ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. ОдесаСправа № 915/1486/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання, за дорученням головуючого судді: Іванов І.В.

за участю представників сторін:

від Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область не з`явився;

від Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни, м. Первомайск, Миколаївська область не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2022 року, м. Одеса, суддя Ткаченко О.В.

у справі №915/1486/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни, м. Первомайск, Миколаївська область

до відповідача Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область

про стягнення неодержаних прибутків в сумі 324 263 грн. 19 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У грудні 2020 року Фізична особа підприємець Костенко Алла Анатоліївна, м. Первомайск, Миколаївська область звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область про стягнення 324 263 грн. 19 коп. неодержаних прибутків (втраченої вигоди), а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Позовні вимоги, зокрема, обґрунтовані тим, що у результаті незаконного користування відповідачем нерухомим майном позивача - магазином, остання зазнала збитків у вигляді недоотриманого прибутку від використання цього магазину у зазначеному вище розмірі.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2022 року у справі №915/1486/20 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни, м.Первомайск, Миколаївська область до Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область про стягнення неодержаних прибутків в сумі 324 263 грн. 19 коп. задоволено у повному обсязі, стягнуто з Фізичної особи підприємця Бачуріної Олени Павлівни м. Умань, Черкаська область на користь Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни, м. Первомайск, Миколаївська область упущену вигоду у розмірі 324263 грн. 19 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 4863 грн. 81 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем під час розгляду справи №915/1486/20 належними та допустимими доказами було підтверджено наявний склад цивільного правопорушення у неправомірних діях відповідача, а саме, протиправна поведінка останнього полягала у незаконному володінні спірним приміщенням та наявні підстави для відшкодування збитків у формі упущеної вигоди у нарахованому позивачем розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Фізична особа-підприємець Бачуріна Олена Павлівна, м. Умань, Черкаська область з рішенням суду першої інстанції не погодилась, тому звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2022 року у справі №915/1486/20 скасувати у повному обсязі, прийняти нове рішення, яким у позовних вимогах Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни, м. Первомайск, Миколаївська область до Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область про стягнення неодержаних прибутків в сумі 324 263 грн. 19 коп. відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник зазначила, що місцевим господарським судом, під час задоволення позовних вимог не було встановлено жодного із чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, при наявності яких, у сукупності, закон дозволяє стягувати упущену вигоду, з огляду на що з відповідача неправомірно та необґрунтовано стягнуто 324 263 грн. 19 коп. упущеної вигоди.

Конкретизуючи доводи, відповідач вказала, що в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції судом достеменно не обґрунтовано. в чому саме полягає протиправність поведінки ОСОБА_1 за умови, що остання правомірно користувалась приміщенням магазину, на підставі чинного правочину, з огляду на що, на переконання скаржника, в її діях відсутній перший елемент складу цивільного правопорушення.

При цьому, на думку апелянта, поза увагою місцевого господарського суду залишилось те, що у справі №915/53/20 надавалась виключно оцінка правомірності та підставності вимог позивача про виселення Бачуріної О.П., а не елементи складу господарського правопорушення.

Також, Фізична особа-підприємець Бачуріна Олена Павлівна, м. Умань, Черкаська область в апеляційній скарзі звертає увагу колегії суддів на відсутність, у даному випадку, заподіяних відповідачем позивачу збитків. Зокрема, скаржник зауважив, що суд знав про наявність відкритого судового провадження, у якому оспорюється право власності Костенко А.А. на спірний магазин суд першої інстанції взагалі не мав можливості встановити другий елемент складу цивільного правопорушення, оскільки збитки виражаються у зменшеннi майна потерпiлого в результатi порушення належного йому майнового права. Тобто, як зазначено скаржником, до набрання законної сили рiшенням у справа №484/4598/21 за позовом Приватного підприємства «Орiєнтал-ТС» до Костенко А.А. про визнання договору дiйсним та визнання права власностi на магазин площею 88,7 кв.м, та земельну дiлянку площею О,0504 га, що знаходяться за адресою: м. Первомайськ, вул. Грушевського, 37, Миколаївської обл. - розгляд справи про стягнення «упущеної вигоди» - був взагалi неможливим, а тим бiльш, було неможливим зазначати у оскаржуваному рішенні, що право Костенко - не оспорюється, з огляду на що, на думку скаржника, в оскаржуваному рiшеннi вiдсутнiй також i другий елемент складу цивiльного правопорушення, про яке йдеться у ст.1166 Цивільного кодексу України та ст.224 Господарського кодексу України.

