ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року Справа № 924/162/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Грязнов В.В. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

позивача: Оленяк В.С. (адвокат)

відповідача: Васильченко В.О. (адвокат)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05 липня 2022 року у справі №924/162/22 (повний текст складено 20 липня 2022 року, суддя Смаровоз М.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця Чорномаза Сергія Богдановича

до ОСОБА_1

про стягнення 249940 грн. попередньої оплати

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 05 липня 2022 року у справі №924/162/22 частково задоволено позов фізичної особи-підприємця Чорномаза Сергія Богдановича до ОСОБА_1 про стягнення 249940 грн. попередньої оплати. Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця Чорномаза Сергія Богдановича 246940 грн. попередньої оплати, 3704,1 грн. відшкодування судового збору. У решті позову відмовлено.

Вказане рішення мотивоване тим, що оскільки у матеріалах справи відсутні докази передання відповідачем оплаченого товару на суму 246940 грн. (враховуючи при цьому зміст призначення відповідних платежів), судом констатовано, що незалежно від змісту інших доводів учасників процесу, правомірними є вимоги щодо стягнення з відповідача 246940 грн. попередньої оплати, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. У решті позову слід відмовити з огляду на його безпідставність у цій частині (зважаючи на наявність допущеної позивачем арифметичної помилки при підготовці позову).

Не погодившись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 05 липня 2022 року у справі №924/162/22 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що позивачем було здійснено як оплату за договором лише два платежі: від 03 жовтня 2018 року за платіжним дорученням №80 в сумі 28800,00 грн. та від 12 грудня 2018 року за платіжним дорученням №116 в сумі 43000,00 грн., що чітко відображено у обов`язковому реквізиті платіжного документа "призначення платежу" ("оплата за верес згідно Договору" та "оплата за верес згідно договору №03/18 від 10 серпня 2018 року"). Натомість, усі інші платежі здійснювались на інших підставах, що також чітко відображено у платіжних документах, а саме: платіж від 06 листопада 2018 року за платіжним дорученням №108 в сумі 100 000,00 грн. проведено як "оплата за постачання вересу некондиційного згідно рахунку №3 від 10 жовтня 2018 року"; платіж від 28 лютого 2019 року за платіжним дорученням №119 в сумі 46500,00 грн. проведено як "оплата за верес згідно рахунку №4 від 27 лютого 2019 року"; платежі від 04 липня 2019 року за платіжним дорученням №151 в сумі 100000,00 грн. та від 21 серпня 2019 року за платіжним дорученням №163 в сумі 100000,00 грн. проведено як "часткова оплата за верес згідно рахунку №12 від 06 травня 2019 року. Без ПДВ". Позивач, який є платником за вказаними операціями, самостійно та на власний розсуд зазначав суть операції, за якою здійснювався платіж, і саме на нього покладено обов`язок визначати повноту інформації з урахуванням вимог законодавства України, а також покладено відповідальність за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "призначення платежу" і їх повноту. Судом безпідставно не застосовано вимоги норм матеріального та процесуального права, якими саме на позивача покладено обов`язок надати докази, з яких вбачалась би суть та зміст господарських операцій, щодо якої здійснювались перекази і проігноровано той факт, що у даній справі позивачем не було надано жодного доказу щодо підстав виставлення та змісту рахунку №3 від 10 жовтня 2018 року, №4 від 27 лютого 2019 року та №12 від 06 травня 2019 року, а також жодним чином не обґрунтовано зв`язок зазначених рахунків із договором № 03/18 від 10 серпня 2018 року.

Крім того, скаржник зауважує, що ціна за одиницю товару у зазначених рахунках є відмінною від ціни, що зазначена у договорі. Суми, строки та інші обставини виставлення рахунків та здійснені на їх підставі оплати очевидно суперечать умовам договору від 10 серпня 2018 року №03/18.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 серпня 2022 року визначено колегію суддів для розгляду справи №924/162/22 у складі: головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В.

Листом від 17 серпня 2022 року Північно-західний апеляційний господарський суд витребував матеріали справи №924/162/22 з Господарського суду Хмельницької області.

22 серпня 2022 року до суду надійшли матеріали справи №924/162/22.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 серпня 2022 року визначено колегію суддів для розгляду справи №924/162/22 у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 серпня 2022 року у справі №924/162/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05 липня 2022 року у справі №924/162/22 та призначено дату судового засідання на 12 жовтня 2022 року об 11:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №2.

Від позивача фізичної особи-підприємця Чорномаз С.Б. надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

Безпосередньо в судовому засіданні 12 жовтня 2022 року представники відповідача та позивача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 серпня 2018 року між фізичною особою-підприємцем Чорномазом Сергієм Богдановичем (покупцем) та фізичною особою - підприємцем Царьовою Маргаритою Павлівною (продавцем) укладено договір № 03/18, відповідно до пункту 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупця вереск сухий некондиційний для будівельних робіт в тюках (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на умовах цього договору.

