ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2022 Справа № 917/616/22

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчукавтогаз», Ідентифікаційний код в ЄДРЮО 35538849 Поштова адреса: 39740, вул. Великокохнівська, буд. З, с. Рокитне, Кременчуцький р-н Полтавська обл.

до Комунального підприємства «Благоустрій Кременчука» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Ідентифікаційний код в ЄДРЮО 03351958 Поштова адреса: 39605, вул. 1905 року, буд. 27, м.Кременчук Полтавська область

про стягнення 366 051,16 грн. та визнання недійсною угоди,

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

Від позивача: Ключко Н.Г., Пахомова О.А.

Від відповідача: Пархоменко Н.В.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчукавтогаз» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Комунального підприємства «Благоустрій Кременчука» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про (1) стягнення 366 051,16 грн. заборгованості по договору про закупівлю товару № 58-БК від 16.03.2020, у тому числі: 283 600,00 грн основного боргу, 10630,03 грн пені, 10 720,52 грн три процентів річних, 61 100,61 грн інфляційних втрат; (2)визнання недійсною Додаткової угоди № 12 від 29.12.2020 до договору № 58-БК від 16.03.2020, з моменту її укладення.

Ухвалою від 30.06.2022р. суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі.

11.08.22 від відповідача надійшов відзив на позов.

Підготовчі засідання у справі неодноразово відкладалися, зокрема, ухвалою від 26.07.2022р. суд постановив відкласти підготовче засідання у справі на 06.09.22.

25.08.22 від позивача надійшла відповідь на відзив.

06.09.22 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просить стягнути з відповідача 283 600,00 грн основного боргу, 10630,03 грн пені, 12 421,30 грн три процентів річних, 74 274,04 грн інфляційних втрат; (2)визнання недійсною Додаткової угоди № 12 від 29.12.2020 до договору № 58-БК від 16.03.2020, з моменту її укладення.

Заява про збільшення позовних вимог за позовом прийнято судом до розгляду на підставі ст. 46 ГПК України.

Інші заяви по суті до суду не надходили.

Судом враховано, що сторони не повідомляли суд про наявність заяв і клопотань, необхідність вчинення дій, що передбачені у підготовчому провадженні.

Перелік дій, які має здійснити суд під час підготовчого засідання, визначено ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

У підготовчому засіданні, 06.09.2022р., судом здійснено дії та з`ясовані всі питання, передбачені ст.ст.177, 182 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 06.09.2022р. суд постановив закрити підготовче провадження у справі № 917/616/22, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 11.10.2022.

В судовому засіданні 11.10.22 суд заслухав вступне слово представника позивача стосовно предмета та підстав заявленого позову, вступне слово представника відповідача, перейшов до з`ясування обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідження доказів, якими вони обгрунтовуються, після чого перейшов до судових дебатів.

Позивачем позовні вимоги підтримані в повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечив.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 11.10.22р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кременчукавтогаз» (надалі - Позивач) та Комунальним підприємством «Благоустрій Кременчука» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (надалі - Відповідач) було укладено договір про закупівлю товару № 58-БК від 16.03.2020 (далі - Договір), відповідно до якого Позивач зобов`язувався поставити Відповідачу товар - Основні органічні хімічні речовини (метан) для заправки автотранспорту, а Відповідач зобов`язався прийняти і оплатити такі товари.

Крім того, зазначає позивач, між ним та Відповідачем було до Договору № 58-БК від 16.03.2020 укладено 13 додаткових угод (далі - ДУ), зокрема: Додаткова угода № 1 від 23.03.2020, ДУ № 2 від 04.05.2020, ДУ № 3 від 05.05.2020, ДУ № 4 від 01.06.2020, № 5 від 02.06.2020, № 6 від 01.07.2020, № 7 від 01.09.2020, № 8 від 02.09.2020, № 9 від 01.10.2020, № 10 від 03.11.2020, № 11 від 03.11.2020, № 12 від 29.12.2020, № 13 від 29.12.2020.

Відповідно до пункту 2.1 Договору поставка товару здійснюється шляхом заправки автотранспорту Покупця на автомобільних газонаповнюючих компресорних станціях (АГНКС) Постачальника, що обліковується лічильниками Постачальника та про що надається видаткова накладна і акт-приймання-передачі.