Крім того, скаржник, посилаючись на низку правових позицій суду касаційної інстанції, звернув увагу колегії суддів на те, що упущену вигоду можна рахувати тільки у тому випадку, коли особа, яка звернулась до суду може реально пiдтвердити можливiсть отримання розрахованих грошових сум, чого позивачем зроблено не було, оскільки наданий ним розрахунок збитків на підставі використаної «Методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб», не може бути прийнятним, з огляду на те, що вказана Методика не могла і не може бути застосована для нарахування упущеної вигоди у даній справі. Так, апелянт зазначила, що наданий позивачем розрахунок збитків є суто теоретичним, побудованим на можливих, а не реальних очiкуваннях отримання певного доходу, але без урахування витрат та не пiдтверджений вiдповiдними документами, які свiдчили б про реальну можливiсть отримання позивачем у цiй справi суми упущеної вигоди у сумi 324236 грн. 19 коп.

З огляду на зазначене, апелянт, посилаючись на наявні у матеріалах справи договiр оренди вiд 14.02.2014 року, акт приймання-передачi вiд 14.02.2014 року, зазначив, що у даному випадку також відсутній і третій елемент складу цивільного правопорушення, а саме, відсутній причинний зв`язок між протиправною поведiнкою Бачурiної О.П. i збитками, завданими позивачу.

Разом з тим, за доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, у даному випадку наявна вiдсутнiсть вини ОСОБА_2 , яка заподiяла збитки, у тому числі, не встановлено заходiв, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. Зокрема, скаржник зазначила, що при винесеннi 18.01.2022 року оскаржуваного рішення, мiсцевий суд не взяв до уваги, що відповідач дiйсно знала та повiдомляла (з наданням доказів) мiсцевому господарському суду, кому належить магазин i те, що вона дiйсно правомiрно здiйснювала підприємницьку дiяльнiсть в магазинi по вул. Грушевського, 37 в м. Первомайськ, загальною площею 88,5 кв.м., адже така діяльністю була реалізована на пiдставi чинного договору оренди, де орендодавцями є ОСОБА_3 та Приватне підприємство «Орієнтал ТС». Тобто, на переконання скаржника, у дiях Бачурiноi О.П. вiдсутня вина, що виключає стягнення з останньої упущеної вигоди на користь ОСОБА_3 , яка ще у 2013 роцi вибула iз володiння/користування спiрним магазином - з огляду на що, в оскаржуваному рiшеннi вiдсутнiй також i четвертий елемент складу цивільного правопорушення.

На думку скаржника, за вiдсутностi всiх чотирьох елементiв складу цивiльного правопорушення не настає вiдповiдальність з вiдшкодування збиткiв у виглядi упущеної вигоди, що у даному випадку, є окремою та достатньою пiдставою для скасування апеляцiйним судом оскаржуваного рiшення мiсцевого господарського суду вiд 18.01.2022 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 року за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2022 року (суддя Ткаченко О.В.) у справі №915/1486/20 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до судового розгляду.

11.10.2022 року електронною поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни, м.Первомайск, Миколаївська область надійшов відзив (1286/22/Д5), у якому позивач просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область залишити без задоволення. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів справи.

Зокрема, у відзиві, позивач зазначила, що під час розгляду справи судом першої інстанції не порушувались процесуальні права відповідача, оскільки судом було задоволено його численні клопотання.

