цього Статуту.

Відповідно до статті 98 Цивільного кодексу України, загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Надаючи оцінку положенням Статуту Товариства, нормам цивільного законодавства, положенням Закону України "Про акціонерні товариства", а також розпорядчим документам, пов`язаними з діяльністю AT "ОГХК", з огляду на те, що державі належить 100 відсотків статутного капіталу Товариства, судом встановлено відсутність у АТ "ОГХК" наглядової ради, як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент призначення позивача членом правління Товариства.

Відтак, саме Фонд державного майна України мав право здійснювати повноваження Загальних зборів Товариства в частині забезпечення поточної діяльності Товариства, що узгоджується з положеннями статей 97, 99 Цивільного кодексу України, статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства" та положень Статуту товариства.

01.06.2014 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13.05.2014, відповідно до підп. 1 п. 1 якого ч.1 ст. 41 КЗпП України доповнено п. 5 такого змісту: « 5) припинення повноважень посадових осіб», а також ч. 3 цього Закону доповнено ч. 3 ст. 99 ЦК України: « 3. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень».

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

У постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду зробила узагальнюючий висновок щодо розмежування юрисдикційності спорів між керівниками чи членами органу управління суб`єктів господарювання. За правилами цивільного судочинства розглядаються спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 цього Кодексу (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12 січня 2010 року № 1-2/2010 у справі про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України роз`яснив, що реалізація учасниками акціонерного товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього товариства стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.

У зв`язку з цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Зважаючи на вказане, зміст частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

Зміст частини третьої статті 99 та частини четвертої статті 145 ЦК України треба розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства відкликати члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 562/304/17 (провадження № 14-471цс18).

Отже, здійснення компетентним органом господарюючого суб`єкта права на усунення від посади відповідно до статті 99 ЦК України можливе в порядку реалізації ним своїх корпоративних прав у разі, якщо інше не передбачене Статутом, і як підстава такого звільнення може бути зазначене посилання на пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття «посадових осіб», так і типу та організаційно- правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються.

Частиною 3 статті 21 КЗпП України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002р. № 5 організаційно-розпорядчими обов`язками є обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів ( начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт ( майстри, виконроби, бригадири тощо).

Перелік посадових осіб, з якими може бути припинений трудовий договір на підставі п.5 ч. 41 КЗпП України та обмеження щодо застосування звільнення працівника на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України в залежності від виду трудового договору (строковий чи безстроковий), законодавством не передбачена.

Положенням про правління акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» встановлено, що правління є постійно діючим колегіальним виконавчим органом товариства, що здійснює управління поточною діяльністю товариства.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що Тищенко В.В. як заступник голови правління, обіймала посаду, пов`язану з виконанням управлінських функцій, а тому відноситься до категорії посадових осіб, на яких поширювалась дія п.5 ст.41 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про звільнення позивача, у зв`язку з припиненням повноважень згідно п. 5 ч. 1 ст 41 КЗпП України, прийняте Т.в.о. голови правління на підставі наказу ФДМ від 19.03.2020 № 513 «Щодо правління Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія». Даний наказ є чинним і судом не скасований.

Враховуючи те, що відповідачем виконані усі вимоги чинного на момент звільнення позивача законодавства щодо застосування п. 5 ст. 41 КЗпП України, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання звільнення позивача незаконним та поновлення її на роботі, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

У практиці Європейського суду з прав людини також трапляються рішення, в яких суд посилається на баланс вірогідностей задля оцінки обставин у справі. Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 (заява № 59166/12) Дж. К. та Інші проти Швеції (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) Європейський суд з прав людини наголошує, що "У країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Отже, оцінюючи доводи позивача щодо виконання нею додаткового обсягу оплачуваної роботи та зібрані у справі докази за принципом їх вірогідності, суд дійшов висновку про недоведеність вимог у цій частині належними та допустимими доказами.

Всі інші доводи позивача не спростовують висновків суду, наведених вище.

При цьому, оскільки суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для поновлення позивача на роботі, а позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є похідними від даних вимог, суд вважає за необхідне відмовити і в задоволенні вимог в цій частині також.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі "Серявін проти України" від 10 травня 2011 року, пункт 58).

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені судом під час розгляду справи обставини, а також враховуючи положення цивільного та трудового законодавства, позивачем належними та допустимими доказами не доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог, які задоволенню не підлягають повністю.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 09.11.2022.

Суддя А.І. Привалов