Згідно із 4.1 Договору, в редакції Додаткової угоди № 11 від 02.12.2020, ціна Договору становить 671 800,00 грн, у т. ч. ПДВ - 20%.

Ціна за одиницю товару формується на дату отримання рахунку згідно цін, які існують на АГНКС Постачальника (п. 4.3 Договору).

Обсяг закупівлі Товару згідно із п.1.2 становить 62 200,0 м3

Відповідно до умов пункту 6.1.1 Договору Відповідач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Згідно із п. 5.2 Договору, оплата здійснюється протягом 90 календарних днів з дати отримання товару на підставі підписаної Сторонами видаткової накладної та рахунку на оплату і акту приймання-передачі.

Згідно із п. 5.3 Договору у разі затримки відповідного бюджетного фінансування розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 7 банківських днів з дати отримання Покупцем бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок.

Згідно із п. 6.3 Договору, Позивач зобов`язувався, зокрема, забезпечити поставку товарів у строки та на умовах, встановлених Договором. Умовами п.2.3 та 2.5 Договору визначено, що строк (термін) поставки становить з моменту підписання Договору до 31.12.2020 року включно, шляхом цілодобового відпуску товару на АГНКС Постачальника. Поставка товару здійснюється незалежно від стану оплати за попередньо отриманий Замовником товар (п.2.4).

Водночас, п. 6.4.1 Договору обумовлено права Постачальника, зокрема, Позивач має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари.

Згідно із п. 10.1 Договору, цей Договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31.12.2020 року включно, але в будь-якому випадку до проведення Сторонами взаємних розрахунків в повному обсязі.

Додатковою угодою № 13 від 29.12.2020, сторони продовжили строк дії Договору на період, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в Договорі.

Позивач вказує, що на виконання взятих на себе зобов`язань, Позивач у відповідності до умов Договору належним чином здійснив поставку та передав у 2020 році Відповідачу Товар, що підтверджується підписаними Сторонами видатковими накладними та актами приймання- передачі, а також наданими Відповідачу рахунками, зокрема, в обсязі 22 000,000 м3 на загальну суму 283 600,00 грн:

1. За видатковою накладною № 98 від 17.09.2020 поставлений товар згідно:

1) Акту приймання-передачі товару від 30.09.2020 в обсязі 3395,080 куб. м газу на загальну суму 40 061,94 грн, строк оплати якого настав 29.12.2020;

2) Акту приймання-передачі товару від 31.10.2020 в обсязі 4196,000 куб. м газу на загальну суму 49 512,80 грн, строк оплати якого настав 29.01.2021;

3) Акту приймання-передачі товару від 30.11.2020 в обсязі 2048,920 куб. м газу на загальну суму 28 425,26 грн, строк оплати якого настав 01.03.2021;

2. За видатковою накладною № 115 від 13.11.2020 поставлений товар згідно:

1) Акту приймання-передачі товару від 30.11.2020 в обсязі 1473,080 куб. м газу на загальну суму 20 328,50 грн, строк оплати якого настав 01.03.2021;

2) Акту приймання-передачі товару від 31.12.2020 в обсязі 526,920 куб. м газу на загальну суму 7 271,50 грн, строк оплати якого настав 02.04.2021;

3. За видатковою накладною № 117 від 02.12.2020 поставлений товар згідно:

1) Акту приймання-передачі товару від 31.12.2020 в обсязі 3794,080 куб. м газу на загальну суму 52 358,30 грн, строк оплати якого настав 02.04.2021;

2) Акту приймання-передачі товару від 31.01.2021 в обсязі 3281,000 куб. м газу на загальну суму 45 277,80 грн, строк оплати якого настав 04.05.2021;

3) Акту приймання-передачі товару від 28.02.2021 в обсязі 2662,000 куб. м газу на загальну суму 36 735,60 грн, строк оплати якого настав 29.05.2021;

4) Акту приймання-передачі товару від 31.03.2021 в обсязі 262,920 куб. м газу на загальну суму 3628,30 грн, строк оплати якого настав 29.06.2021.