Також, позивач вказала, що використовуючи магазин за договором оренди вiд 12.02.2014 року, який не є платним, оскiльки текст його не мiстить розмiру суми оренди, вiдповiдач не пересвiдчилась у правах з боку Приватного підприємства «Орієнтал-ТС». При цьому, скаржник була обізнана, про те, що саме позивач є власником магазину, оскільки остання 23.07.2018 року надсилала на адресу Бачуріної О.П. пропозиції щодо укладення договору оренди з наданням всіх відповідних правовстановлюючих документів на магазин.

З огляду на вказане, позивач вважає, що нею було вжито всіх необхідних заходів щодо уникнення виникнення збитків з боку відповідача.

На думку Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни, м. Первомайск, Миколаївська, враховуючи наведені факти, судом першої інстанції вірно встановлено протиправність поведінки відповідача, що призвело до збитків, завданих діями останньої.

Щодо належності магазину Приватному підприємству «Орієнтал ТС», про що апелянт зазначив за доводами апеляційної скарги, позивач у відзиві наголосив, що судом пepшoї iнстанцiї вiрно врахованi вимоги норм матерiального права щодо оцiнки наданих вiдповiдачем доказiв з належностi магазину Приватному підприємству «Орієнтал ТС» та правомiрностi оренди магазину з 2014 року, якi нiбито були наявнi у вiдповiдача.

Також, позивач у відзиві зазначила, що задля встановлення розміру упущеної вигоди, нею застосованi саме розрахунки з розмiру мiнiмальної орендної плати (не положення Податкового кодексу України), якi розраховуються органами мiсцевого самоврядування (м.Первомайськ) для подання таких розрахункiв податковим органам вiдповiдно до вимог п.п.170.1.2., п.170.1 ст.170 Податкового кодексу Украiни. При цьому, вiдповiдачем розмiр такого нарахування не оспорювався та не зазначалось, яким саме чином повиннi були здiйснюватись розрахунки з оренди, не надано контррозрахунку.

Наведені вище обставини, на переконання позивача, дають підстави вважати, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі є законним та обґрунтованим, скасування не потребує.

24.10.2022 року електронною поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область надійшла відповідь на відзив (вх. №1286/22/Д6), у якій скаржник просила суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рiшення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2022 року та прийняти рішення, яким повнiстю вiдмовити у задоволеннi позовних вимог Фізичної особи - підприємця Костенко А.А. Відповідь на відзив колегією суддів долучено до матеріалів справи.

Зокрема, у відповіді на відзив, скаржник, спростовуючи доводи позивача, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що позивачем жодним чином не спростовуються наявні у матеріалах справи докази щодо відсутності в діях відповідача у справі жодного з чотирьох елементiв складу цивiльного правопорушення, про яке йдеться у ст.224 Господарського кодексу України та ст.1166 Цивільного кодексу України, що виключали можливiсть для суду посилатися на цi норми закону та задовольняти позов, оскiльки цi докази, на переконання скаржника, наряду з іншими, повністю свiдчать про наявність обставин, зазначених у ч.2 ст.1166 Цивільного кодексу України i про відсутність обставин, про які йдеться в ч. 1, 2 ст. 224 Господарського процесуального кодексу України та ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України.

25.10.2022 року електронною поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни, м. Первомайск, Миколаївська область надійшли письмові пояснення (вх. №1286/22/Д7), у яких позивач, посилаючись на обставини справи, зокрема зазначила, що саме дiї вiдповiдача стали причиною виникнення збиткiв за перiод 01.01.2017 року по вересень 2020 року. При цьому, на думку позивача, саме вiдповiдач навмисно не вказувала про володiння магазином з боку Приватного підприємства «Орієнтал-ТС», а 20.09.2021року повiдомила суд про iснування останнього документами, якi не можуть бути належними та допустимими доказами з такого володiння. Більш того, як зазначено Костенко А.А., вiдповiдач у ходi розгляду справи судом першої iнстанцiї надала відзив, але не заперечувала щодо розмiру збиткiв.

Пояснення колегією суддів долучено до матеріалів справи.

