ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року м. ОдесаСправа № 915/1165/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

(склад суду змінено згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2022 у зв`язку зі звільненням судді Головея В.М.),

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представника від прокуратури - Гузь В.Г., посвідчення адвоката №063984 від 11.05.2021, довіреність б/н до 31.12.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2021, проголошене о 14:55:57 суддею Смородіновою О.Г. у м. Миколаєві, повний текст якого складено 13.12.2021

у справі № 915/1165/21

за позовом Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації; Державного підприємства Миколаївське лісове господарство

до відповідачів:

1) Миколаївської міської ради;

2) Приватного підприємства Лана ЖСК;

3) Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

про усунення перешкод у користуванні землями державного лісового фонду шляхом визнання незаконними та скасування пунктів рішень Миколаївської міської ради, недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації прав, скасування державної реєстрації земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації та в особі Державного підприємства (далі ДП) «Миколаївське лісове господарство» з позовною заявою до Миколаївської міської ради, Приватного підприємства (далі - ПП) Лана ЖСК та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, в якій просив суд:

-усунути перешкоди власнику та постійному землекористувачу - Миколаївській обласній державній адміністрації та ДП «Миколаївське лісове господарство» - у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом визнання незаконними і скасування пунктів 43, 43.1 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 13.10.2010 №50/28, якими затверджено проект землеустрою та надано в оренду на 1 рік Товариству з обмеженою відповідальністю «Лана» земельну ділянку площею 17008 кв.м з кадастровим номером :10:001:0072 по вулиці Північній, між вулицями Бузькою та Врожайною у місті Миколаєві, для організації будівельного майданчика;

-усунути перешкоди власнику та постійному землекористувачу - Миколаївській обласній державній адміністрації та ДП «Миколаївське лісове господарство» - у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом визнання незаконними і скасування пунктів 62, 62.4 «у розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 30.12.2010 №2/26, якими затверджено технічну документацію із землеустрою та надано в оренду приватному підприємству «Лана ЖСК» земельну ділянку площею 17008 кв.м з кадастровим номером :10:001:0072 по вулиці Північній, між вулицями Бузькою та Врожайною у місті Миколаєві, для будівництва І черги комплексної забудови;

-усунути перешкоди власнику та постійному землекористувачу - Миколаївській обласній державній адміністрації та ДП «Миколаївське лісове господарство» - у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом визнання незаконними і скасування пунктів 3 рішення Миколаївської міської ради від 27.01.2011 №3/45, яким пункт 62.4 викладено в такій редакції: « 62.4 Передати приватному підприємству «Лана ЖСК» в оренду строком на 1 рік земельну ділянку площею 17008 кв.м для організації будівельного майданчика для будівництва І черги комплексної забудови по вул. Північній між вул. Бузькою та Урожайною. (Термін оренди земельної ділянки відповідно до рішення міської ради від 13.10.10 №50/28)»;

-усунути перешкоди власнику та постійному землекористувачу - Миколаївській обласній державній адміністрації та ДП «Миколаївське лісове господарство» - у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом визнання недійсним укладеного між Миколаївською міською радою та приватним підприємством «Лана ЖСК» договору оренда землі №8214 від 11.07.2011, який зареєстровано в управлінні Держкомзему у місті Миколаєві, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.07.2011 №00208, зі змінами та доповненнями;

-усунути перешкоди власнику та постійному землекористувачу - Миколаївській обласній державній адміністрації та ДП «Миколаївське лісове господарство» - у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом визнання незаконними і скасування пунктів 2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 12.10.2016 №9/57 про надання дозволу приватному підприємству «Лана ЖСК» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки на 3 ділянки, у тому числі ділянка № 1 площею 4473 кв.м (кадастровий номер :10:001:0085), ділянка № 2 площею 4702 кв.м (кадастровий номер :10:001:0086), ділянка № 3 - 7833 кв.м (кадастровий номер :10:001:0084);

