Справа № 5/102-2/125-5-9/34
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.10.2022 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А. , розглянувши скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" на дії державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ ( вх.14149/22 від 20.10.2022) у справі

за позовом: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в особі Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Хімтехнопласт"

про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Хімтехнопласт" 186 548,17 євро або 1 928 264,11 грн заборгованості по кредиту, 193 444,66 грн заборгованості по комісії (комісійна винагорода) та комісії за зобов`язаннями,

ВСТАНОВИВ:

рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26.09.2012 у справі № 5/102-2/125-5-9/34 позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" в особі Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Хімтехнопласт" задоволено частково.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.01.2013 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.03.2013 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.09.12 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.01.2013 скасовано в частині задоволення позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Хімтехнопласт" 186 548,17 євро або 1 928 264,11 грн заборгованості по кредиту, 193 444,66 грн заборгованості по комісії (комісійна винагорода) і в частині відмови в позові про стягнення комісії за зобов`язаннями, а справу № 5/102-2/125-5-9/34 в цій частині передано на новий розгляд.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.09.2013 у справі №5/102-2/125-5-9/34 (суддя Шіляк М. А.) позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" в особі Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Хімтехнопласт" в частинах стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Хімтехнопласт" 186 548,17 євро або 1 928 264,11 грн. заборгованості по кредиту, 193 444,66 грн. заборгованості по комісії (комісійна винагорода) та комісії за зобов`язаннями задоволено частково. В частинах позову про стягнення заборгованості з комісії за зобов`язаннями в розмірі 6 417,01 євро та заборгованості по комісії (комісійна винагорода) в розмірі 193 444,66 грн відмовлено.

20.10.2022 ПАТ КБ "Приватбанк" звернуловся до господарського суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просить

-визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Раковецького М.С. Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо відкриття виконавчого провадження від 07.10.2022 ВП №70011201 про стягнення з ТОВ "Фірма "Хімтехнопласт" 244537,64грн виконавчого збору та стягнення виконавчого збору / основна винагороду приватного виконавця в розмірі 269 гривень.

-визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Раковецького М.С. Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про відкриття виконавчого провадження від 07.10.2022 ВП №70011201.

Скаргу обґрунтовано тим, що згідно статті 27 Закону від 02.06.2016 №1404-УШ, розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, виконавчий збір стягується на підставі постанови, яка виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника сум або закінчення виконавчого провадження згідно статті 39 Закону в розмірі 10 % від суми, що фактично стягнута, повернута стягувачу. Скаржник зазначає, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Як убачається з матеріалів справи, 07.10.2022року Головним державним виконавцем ДВС Раковецьким М.С.. відкрито виконавче провадження №70011201 з виконання постанови №48033528 від 29.07.2015 року про стягнення виконавчого збору та виконавчий збір/основну винагороду у розмірі 269грн.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (ч. 1 ст. 339 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, накладення штрафу, про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За таких обставин, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

До таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28.11.2018 у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13.01.2019 у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03.04.2019 та 10.04.2019 у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29.05.2019 у справі № 758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19), від 31.03.2020 у справі №733/889/17.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у господарського суду відсутні правові підстави для розгляду скарги ПАТ БК"Приватбанк" на дії державного виконавця ( посадової особи) органу стягнення, оскільки відповідна скарга підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, так як стосується оскарження дій державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення з виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Враховуючи вищевикладене, скарга ПАТ БК"Приватбанк" на дії державного виконавця не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 20, 175, 232-235, 339-340 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ПАТ БК"Приватбанк" на дії державного виконавця.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Шкіндер П.А.