За твердженням позивача, Відповідач, в порушення обов`язків Покупця, у визначені договором строки (90 календарних дні з дати отримання товару) не виконав оплату отриманого ним Товару в обсязі 22 000,000 м3 за вказаними актами та накладними на загальну суму 283 600,00 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за вказаними актами та накладними на загальну суму 283 600,00 грн., а також 10 630,03 грн пені, 10 720,52 грн три процентів річних та 61 100,61 грн інфляційних втрат за весь період порушення грошових зобов`язань (в редакції заяви про збільшення позовних вимог).

Крім того, позивач вважає, що Додаткова Угода № 12 від 29.12.2020 до Договору № 58-БК від 16.03.2020 суперечить вимогам законодавства, що є підставою, для визнання її недійсною враховуючи наступне.

Умовами п. 1 зазначеної Додаткової угоди № 12 передбачалося: «на підставі п.4 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», п.5.3, п.10.1, п. 13.7 Договору про зпкупівлю товару № 58-БК від 16 березня 2020 року Сторони уклали Додаткову угоду про наступне: продовжити строк дії Договору № 58-БК від 16 березня 2020 року та виконання зобов`язань в частині фінансування витрат замовника без збільшення суми, визначеної в договорі до 31.12.2021 року».

Умовами п. 2 Додаткової угоди № 12 передбачалося: «Оплата Постачальнику за товар в 2020 році склала 388 200,00 грн (з ПДВ). В 2021 році залишок коштів за товар здійснити за бюджетні кошти в сумі 283 600,00 грн (з ПДВ)».

Оскільки, за твердженням позивача, ані умовами Договору, ані приписами Закону України «Про публічні закупівлі» не передбачено можливості внесення змін до Договору після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, зокрема, в частині зміни строків виконання оплати за поставлений товар, чи зміни джерела фінансування, а навпаки вказується на заборону внесення будь-яких змін, що не обумовлені у п. 4 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції на момент укладення Договору від 16.03.2020, та п. 4 ч. 5 ст. 41 вказаного Закону в редакції, що діяла на момент укладення Додаткової угоди № 12 від 29.12.2020, позивач вважає, що є підстави для визнання її недійсною з моменту її укладення.

Крім того, позивач зазначає, що вказаною Додатковою угодою не внесено змін до жодного із пунків Договору, які обумовлюють строки оплати чи строк дії Договору, що призводить до неоднозначного та суперечливого тлумачення його змісту.

Таким чином, позивач просить суд визнати недійсною Додаткову угоду № 12 від 29.12.2020 до договору № 58-БК від 16.03.2020, з моменту її укладення.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказав на наступні обставини:

- позивачем залишений без уваги пункт 5.3. Договору, яким Сторони погодили, що у разі затримки відповідного бюджетного фінансування розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 7 банківських днів з дати отримання Покупцем бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок;

- оскільки КП «Благоустрій Кременчука» було профінансовано не в повному обсязі, то вдповідно кошти за Договором сплачені частково, а тому при надходженні бюджетного |фінансування кошти будуть перераховані протягом 10 банківських днів, згідно з п.4.2. Договору;

- з позовом до суду ТОВ "Кременчукавтогаз" звернулось передчасно, так як строк виконання зобов`язань за Договором в частині повної оплати не настав;

- щодо нарахування штрафних санкцій - строк виконання зобов`язань в частині оплати Товару не настав у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування, крім того, умовами Договору про закупівлю № 68-БК від 16.03.2020 року встановлено, що Покупець звільняється від пені на період затримки бюджетного фінансування;

- щодо визнання недійсною додаткової угоди № 12 від 29.12.2020 року до договору № 58-БК від 16.03.2020 року з моменту її укладання - позовні вимоги в частині визнання недійсною додаткової угоди № 12 від 29.12.2020 року сформульовані нечітко, не містять конкретного посилання на норму, яку були порушено чи недотримано Відповідачем.

У відповіді на відзив позивач вказав, що посилання Відповідача на п. 5.3 Договору є безпідставним, оскільки заборгованість Відповідача за поставлений товар в обсязі 22 000,000 м3 на загальну суму 283 600,00 грн сплачена не була. Натомість, умовами договору було передбачено розрахунки за поставлений товар, зокрема, за рахунок коштів підприємства. Розрахунки за поставлений товар, що проводилися Відповідачем за рахунок бюджетних коштів не є предметом даного спору.