-усунути перешкоди власнику та постійному землекористувачу - Миколаївській обласній державній адміністрації та ДП «Миколаївське лісове господарство» - у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме і майно державної реєстрації права власності Миколаївської міської ради на земельну ділянку площею 17008 кв.м з кадастровим номером :10:001:0072 по вул. Північній у місті Миколаєві, яке 12.03.2016 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що вчинено запис №13706749, з одночасним припиненням права власності Миколаївської міської ради на неї;

-усунути перешкоди власнику та постійному землекористувачу - Миколаївській обласній державній адміністрації та ДП «Миколаївське лісове господарство» - у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом визнання незаконною і скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 17008 кв.м з кадастровим номером :10:001:0072 по вул. Північній у місті Миколаєві;

-усунути перешкоди власнику та постійному землекористувачу - Миколаївській обласній державній адміністрації та ДП «Миколаївське лісове господарство» - у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом визнання незаконною та скасування державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 4473 кв.м з кадастровим номером :10:001:0085 по вул. Північній у місті Миколаєві;

-усунути перешкоди власнику та постійному землекористувачу - Миколаївській обласній державній адміністрації та ДП «Миколаївське лісове господарство» - у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом визнання незаконною та скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 4702 кв.м з кадастровим номером :10:001:0086 по вул. Північній у місті Миколаєві;

-усунути перешкоди власнику та постійному землекористувачу - Миколаївській обласній державній адміністрації та ДП «Миколаївське лісове господарство» - у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом визнання незаконною та скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 7833 кв.м з кадастровим номером :10:001:0084 по вул. Північній у місті Миколаєві;

Крім того, прокурор просив стягнути з відповідачів на користь Миколаївської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу позову.

Позов обґрунтовувався тим, що спірну земельну ділянку, розташовану в прибережній смузі р. Південний Буг, вилучено із земель державного лісового фонду, зареєстровано на неї право комунальної власності та відведено в оренду ПП «Лана ЖСК» поза межами наданих законом Миколаївській міській раді повноважень та з порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства. В подальшому спірну земельну ділянку поділено на 3 ділянки, які зареєстровані у Державному земельному кадастрі як землі комунальної власності (землі іншої житлової забудови). Прокурор зазначає, що порушення вимог закону, які відбулись внаслідок незаконного розпорядження спірними землями, не припинились, що є підставою для усунення перешкод в користуванні та розпорядженні ними.

Прокурором визначено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», який набрав чинності 27.05.2021, внесено зміни до статей 122, 149 Земельного кодексу України та визначено, що обласні державні адміністрації здійснюють розпорядження землями державного лісового фонду, розташованими за межами населеного пункту, та припиняють право користування ними, а тому з 27.05.2021 власником (розпорядником) земель державного лісового фонду, які розташовані за межами населеного пункту, є Миколаївська обласна державна адміністрація.

Прокурор вважає, що заявлений ним позов слід розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

В ході розгляду справи ПП Лана ЖСК зверталось до місцевого господарського суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2021 в позові відмовлено в повному обсязі з огляду на те, що прокурором обрано неефективний спосіб захисту та не доведено факт перебування спірних земельних ділянок у державній власності та віднесення їх до земель лісогосподарства.

Стосовно вимог прокурора щодо скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності Миколаївської міської ради з одночасним припиненням права власності міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0072, то місцевий господарський суду зазначив про те, що вона припинила своє існування, як об`єкт цивільних прав, в силу норми ч.13 ст. 79-1 Земельного кодексу України та дані щодо неї відсутні у публічній кадастровій карті, фрагменти з якої подавались прокурором до позову.

Оскільки судом встановлено, відсутність правових підстав для задоволення позову, питання щодо застосування строків позовної давності ним не розглядалось.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, Перший заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Апелянт стверджує, що місцевий господарський суд безпідставно не прийняв до уваги листи Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання від 15.03.2019 №278 та від 30.12.2020 №860 з доданим викопіюванням з публічної кадастрової карти, який є належним, допустимим та достовірним у розумінні ст.ст. 76-78 ГПК України доказом щодо віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, оскільки стосується предмета доказування та наданий уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів.

Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що лише частина спірних земельних ділянок є власністю держави в особі обраного прокурором позивача, інша їх частина належить до земель комунальної власності, а тому не правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що єдиними і правомірним способом захисту прав власності на спірні земельні ділянки може бути вимога про повернення належному власнику нині існуючих трьох земельних ділянок.

Також скаржник вважає не правомірним висновок місцевого господарського суду про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0072 припинила своє існування, як об`єкт цивільних прав, оскільки з наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 26.07.2021 у Державному реєстрі речових прав на майно на цей час є чинною та не скасованою державна реєстрація права власності міської ради на відповідну ділянку.

Миколаївська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що доводи та аргументи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі, є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, рішення суду першої інстанції, на її думку, ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни або скасування не має.

Крім того, до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ПП Лана ЖСК, в якому останнє також спростовує доводи апелянта, зазначає про те, що аргументи прокурора щодо наявності вищеназваних порушень не можуть бути підставою для задоволення позову, вважає, що в позові слід відмовити через відсутність порушення прав позивачів, з огляду на що, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення змінити, залишивши позов без розгляду в частині позовних вимог, заявлених прокурором в інтересах ДП «Миколаївське лісове господарство», в іншій частині рішення залишити без змін.

Від інших учасників справи відзиви не надходили.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзивів на неї, заслухавши присутніх у судовому засіданні представників учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.10.2010 за №50/28 Миколаївською міською радою було прийнято рішення, яким, зокрема, був затверджений проект землеустрою та надано в оренду на 1 рік Товариству з обмеженою відповідальністю «Лана» земельну ділянку площею 17008 кв.м з кадастровим номером :10:001:0072 по вул. Північній, між вулицями Бузькою та Врожайною у місті Миколаєві для організації будівельного майданчика (п.43, п.43.1 вказаного рішення).

В подальшому, у зв`язку зі зміною організаційно-правової форми підприємства, пунктами 62, 62.4 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 30.12.2010 №2/26 затверджено технічну документацію із землеустрою та надано в оренду ПП «Лана ЖСК» земельну ділянку площею 17008 кв.м з кадастровим номером :10:001:0072 по вулиці Північній, між вулицями Бузькою та Врожайною у місті Миколаєві для будівництва І черги комплексної забудови.

Пунктом 3 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради від 27.01.2011 №3/45 викладено в новій редакції пункт 62.4 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 30.12.2010 №2/26 та зазначено, що земельна ділянка передається в оренду для організації будівельного майданчика для будівництва І черги комплексної забудови по вулиці Північній, між вулицями Бузькою та Врожайною у місті Миколаєві.

11.07.2011 Миколаївською міською радою на підставі рішення від 30.12.2010 за №2/26 та змін до нього, внесених рішенням від 27.01.2011 №3/45, укладено з ПП «Лана ЖСК» договір оренди землі №8214, який зареєстровано в управлінні Держкомзему у місті Миколаєві, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.07.2011 №00208.

19.04.2012 пунктом 44 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від №16/38 продовжено строк оренди вказаної ділянки на 5 років, у зв`язку з чим 18.06.2012 між Миколаївською міською радою та ПП «Лана ЖСК» укладено договір про зміни №193-12, який зареєстровано в управлінні Держкомзему у місті Миколаєві, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18.06.2012 №001037.

Пунктом 2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 12.10.2016 №9/57 надано дозвіл ПП «Лана ЖСК» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки на 3 ділянки, у тому числі ділянка №1 площею 4473 кв.м (кадастровий номер :10:001:0085), ділянка №2 площею 4702 кв.м (кадастровий номер :10:001:0086), ділянка №3 площею 7833 кв.м (кадастровий номер :10:001:0084).