Представники учасників справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про надіслання ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду засобами електронного зв`язку та поштовим відправленням. Про причини неявки в судове засідання не повідомили.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область потребує задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2022 року у справі №915/1486/20 потребує скасування з прийняттям колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

25.04.2002 року Виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області видано ОСОБА_3 Державний акт серії МК №031274 на право власності на земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,0504 га (504 кв.м), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; для будівництва та обслуговування магазину.

15.09.2013 року між Фізичною особою-підприємцем Костенко Аллою Анатоліївною, як орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем Возняк Наталією Володимирівною, як орендарем, було укладено договір оренди приміщення загальною площею 88,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; для розміщення магазину. Вказаний договір було укладено на термін з 15.09.2013 року по 15.09.2015 року (п.4.1 договору), термін дії якого в подальшому було продовжено за згодою сторін до 30.12.2015 року.

20.09.2013 року Інспекцією ДАБК у Миколаївській області зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації №МК26 реконструкція торгівельного павільйону під магазин продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 ; замовник Фізична особа-підприємець Костенко Алла Анатоліївна.

14.11.2017 року Комунальним підприємством Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на громадський будинок магазин загальною площею 88,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ; замовник Костенко Алла Анатоліївна.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.12.2017 року вбачається, що за Костенко Аллою Анатоліївною 01.12.2017 року зареєстровано право приватної власності на магазин літ.А-1 загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З листа Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 16.06.2017 року №3530/24/1-2017 вбачається, що позивачем 14.06.2016 року до Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області подані чотири заяви про те, що Фізичні особи-підприємці Возняк Н.В., ОСОБА_4 , Ткачук Т.В., Євтушенко Н.М., незважаючи на закінчення терміну дії договорів оренди торгових місць, продовжили використовувати торгові місця та торгівельні павільйони, без виконання договірних умов по сплаті орендної плати.

14.11.2017 року працівниками Фізичної особи підприємця Костенко А.А. було складено Акт огляду магазину, загальною площею 88,7 кв.м, який розташований за адресою: Миколаївська обл., м.Первомайськ, вул.Михайла Грушевського, буд. 37, з якого виявлено, що в ньому здійснюється торгівельна діяльність від імені Фізичної особи підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область; ознак здійснення підприємницької діяльності Фізичною особою-підприємцем Возняк Н.В. не виявлено. Вказаний Акт містить підписи головного бухгалтера Грибан Л.М., електрика Іщенка О.І.

З Наказу Управління Держпродспоживслужби в Первомайському районі №17-о від 16.06.2016 року вбачається, що ним здійснено державну реєстрацію потужності Фізичної особи підприємця Бачуріної О.П. за адресою: м. Первомайськ, вул. Грушевського, 37; вид діяльності роздрібна торгівля харчовими продуктами (підстава заява відповідача від 13.06.2016 року про державну реєстрацію потужності за адресою: м. Первомайськ, вул. Грушевського, 37).

09.07.2018 року позивач, як власник нерухомого майна, звернувся до відповідача з письмовою пропозицією №09/07 укласти договір оренди магазину літ.А-1 загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, який розташований за адресою: Миколаївська обл., м.Первомайськ, вул. Михайла Грушевського, буд. 37, до якої було додано два екземпляри підписаного та скріпленого печаткою з боку позивача проекту договору оренди магазину.

Відповідач листом від 23.08.2018 року №28/08-18 відхилив вказану пропозицію позивача посилаючись на те, що надісланий договір в повній мірі не відповідає критеріям розумності та вимогам закону.

18.07.2019 року позивачем, на адресу відповідача було направлено претензію №16/07/1 від 16.07.2019 року, в якій Фізична особа-підприємець Костенко А.А. вимагала, щоб Фізична особа - підприємець Бачуріна О.П. в строк до 29.07.2019 року повернула (звільнила, виселилась) їй магазин за відповідним актом передавання-приймання у добровільному порядку. Крім того, позивачем у вказаній претензії було зазначено, що відповідачем власнику магазину було завдано збитків у розмірі 300000 грн., які останній вимагає сплатити на відповідний банківський рахунок у термін 7 днів. Вказану претензію було направлено на поштову адресу Фізичної особи - підприємця Бачуріної О.П., про що свідчать наявні у матеріалах справи опис рекомендованого вкладення та поштові накладні від 18.07.2019 року.