Згідно із пунктом 1.2. договору найменування, кількість, ціна і строки поставки, а також всі можливі розбіжності по цьому договору погоджується сторонами додатково.

Як передбачено пунктом 2.1. договору умови поставки товару франко-склад продавця.

Відповідно до пункту 2.2. договору передача товару здійснюється в строки, погоджені сторонами.

Згідно із пунктом 3.1. договору ціна на товар становить 30 грн. за одиницю товару (вересовий тюк).

Як передбачено пунктом 3.2. договору, загальна кількість товару, що продається покупцю, по цьому договору складає 25000 тюків.

Відповідно до пункту 3.3. договору загальна вартість договору становить 750000 грн.

Згідно із пунктом 4.1. договору, у зв`язку із виробничою необхідністю, за усною домовленістю з продавцем, покупець може здійснювати передоплату товару.

Приймання товару по кількості і якості здійснюється сторонами в пункті відвантаження товару і підтверджується накладними квитанціями (пункт 5.3 договору).

Відповідно до пункту 6.1. договору продавець здійснює відвантаження товару в транспортному засобі, вказаному покупцем.

Згідно із пунктом 6.2. договору датою поставки товару вважається дата приймання товару в місці призначення (Шепетівка, склад продавця) по кількості і якості, підтвердженою накладними.

Строк дії договору встановлюється строком на 1 рік з моменту підписання до повного виконання обов`язків відповідно до договору (пункт 11.2.).

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

На виконання умов договору між фізичною особою-підприємцем Чорномазом Сергієм Богдановичем (платник) та фізичною особою - підприємцем Царьовою Маргаритою Павлівною (постачальником) складені, скріплені підписами та печатками обох сторін накладні на підставі договору № 03/18 від 10 серпня 2018 року, товар верес сухий некондиційний для будівельних робіт №1 від 05 жовтня 2018 року на загальну суму 27840 грн., №2 від 02 листопада 2018 року на загальну суму 28320 грн.; №3 від 16 листопада 2018 року на загальну суму 28800 грн.; №4 від 05 жовтня 2018 року на загальну суму 28800 грн.; №5 від 04 грудня 2018 року на загальну суму 28800 грн.; №6 від 06 грудня 2018 року на загальну суму 28800 грн. Всього товару на загальну суму 171360 грн.

Відповідно до заключних банківських виписок за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року та за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року, позивачем перераховано відповідачу кошти, а саме: 03 жовтня 2018 року на суму 28800 грн.; 06 листопада 2018 року на суму 100000 грн.; 12 грудня 2018 року на суму 43000 грн., 28 лютого 2019 року на суму 46500 грн.; 04 липня 2019 року на суму 100000 грн.; 21 серпня 2019 року на суму 100000 грн.

У вимозі від 03 лютого 2022 року фізична особа-підприємець Чорномаз Сергій Богданович, адресованій фізичній особі - підприємцю Царьовій Маргариті Павлівні вимагає повернути грошові кошти у розмірі 249940 протягом 7 календарних днів від дня отримання даної вимоги.

У матеріалах справи також наявні копії: рахунків №4 від 27 лютого 2019 року на суму 46500 грн., №12 від 06 травня 2019 року на суму 200000 грн., №3 від 10 жовтня 2018 року на суму 48000 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору позивач звернувся до суду із позовом.

Дослідивши матеріали справи, місцевий господарський суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Пунктом 3 статті 3, статтею 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Частиною 1 статті 670 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 Цивільного кодексу України, про що викладена правова позиція у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі №927/491/19.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що відповідно до заключних банківських виписок за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року позивачем перераховано відповідачу на виконання умов договору №03/18 від 10 серпня 2018 року кошти у сумі 171800 грн., а саме: 03 жовтня 2018 року на суму 28800 грн., 06 листопада 2018 року на суму 100000 грн., 12 грудня 2018 року на суму 43000 грн.

Відповідачем, в свою чергу, здійснено поставку товару на виконання договору згідно наступних накладних: №1 від 05 жовтня 2018 року на суму 27840 грн., №2 від 02 листопада 2018 року на суму 28320 грн., №3 від 16 листопада 2018 року на суму 28800 грн., №4 від 05 жовтня 2018 року на суму 28800 грн., №5 від 04 грудня 2018 року на суму 28800 грн., №6 від 06 грудня 2018 року на суму 28800 грн. Всього було поставлено товару (5712 тюків із 25000) на загальну суму 171360 грн.

В подальшому, 27 лютого 2019 року позивачу було виставлено рахунок №4 із ціною за одиницю - 31 грн., загальною кількістю товару - 1500 тюків, на загальну суму 46500 грн., а 06 травня 2019 року рахунок №12 із ціною за одиницю - 32 грн., загальною кількістю товару - 6250 тюків, на загальну суму 200000 грн.