Рішеннями Миколаївської міської ради строк дії вказаного договору оренди землі неодноразово продовжувався та відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - сплинув 11.07.2017.

З наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №267500936 від 26.07.2021 (а.с.63-64 т.1) вбачається, що у Державному реєстрі речових прав 16.03.2016 вчинено запис №13706749 про реєстрацію за Миколаївською міською радою права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0072.

Право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :10:001:0085, :10:001:0086, :10:001:0084 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності або інші речові права не зареєстровано, про що свідчать відповідні Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.65-67 т.1), проте вони є сформованими, оскільки зареєстровані у встановленому порядку в Державному земельному кадастрі і передані Миколаївською міською радою ПП «Лана ЖСК» за актом приймання-передачі від 11.08.2020 (а.с.79, т.1), складеним в рамках договору оренди землі №8214.

Прокурор стверджує, що вказані земельні ділянки з кадастровими номерами :10:001:0085, :10:001:0086, :10:001:0084 частково належать до земель державного лісового фонду квартал 34 Андріївського лісництва та перебувають у постійному користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство», на підтвердження чого надає суду листи Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання від 15.03.2019 №278, від 30.12.2020 №860 (а.с.68-73 т.1) та лист ДП «Миколаївське лісове господарство» від 17.03.2021 №69 (а.с.84-85 т.1).

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Повноваження державних адміністрацій з питань земельних і лісових відносин визначаються Законом України «Про місцеві державні адміністрації», земельним та лісовим законодавством.

Згідно зі ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України унормовано, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (ч. 2 ст. 3 Земельного кодексу України).

За змістом ст. 18 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до земель України належать усі землі в межах її території.

Власник земельної ділянки лісогосподарського призначення може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку (п. 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, п. 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц).

Згідно зі ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісового фонду належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісового фонду не належать землі, зайняті: а) зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; б) полезахисними лісовими смугами, захисними насадженнями на смугах відводу залізниць, захисними насадженнями на смугах відводу автомобільних доріг, захисними насадженнями на смугах відводу каналів, гідротехнічних споруд та водних об`єктів; в) окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Землі лісового фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватися у власність замкнені земельні ділянками лісового фонду загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств (ч. 1, 2 ст. 56 Земельного кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст. 6 Лісового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тут та далі за текстом) усі ліси в Україні є власністю держави. Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України, яка делегує відповідним радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами, визначені цим Кодексом та іншими актами законодавства. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх у порядку, визначеному Земельним та цим кодексами.

Відповідно до ст. 9 Лісового кодексу України користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом. Право постійного користування земельними ділянками лісового фонду посвідчується державним актом на право постійного користування землею. У тимчасове користування за погодженням з постійними лісокористувачами земельні ділянки лісового фонду можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об`єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземним юридичним особам та громадянам для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт. Право тимчасового користування земельними ділянками лісового фонду оформлюється договором. Форма договору на право тимчасового користування земельними ділянками лісового фонду, в тому числі на умовах оренди, і порядок його реєстрації встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постійне користування земельними ділянками лісового фонду припиняється у випадках і порядку, передбачених Земельним кодексом України (ст. 21 Лісового кодексу України).

Підстави припинення права користування земельною ділянкою визначено ст. 141 Земельного кодексу України, до яких належить: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно з наведеними приписами, припинення права користування земельною ділянкою державної власності, що віднесена до земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП "Миколаївське лісове господарство", належало до повноважень Кабінету Міністрів України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», який набрав чинності 27.05.2021, внесено зміни до статей 122, 149 Земельного кодексу України та визначено, що обласні державні адміністрації здійснюють розпорядження землями державного лісового фонду, розташованими за межами населеного пункту, та припиняють право користування ними, з огляду на що, з 27.05.2021 власником (розпорядником) земель державного лісового фонду, які розташовані за межами населеного пункту, є Миколаївська обласна державна адміністрація, тобто особа, в інтересах якої прокурор і звернувся з позовом.