29.07.2019 року працівниками Фізичної особи підприємця Костенко А.А. знову було складено Акт огляду магазину, загальною площею 88,7 кв.м, який розташований за адресою: Миколаївська обл., м.Первомайськ, вул.Михайла Грушевського, буд. 37, з якого виявлено, що в ньому здійснюється торгівельна діяльність від імені Фізичної особи підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область. Вказаний Акт містить підписи головного бухгалтера Грибан Л.М., електрика Іщенка О.І. та позивача.

Також, у матеріалах справи наявні відповіді Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 27.12.2019 року №8684/03.01-26 та від 18.08.2020 року №5543/03.01-26, за якими Виконавчий комітет повідомив представника позивача щодо мінімальної суми орендного платежу за 1 кв. м. загальної площі нерухомого майна фізичних осіб, що орендується в центральній частині міста Первомайська для комерційної діяльності. Вказаний розрахунок було здійснено на підставі додатку до рішення міської ради від 28.03.2011 року №16 «Про затвердження Методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб».

За проведеними позивачем розрахунками вбачається, що останнім було нараховано відповідачу втрачену вигоду за користування спірним магазином в розмірі 324 263 грн. 19 коп.

Також судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 року у справі № 915/53/20 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни, м. Первомайск, Миколаївська область задоволено; вирішено виселити Фізичну особу-підприємця Бачуріну Олену Павлівну з приміщення магазину літ.А-1, загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, який розташований за адресою: Миколаївська обл., м.Первомайськ, вул.Михайла Грушевського, буд.37.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 року у справі №915/53/20 залишено без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни залишено без задоволення.

Постановою Верховного суду від 01.12.2021 року касаційне провадження у справі №915/53/20 за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни в частині касаційного оскарження з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, закрито; в іншій частині касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни залишено без задоволення, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 року і рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 року у справі № 915/53/20 залишено без змін.

Зокрема, у вказаній вище справі судом першої інстанції, яке набрало законної сили, встановлено преюдиційні факти стосовно того, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, виданий 21.12.2001 року та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: МК26, виданої 20.09.2013 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області) за Костенко Аллою Анатоліївною 01.12.2017 року зареєстровано право приватної власності на спірний магазин літ.А-1 загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування магазином, особа, якій він був наданий Фізична особа-підприємець Возняк Н.В., чи інша особа, яка на момент звернення власника з позовом до суду Фізична особа-підприємець Бачуріна О.П., володіє ним незаконно, власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном.

Також, колегія Південно-західного апеляційного господарського суду, на час перегляду оскаржуваного рішення у даній справі в апеляційному порядку, встановила, що у Первомайському міськрайонному суді Миколаївської області перебуває цивільна справа за позовом Приватного підприємства "Орієнтал-ТС" до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності на будівлю спірного магазину та земельні ділянки під ним.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження або спростування фактичних обставин, які мають місце у даній справі, матеріали справи не містять, як і не містять інших судових рішень, які набрали законної сили щодо зміни власника спірного майна, правомірності користування відповідачем приміщення магазину.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила, що предметом спору у даній справі є встановлення наявності або відсутності підстав для стягнення з Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область на користь Фізичної особи підприємця Костенко Алли Анатоліївни, м. Первомайск, Миколаївська область 324 263 грн. 19 коп. неодержаних прибутків (втраченої вигоди) за користування приміщенням магазину, розташованого за адресою: Миколаївська обл., м.Первомайськ, вул.Михайла Грушевського, буд.37.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції погодився з аргументами, викладеними скаржником в апеляційній скарзі та відхилив висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Як було зазначено колегією суддів вище, предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача суми упущеної вигоди, отже, питання, які ставляться апелянтом в апеляційній скарзі, зокрема, щодо права власності на спірний магазин, наявності правомірності підстав для користування відповідачем приміщення спірного магазину у відповідності до укладених нею та третіми особами будь-яких правочинів, судовою колегією не переглядаються, оскільки вказані фактичні обставини встановлено рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 року у справі №915/53/20, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 року та постановою Верховного суду від 01.12.2021 року.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Так, згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються шляхом, зокрема, відшкодування збитків.