Водночас позивач звертає увагу Суду, що виходячи із приписів ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України відсутність у боржника необхідних коштів не звільняє його від виконання обов`язків з оплати поставленого товару та від цивільно-правової та господарсько- правової відповідальності.

Стосовно вимог в частині визнання недійсною додаткової угоди № 12 від 29.12.2020 до Договору № 58-БК від 16.03.2020, позивач вважає, що підставою визнання Додаткової Угоди № 12 від 29.12.2020 до Договору № 58-БК від 16.03.2020 недійсною у позовній заяві вказана її невідповідність вимогам Закону України «Про публічні закупівлі», якими не передбачено можливості внесення змін до Договору після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, зокрема, в частині зміни строків виконання оплати за поставлений товар, чи зміни джерела фінансування.

При вирішенні справи судом досліджено докази, наявні у матеріалах справи.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кременчукавтогаз» та Комунальним підприємством «Благоустрій Кременчука» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області було укладено договір про закупівлю товару № 58-БК від 16.03.2020.

Аналіз змісту Договору про закупівлю товару № 58-БК від 16.03.2020 свідчить, що у зв`язку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини поставки, які регулюються нормами §1 глави 30 Господарського кодексу України та §3 глави 54 Цивільного кодексу України.

За змістом ч. ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Виходячи із змісту ч. ч. 1, 2 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, на виконання взятих на себе зобов`язань, Позивач у відповідності до умов Договору належним чином здійснив поставку та передав у 2020 році Відповідачу Товар, що підтверджується підписаними Сторонами видатковими накладними та актами приймання-передачі, а також наданими Відповідачу рахунками, зокрема, на загальну суму 283 600,00 грн:

1. За видатковою накладною № 98 від 17.09.2020 поставлений товар згідно Акту приймання-передачі товару від 30.09.2020 в обсязі 3395,080 куб. м газу на загальну суму 40 061,94 грн; Акту приймання-передачі товару від 31.10.2020 в обсязі 4196,000 куб. м газу на загальну суму 49 512,80 грн; Акту приймання-передачі товару від 30.11.2020 в обсязі 2048,920 куб. м газу на загальну суму 28 425,26 грн;

2. За видатковою накладною № 115 від 13.11.2020 поставлений товар згідно Акту приймання-передачі товару від 30.11.2020 в обсязі 1473,080 куб. м газу на загальну суму 20 328,50 грн; Акту приймання-передачі товару від 31.12.2020 в обсязі 526,920 куб. м газу на загальну суму 7 271,50 грн;

3. За видатковою накладною № 117 від 02.12.2020 поставлений товар згідно Акту приймання-передачі товару від 31.12.2020 в обсязі 3794,080 куб. м газу на загальну суму 52 358,30 грн; Акту приймання-передачі товару від 31.01.2021 в обсязі 3281,000 куб. м газу на загальну суму 45 277,80 грн; Акту приймання-передачі товару від 28.02.2021 в обсязі 2662,000 куб. м газу на загальну суму 36 735,60 грн; Акту приймання-передачі товару від 31.03.2021 в обсязі 262,920 куб. м газу на загальну суму 3628,30 грн.

Суд зазначає, що відповідач у відзиві не заперечує факт отримання товару у обсязі, визначеному названими вище видатковими накладними та актами приймання-передачі товару.

Як зазначено у п. 5.2. Договору оплата здійснюється протягом 90 календарних днів з дати отримання товару, на підставі підписаної Сторонами видаткової накладної та рахунку на оплату і акту приймання-передачі.