Колегія суддів зазначає, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387 Цивільного кодексу України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст.152 Земельного кодексу України). Наведені способи захисту реалізуються шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України).

Тобто, належним та ефективним способом захисту прав власності на землю є негаторний позов, зокрема про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явленим упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки лісового фонду (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі №359/278/18).

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Правовий висновок такого змісту викладено у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 915/1279/17, від 20.03.2018 у справі №910/1016/17, від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За умовами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, прокурором не заявлено такої позовної вимоги, як повернення трьох нині існуючих земельних ділянок належному власнику.

Проте, прокурор вважає, що належним та ефективним способом захисту інтересів держави в особі Миколаївської обласної адміністрації та ДП «Миколаївське лісове господарство» є усунення перешкод у користуванні землями державного лісового фонду шляхом визнання незаконним та скасування незаконним актів Миколаївської міської ради, договору оренди земельної ділянки та скасування запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також визнання незаконною та скасування державної реєстрації трьох спірних земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, однак колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вони не можуть бути предметом негаторного позову, оскільки вказані прокурором акти, договори та записи не є існуючими триваючими у часі фактичними діями, створеними відповідачами, а, отже, не можуть вважатись перешкодами щодо здійснення правомочностей власника (постійного користувача).

Крім того, прокурором не було надано доказів, які б підтверджували б дії відповідачів у створенні позивачам перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

Між тим, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.10.2018 у справі №915/1307/17, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 встановлено факт відсутності підстав для віднесення спірної земельної ділянки до складу земель ДП «Миколаївське лісове господарство» та, відповідно, до земель лісогосподарського призначення та недоведеності належними та допустимими доказами конкретної площі частини земельної ділянки, яка входила до кварталу 34 в урочищі «Варварівське» Андріївського лісництва, наданого у користування ДП «Миколаївське лісове господарство»; відсутності відомостей з Державного лісового кадастру стосовно належності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення та встановлено відсутність порушення прав Миколаївської обласної державної адміністрації.

В свою чергу слід зазначити, що під час розгляду даної справи прокурором також не надано належних та допустимих доказів перебування спірних земельних ділянок, як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час набуття Миколаївською облдержадміністрацією прав на розпорядження землями державного лісового фонду, розташованих у межах міст обласного значення, у державній власності та віднесення їх до земель лісогосподарського призначення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення відповідного позову прокурора.

Доводи апелянта про те, що лист Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання від 15.03.2019 №278 з доданим викопіюванням з публічної кадастрової карти є належним, допустимим та достовірним у розумінні ст.ст. 76-78 ГПК України доказом належності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, оскільки стосується предмета доказування та надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

За ст.ст. 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України, якими визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які суду не надавалися. (до аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 13.06.2018 у справі №278/1735/15-ц).

Враховуючи наведене, наявні в матеріалах справи листи Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання від 15.03.2019 №278 з доданим викопіюванням фрагменту публічної кадастрової карти з накладенням на них меж земель лісогосподарського призначення не може бути належним та допустимим доказом входження спірних земельних ділянок у межі цієї категорії.

Крім того, жодним нормативним актом не передбачено такий спосіб вставлення меж та місцезнаходження земельної ділянки, а також визначення категорії земельної ділянки як використання фрагменту публічної карти з нанесенням частини меж земель лісогосподарського призначення та земельних ділянок, внесених до Державного земельного кадастру, та відповідно законодавство не містить визначення кола осіб, повноважних здійснювати таке накладення з використанням публічної кадастрової карти.

Інші доводи прокурора, визначені ним в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Разом з тим, обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, апеляційний господарський суд доходить до висновку, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2021 у справі №915/1165/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2021 у справі №915/1165/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.10.2022 о 10.15.

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя С.І. Колоколов

Суддя Я.Ф. Савицький