Правові підстави та умови відшкодування збитків визначені, зокрема положеннями Глави 3 "Захист цивільних прав та інтересів" Розділу І "Основні положення" Книги першої "Загальні положення", Глави 51 "Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання" Розділу І "Загальні положення про зобов`язання" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" Цивільного кодексу України та Главою 25 "Відшкодування збитків у сфері господарювання" Розділу V "Відповідальність за правопорушення у сфері господарювання" Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 224, 225 Господарського кодексу України, за змістом яких учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків у вигляді втраченої (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Апеляційний суд звертає увагу, що протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Також, колегія суддів зазначає, що причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Збитки як правова категорія включають в себе упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді втраченої (упущеної) вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи мають бути наслідком такої протиправної поведінки.

Так, під час перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегією суддів встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.12.2017 року ОСОБА_3 з 01.12.2017 року є власником магазину літ.А-1 загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджено рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 року у справі № 915/53/20, яке набрало законної сили.

Проте, з 2016 року, що не заперечується ані позивачем, ані відповідачем у справі, вказаним приміщенням магазину для провадження підприємницької діяльності користується Фізична особа-підприємець Бачуріна Олена Павлівна, м. Умань, Черкаська область. На думку останньої, вона користується вказаним приміщенням на належній правовій підставі, а саме, на підставі договору оренди від 12.02.2014 року, укладеного між нею та Ткачуком Віталієм Васильовичем, Приватним підприємством «Орієнтал ТС».

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 року у справі №915/53/20, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 року та постановою Верховного суду від 01.12.2021 року, яким позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни, м. Первомайск, Миколаївська область задоволено; вирішено виселити Фізичну особу-підприємця Бачуріну Олену Павлівну з приміщення магазину літ.А-1, загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування магазином, особа, якій він був наданий Фізична особа-підприємець Возняк Н.В., чи інша особа, яка на момент звернення власника з позовом до суду Фізична особа-підприємець Бачуріна О.П., володіє ним незаконно, власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном.

Тобто, у даній справі, судами встановлено, що відповідач користується приміщенням магазину літ.А-1, загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, який розташований за адресою: Миколаївська обл., м.Первомайськ, вул.Михайла Грушевського, буд.37 без належної правової підстави для здійснення підприємницької діяльності.

Отже, висновок суду першої інстанції, викладений в оскаржуваному рішенні про те, що судовим рішенням у справі №915/53/20 підтверджено протиправність поведінки відповідача, яка на момент звернення власника магазину з позовом до суду неправомірно користувалася спірним приміщенням магазину, є законним та обґрунтованим.

Проте, колегія суддів зазначає, що у даному випадку, пред`явлення позивачем вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків.

Так, на підтвердження наявності упущеної вигоди, допущеної, на переконання позивача, з вини відповідача, Фізичною особою-підприємцем Костенко Аллою Анатоліївною, м. Первомайск, Миколаївська область суду першої інстанції було подано проект договору оренди магазину літ.А-1 загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який позивачем було надіслано відповідачу 09.07.2018 року разом з письмовою пропозицією щодо укладення такого договору №09/07, за п. 3.1. якого, Костенко А.А. пропонувала ОСОБА_1 домовитися про орендну плату за користування спірною торгівельною площею у розмірі 25000 грн. за один місяць оренди.

Відповідач листом від 23.08.2018 року №28/08-18 відхилив вказану пропозицію позивача посилаючись на те, що надісланий договір в повній мірі не відповідає критеріям розумності та вимогам закону.