Відтак, з огляду на п. 5.2. Договору, строк виконання відповідачем зобов"язання по оплаті вартості отриманого товару за вказаними видатковими накладними та та актами приймання-передачі товару є таким, що настав по закінченню 90 календарних днів з дати отримання товару, на підставі відповідних видаткової накладної та акту приймання-передачі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріалами справи підтверджено, що у встановлені Договором строки Відповідач розрахунку за поставлений Товар не здійснив.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що наявність заборгованості з оплати вартості отриманого товару у вищевказаному розмірі підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростована, суд доходить висновку щодо задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості в загальному розмірі 283 600,00 грн

Щодо посилання відповідача на те, що з позовом до суду ТОВ "Кременчукавтогаз" звернулось передчасно, так як строк виконання зобов`язань за Договором в частині повної оплати не настав, оскільки КП «Благоустрій Кременчука» було профінансовано не в повному обсязі суд зазначає, що виходячи із приписів ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України відсутність у боржника необхідних коштів не звільняє його від виконання обов`язків з оплати поставленого товару та від цивільно-правової та господарсько-правової відповідальності.

Доводи Відповідача щодо відсутності обов`язку щодо здійснення розрахунків за відсутності бюджетних коштів спростовуються також практикою Європейського Суду з прав людини та позиціями Верховного Суду.

Так, згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику цього суду як джерело права.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини неодноразово зазначалось, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (рішення від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та рішення від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

Правова позиція про те, що відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання, викладена також у постановах Верховного Суду від 21.02.2022 у справі 925/1545/20, від 25.06.2020 у справі №910/4926/19, від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19, від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17.

Отже, посилання Відповідача на те, що строк виконання зобов`язань за Договором в частині повної оплати не настав є необгрунтованим та безпідставним, а тому відхиляються судом.

Крім того, позивачем заявлені до стягнення з відповідача пеня, 3% річних та інфляційних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати вартості отриманого товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем при розгляді справи не спростовано.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування 3% річних та інфляційних за таке прострочення.

Згідно з позовною заявою, позивачем нараховано до стягнення з відповідача станом на 01.09.22 (в редакції заяви про збільшення позовних вимог):

12 421,30 грн три процентів річних,

74 274,04 грн інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню річних та інфляційних, суд встановив, що розраховані позивачем розміри не перевищують розрахованих судом сум, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення з відповідача річних та інфляційних за порушення грошових зобов`язань за договором підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню за загальний період з 30.12.21 по 29.12.21, що складає 10630,03 грн.

Щодо вимоги про стягнення пені, суд зазначає.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, п. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вже зазначалось, відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати вартості отриманого товару.

Відповідно до п. 7.5. Договору у випадку затримки платежу за Товар Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок суми пені, господарський суд відзначає, що розрахований позивачем розмір пені не перевищує розрахованих судом сум, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені за порушення грошових зобов`язань за договором підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсною Додаткової угоди № 12 від 29.12.2020 до договору № 58-БК від 16.03.2020, з моменту її укладення, суд зазначає наступне.

Позивач зазначає, що Додаткова Угода № 12 від 29.12.2020 до Договору № 58-БК від 16.03.2020 суперечить вимогам законодавства, що є підставою, для визнання її недійсною враховуючи наступне:

- умовами п. 1 зазначеної Додаткової угоди № 12 передбачалося: «на підставі п.4 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», п.5.3, п.10.1, п. 13.7 Договору про закупівлю товару № 58-БК від 16 березня 2020 року Сторони уклали Додаткову угоду про наступне: продовжити строк дії Договору № 58-БК від 16 березня 2020 року та виконання зобов`язань в частині фінансування витрат замовника без збільшення суми, визначеної в договорі до 31.12.2021 року».

Умовами п. 2 Додаткової угоди № 12 передбачалося: «Оплата Постачальнику за товар в 2020 році склала 388 200,00 грн (з ПДВ). В 2021 році залишок коштів за товар здійснити за бюджетні кошти в сумі 283 600,00 грн (з ПДВ)»;

- натомість, відповідно до положень п. 4 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції, що діяла на момент укладення Договору від 16.03.2020, та п. 4 ч. 5 ст. 41 в редакції, що діяла на момент укладення Додаткової угоди № 12 від 29.12.2020, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема: продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. Аналогічні положення було визначено умовами 13.7 Договору;

- проте, ані умовами Договору, ані приписами Закону України «Про публічні закупівлі» не передбачено можливості внесення змін до Договору після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, зокрема, в частині зміни строків виконання оплати за поставлений товар, чи зміни джерела фінансування, а навпаки вказується на заборону внесення будь-яких змін, що не обумовлені у п. 4 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції на момент укладення Договору від 16.03.2020, та п. 4 ч. 5 ст. 41 вказаного Закону в редакції, що діяла на момент укладення Додаткової угоди № 12 від 29.12.2020;