Як встановлено колегією суддів, відповідно до заключних банківських виписок за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року, позивачем перераховано відповідачу кошти на суму 246500 грн., а саме: 28 лютого 2019 року на суму 46500 грн. з призначенням платежу "оплата за верес згідно рахунку №4 від 27 лютого 2019 року", 04 липня 2019 року на суму 100000 грн. з призначенням платежу "часткова оплата за верес згідно рахунку №12 від 06 травня 2019 року", 21 серпня 2019 року на суму 100000 грн. з призначенням платежу "часткова оплата за верес згідно рахунку №12 від 06 травня 2019 року".

Згідно частин 2 - 5 статті 51 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські розрахунки проводяться у безготівковій формі згідно із правилами, встановленими нормативно - правовими актами Національного банку України на підставі розрахункових документів. Банки в Україні можуть використовувати як платіжні інструменти платіжні доручення, які мають бути оформлені належним чином і містити інформацію, зокрема, про правові підстави здійснення розрахункової операції.

Відповідно до частини 2 статті 33 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ несе платник.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків встановлено Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена Постановою Правління Національного банку України №22 від 21 січня 2004 року № 22 і вимоги якої поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків та обов`язкові для виконання ними. За вимогами пунктів 3.1, 3.7 зазначеної Інструкції платіжне доручення оформляється платником за встановленою формою, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Частиною першою статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Враховуючи викладене, виставлення відповідачем рахунків №4 від 27 лютого 2019 року та №12 від 06 травня 2019 року на загальну суму 246500 грн., з ціною за одиницю товару, яка є відмінною від ціни визначеної в укладеному між сторонами договорі №03/18 від 10 серпня 2018 року, та відповідна повна оплата даних рахунків позивачем поза межами договору (додаткової угоди про продовження дії договору матеріали справи не містять) з чітким призначенням платежу "згідно виставленого рахунку" свідчить про укладення договору поставки у спрощений спосіб. Виставлення рахунків фізичною особою-підприємцем Царьовою М.П. є пропозицією (офертою) до укладення договору поставки товару у кількості та за ціною, що у них зазначені, а їх оплата фізичною особою-підприємцем Чорномазом Сергієм Богдановичем є підтвердженням прийняття такої пропозиції.

З огляду на викладене, позивачем здійснено попередню оплату за договором укладеним у спрощений спосіб в сумі 246500 грн, а відповідачем в свою чергу вимоги за договором не виконано, продукцію не поставлено, а тому колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 440 грн. попередньої оплати за договором № 03/18 від 10 серпня 2018 року та 246500 грн. попередньої оплати за договором укладеним у спрощений спосіб є такими, що підлягали задоволенню.

Щодо відсутності оригіналів рахунків №4 від 27 лютого 2019 року та №12 від 06 травня 2019 року на загальну суму 246500 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17, від 31 березня 2021 року у справі №923/875/19).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України).

Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин, враховуючи надання відповідачем копій згаданих рахунків, здійснення позивачем оплат із зазначенням у призначенні платежу таких рахунків, ненадання позивачем доказів на спростування інформації зазначеної у них, та виходячи з наведених вище норм процесуального законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду бере до уваги як належні докази згадані вище рахунки.

Крім того, при розгляді даного спору колегія суддів звертає увагу на те, що представником відповідача у судовому засіданні було надано пояснення, що поставка згідно оплачених фізичною особою-підприємцем рахунків Чорномазом С.Б. була здійснена фізичною-особою підприємцем Царьовою М.П. на користь іншої фізичної особи-підприємця пов`язаної з позивачем. Вказані пояснення не можуть бути підставою для відмови у даному позові, однак вони додатково підтверджують той факт, що відповідачем не поставлено фізичній особі-підприємцю Чорномазу С.Б. оплачений товар.

Не може бути агрументом для відмови у задоволенні позову визначення позивачем підстави для стягнення попередньої оплати договору № 03/18 від 10.08.2018, укладеного в письмовій формі, за умови, що суд прийшов до висновку про відсутність доказів для твердження про здійснення оплат за таким договором, оскільки предметом спору є стягнення коштів, і суд вправі самостійно надати оцінку поданим сторонами доказам. При цьому відсутність договірних відносин, на які вказує позивач для здійснення попередніх розрахунків, не спростовує факту проведення позивачем таких розрахунків та не змінює обов`язку відповідача здійснити поставку товару на сплачену суму.

Таким чином, доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Натомість висновок суду щодо здійснення попередньої оплати на суму 246 500 грн. за умовами договору № 03/18 від 10.08.18, не призвів до прийняття неправильного рішення.

А тому суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05 липня 2022 року у справі №924/162/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 05 липня 2022 року у справі №924/162/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №924/162/22 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "28" жовтня 2022 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.