В подальшому, як встановлено колегією суддів, 18.07.2019 року позивачем, на адресу відповідача було направлено претензію №16/07/1 від 16.07.2019 року, в якій Фізична особа-підприємець Костенко А.А. вимагала, щоб Фізична особа - підприємець Бачуріна О.П. в строк до 29.07.2019 року повернула (звільнила, виселилась) їй магазин за відповідним актом передавання-приймання у добровільному порядку. Крім того, позивачем у вказаній претензії було зазначено, що відповідачем власнику магазину було завдано збитків у розмірі 300000 грн., які останній вимагає сплатити на відповідний банківський рахунок у термін 7 днів. Вказану претензію було направлено на поштову адресу Фізичної особи - підприємця Бачуріної О.П., про що свідчать наявні у матеріалах справи опис рекомендованого вкладення та поштові накладні від 18.07.2019 року, але відповіді відповідача на цю претензію матеріали справи не містять.

З огляду на те, що відповідачем не було жодним чином вчинено будь-яких дій щодо врегулювання конфлікту між сторонами, позивачем, на підставі відповіді Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 27.12.2019 року №8684/03.01-26 та від 18.08.2020 року №5543/03.01-26, якими Виконавчий комітет повідомив представника позивача щодо мінімальної суми орендного платежу за 1 кв. м.загальної площі нерухомого майна фізичних осіб, що орендується в центральній частині міста Первомайська для комерційної діяльності, додатку до рішення міської ради від 28.03.2011 року №16 «Про затвердження Методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб», було здійснено розрахунок упущеної вигоди за неправомірне користування відповідачем спірним магазином та вирахувано, що такий розмір становить 324 263 грн. 19 коп.

Задовольняючи позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни, м. Первомайск, Миколаївська область щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область упущеної вигоди у нарахованому розмірі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у даному випадку, позивач, застосовуючи Методику визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб для обрахування такого розміру, дотримався критеріїв її розрахунку: звичайні обставини, розумні витрати, компенсаційність відшкодування збитків.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним, з огляду на таке.

Як вже раніше було зазначено колегією суддів за текстом постанови, відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання. (Правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 11.11.2021 року у справі №910/7511/20)

Таким чином, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).

При цьому, судова колегія зазначає, що наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (такий висновок викладений у постанові Верхового Суду від 07.09.2022 року у справі № 910/13118/21).

У даному випадку, позивачем надано лише фактично теоретичне обґрунтування можливості отримання ним відповідного доходу за оренду спірного майна, оскільки ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції Фізичною особою-підприємцем Костенко Аллою Анатоліївною, м. Первомайск, Миколаївська область не надано жодного належного та допустимого доказу того, що нараховану нею упущену вигоду вона могла б отримати в будь-якому іншому випадку. Наприклад, остання могла акцептувати укладення договору оренди з іншою особою, визначивши відповідний рівень орендної плати за один календарний місяць, ініціювати проведення експертного дослідження щодо ринкових пропозицій оренди, надати пропозиції оренди інших потенційних орендодавців тощо.

Тобто, можна дійти висновку, що кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання доходу, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії (постанова Верхового Суду від 16.06.2021 року у справі № 910/14341/28).

Проте, доказів безспірності реальної можливості отримання доходу від здачі в оренду спірного майна позивачем матеріали справи не містять, а розрахунку упущеної вигоди останньої на підставі Методики, якою користується Виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області щодо мінімальної суми орендного платежу за 1 кв. м. загальної площі нерухомого майна фізичних осіб, що орендується в центральній частині міста Первомайська для комерційної діяльності, у даному випадку явно недостатньо для доведення факту спричинення збитків та обґрунтування їх розміру. Відтак, здійснений позивачем обрахунок упущеної вигоди належним чином не підтверджує його розмір.