- окрім зазначеного, вказаною Додатковою угодою не внесено змін до жодного із пунктів Договору, які обумовлюють строки оплати чи строк дії Договору, що призводить до неоднозначного та суперечливого тлумачення його змісту;

- відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 215, 216 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що Додаткова угода № 12 від 29.12.2020 укладена всупереч вимогам Цивільного Кодексу та Закону України «Про публічні закупівлі», що є підставою для визнання її недійсною з моменту її укладення, а також не може створювати юридичних наслідків для її застосування.

Судом враховано, що згідно із положеннями частин 1, 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини 1, 2 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до преамбули Закону України «Про публічні закупівлі» цей Закон встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади з метою забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно положень п. 4 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції, що діяла на момент укладення Договору від 16.03.2020, та п. 4 ч. 5 ст. 41 в редакції, що діяла на момент укладення Додаткової угоди № 12 від 29.12.2020 істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема: продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. Аналогічні положення було визначено умовами 13.7 Договору.

Як установлено вище, додаткова угода №12 до договору укладалася для продовження строку дії Договору № 58-БК від 16 березня 2020 року та виконання зобов`язань в частині фінансування витрат замовника без збільшення суми, визначеної в договорі до 31.12.2021 року.

Позивач підписав додаткову угоду, що продовжила дію договору до 31.12.2021 року без зауважень. Доказів на спростування цього позивачем суду не надано.

Суд зазначає, що позовні вимоги в частині визнання недійсною додаткової угоди № 12 від 29.12.2020 року не містять конкретного посилання на норму, яку були порушено чи недотримано Відповідачем, а посилання на те, що вказаною Додатковою угодою не внесено змін до жодного із пунктів Договору, які обумовлюють строки оплати чи строк дії Договору, що призводить до неоднозначного та суперечливого тлумачення його змісту не може бути підставою для визнання недійсною оспорюваної додаткової угоди з огляду на положення статті 215 Цивільного кодексу України, Закону України «Про публічні закупівлі».

Крім того суд зазначає, що укладання додаткової угоди є правом, а не обов`язком сторін. І кожна сторона має право пропонувати та настоювати на своїй редакції додаткової угоди. І в разі погодження всіх умов додаткової угоди підписується сторонами і є укладеною.

Відтак, відсутні підстави для визнання недійсною додаткової угоди № 12 від 29.12.2020 року, укладеної між позивачем та відповідачем.

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем при розгляді даної справи не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання недійсною додаткової угоди № 12 від 29.12.2020 року, а відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення основного боргу, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, не спростовано.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених учасниками судового процесу, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

Разом з тим, ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову частково, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 283 600,00 грн основного боргу. 10630,03 грн пені, 12 421,30 грн три процентів річних, 74 274,04 грн інфляційних втрат, в частині вимог про визнання недійсною Додаткової угоди № 12 від 29.12.2020 до договору № 58-БК від 16.03.2020, з моменту її укладення суд у задоволенні позову відмовляє.

Відповідно до статті 129 ГПК України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає сума судового збору у розмірі 5 713,89 грн.

Керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчукавтогаз», Ідентифікаційний код в ЄДРЮО 35538849 Поштова адреса: 39740, вул. Великокохнівська, буд. З, с. Рокитне, Кременчуцький р-н Полтавська обл. на користь Комунального підприємства «Благоустрій Кременчука» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Ідентифікаційний код в ЄДРЮО 03351958 Поштова адреса: 39605, вул. 1905 року, буд. 27, м.Кременчук Полтавська область 283 600,00 грн основного боргу. 10630,03 грн пені, 12 421,30 грн три процентів річних, 74 274,04 грн інфляційних втрат, 5 713,89 грн. судогового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині вимог про визнання недійсною Додаткової угоди № 12 від 29.12.2020 до договору № 58-БК від 16.03.2020, з моменту її укладення відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.10.22

Суддя Киричук О.А.