РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2022Справа № 910/4706/22

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Палета Плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МПС-Продукт"

про стягнення 40 617,72 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Палета Плюс" (далі - ТОВ "Палета Плюс", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "МПС-Продукт" (далі - ТОВ "МПС-Продукт", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 40 617,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору поставки № 339 від 26.11.2021 в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість. У позові ТОВ "Палета Плюс" просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 33 864,10 грн., пеню у сумі 2 528,65 грн., інфляційні втрати у сумі 4 224,97 грн., що разом становить 40 617,72 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.07.2022 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Ураховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом у межах визначеного законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідача.

Отже, розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 26.11.2021 між ТОВ "Палета Плюс" (постачальник) та ТОВ "МПС-Продукт" (покупець) був укладений договір поставки № 339 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується виготовити за заявками покупця та поставити, а покупець прийняти та оплатити гофропродукцію на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1). Кількість, асортимент, ціна та дата готовності до відпуску кожної партії продукції товару узгоджується сторонами згідно заявок покупця, які покупець передає постачальнику за 15 календарних днів до бажаної дати поставки товару (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 6.3 договору товар вважається переданим покупцю з моменту підписання представником товаросупровідних документів (рахунку на оплату, видаткової накладної, товарно-супровідної накладної (при умові поставки товару транспортом постачальника)). Оплата за кожну партію товару здійснюється покупцем на умовах, узгоджених сторонами в специфікаціях до договору, які є невід`ємною його частиною (п. 5.1 договору).

Договір діє з дати підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2022 (п. 11.3).

Специфікацією № 3 від 14.12.2021 до договору сторони погодили: строк відвантаження продукції - 29.12.2021; порядок оплати - протягом 21 календарного дня з дати поставки, але не пізніше, ніж до 21.01.2022; порядок поставки - шляхом доставки постачальником на склад покупця.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріали справи свідчать, що позивач на виконання свого зобов`язання за вказаним договором 29.12.2021 поставив відповідачу обумовлений сторонами товар на загальну суму 62 864,10 грн., що підтверджується видатковою накладною № 49 від 29.12.2021, товарно-транспортною накладною № Р49 від 29.12.2021, рахунками на оплату № 57 від 29.12.2021, № 40 від 20.12.2021.

Однак, відповідач, зі свого боку, зобов`язання з оплати поставленого товару у порядку, визначеному договором, виконав неналежним чином, вартість поставленого товару сплатив частково - на суму 29 000,00 грн., що підтверджується наявними у справі банківськими виписками, актом звірки взаємних розрахунків станом на 14.02.2022.

Отже, за договором поставки № 339 від 26.11.2021 у відповідача виникла заборгованість у сумі 33 864,10 грн.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки доказів належної оплати заборгованості відповідач не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 33 864,10 грн. основного боргу підлягають задоволенню.

Крім основної заборгованості, позивач також просив стягнути з відповідача пеню у сумі 2 528,65 грн. за прострочення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як вбачається з п. 7.4 договору, сторони домовились, що в разі порушення покупцем строків оплати товару, які передбачені в специфікаціях на кожну поставку партії товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на дату укладення специфікації, від суми заборгованості за кожний день оплати.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд, перевіривши розрахунок заявленої позивачем суми штрафних санкцій відповідно до наведених положень закону та договору, вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню у сумі 2 528,65 грн., тобто у заявленій позивачем сумі.

Також позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 4 224,97 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення інфляційних втрат є такими, що заявлені правомірно.

Здійснивши власний перерахунок суми заявлених матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу в сумі 4 224,97 грн., як просив позивач.

За таких обставин позовні вимоги ТОВ "Палета Плюс" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати у вигляді судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Палета Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МПС-Продукт" про стягнення 40 617,72 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МПС-Продукт" (03142, м. Київ, вул. Академіка Доброхотова, буд. 11-А, кв. 56, ідентифікаційний код 43502141) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Палета Плюс" (19601, Черкаська обл., с. Геронимівка, вул. Геронимівська, буд. 1А, ідентифікаційний код 38646063) борг у сумі 33 864 (тридцять три тисячі вісімсот шістдесят чотири) грн. 10 коп., пеню у сумі 2 528 (дві тисячі п`ятсот двадцять вісім) грн. 65 коп., інфляційні втрати у сумі 4 224 (чотири тисячі двісті двадцять чотири) грн. 97 коп., судовий збір у сумі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складене 24 жовтня 2022 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.