При цьому, подані позивачем до матеріалів справи письмові докази, як то: проект договору оренди спірного магазину від 09.07.2018 року, претензія від 16.07.2019 року №16/07/1 суттєво відрізняються в плані запропонованої суми орендної плати, розміру збитків від наданого позивачем розрахунку упущеної вигоди у відповідності до Методики, з огляду на що вказані документи не можуть слугувати підтвердженням розміру упущеної вигоди позивача в якості належних доказів.

У ч. 3 ст. 623 Цивільного кодексу України закріплено норму, яка регламентує ціни на товари, роботи, послуги тощо, які використовуються для обчислення збитків, зокрема, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Схожого змісту норми щодо ціни містять ч. 3, 4 ст. 225 Господарського кодексу України, яким визначено, що при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду.

Аналіз таких принципів цивільного права як справедливість, добросовісність, розумність дає підстави для висновку, що розумними витратами є витрати кредитора на отримання доходів, які він поніс би, якби не відбулося порушення права.

Слід зазначити, що визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідно також враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися із розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків, на підтвердження чого, позивачем судам першої та апеляційної інстанції належних, достовірних та допустимих доказів не надано.

Отже, у зв`язку із тим, що саме на позивача покладений обов`язок доведення факту спричинення збитків, обґрунтування їх розміру, доведення безпосереднього причинного зв`язку між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування, невиконання позивачем процесуального обов`язку з доведення суду належними та допустимими доказами розміру заподіяних йому неправомірними діями відповідача збитків у формі упущеної вигоди має результатом наслідок у вигляді відмови в задоволенні таких позовних вимог з підстав їх недоведеності, оскільки матеріали даної справи не містять жодних належних, достовірних та вірогідних доказів, які б підтверджували саме реальність неодержаних доходів позивача.

При цьому, судова колегія дійшла висновку, що здійснені позивачем розрахунки є теоретичним обґрунтуванням доходу, мають вірогідний характер, оскільки охоплюють можливі обставини майбутнього, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу за звичайних обставин та не можуть бути покладені в основу висновку суду про наявність підстав для задоволення позову, а матеріали справи не містять ані клопотання позивача про призначення судової експертизи для визначення розрахунку, ані ухвали суду першої інстанції про призначення такої експертизи, ані звернення позивача до суду апеляційної інстанції з таким клопотанням.

Отже, у даному випадку, позивачем не доведено, що за звичайних обставин, використовуючи приміщення магазину при здійсненні господарської діяльності, вона беззаперечно у спірний період могла би отримати дохід у визначеному розмірі, враховуючи при цьому, що господарська діяльність з продажу продуктів харчування, інших товарів, зокрема, у період встановлення на всій території України карантинних обмежень у зв`язку із розповсюдженням корона вірусної хвороби мала певні ризики у здійсненні відсутні докази реального встановлення визначеної позивачем орендної плати за приміщення магазину з їх продажу.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, зокрема, недоведеність позовних вимог в частині обґрунтованого розрахунку , колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни, м. Первомайск, Миколаївська область щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область на її користь упущеної вигоди у розмірі 324 263 грн. 19 коп.

Позивачем не доведено ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції наявності повного складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, дія чи бездіяльність відповідача; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника), а тому колегія суддів вважає, що доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі знайшли своє відображення під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції у справі №915/1486/20, з огляду на що рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2022 року у справі №915/1486/20 потребує скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли свої підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни, м.Первомайск, Миколаївська область до Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область про стягнення неодержаних прибутків в сумі 324 263 грн. 19 коп. є таким, що прийнятий за відсутності належного дослідження всіх обставин даної справи та доказів на їх підтвердження, з огляду на що Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область потребує задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2022 року у справі №915/1486/20 потребує скасування, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни, м. Первомайск, Миколаївська область в повному обсязі.

Керуючись ст. 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2022 року у справі №915/1486/20 задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2022 року у справі №915/1486/20 скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни, м.Первомайск, Миколаївська область до Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни, м. Умань, Черкаська область про стягнення неодержаних прибутків в сумі 324 263 грн. 19 коп.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 27 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
Я.Ф. Савицький