РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.10.2022Справа № 910/4629/21

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Петрук Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Державного підприємства "Гарантований покупець"

(01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27)

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

(01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25)

про стягнення 1 289 781 970,51 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство "Гарантований покупець звернувся до Господарського суду з позовом до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення ,51 грн. відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.03.2021 р. позовна заява була повернута на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України у зв`язку із тим, що позовна заява підписана не уповноваженою особою, оскільки до позовної заяви не доданий витяг з ЄДРПОУ, який свідчить про те, що директором позивача, який підписав позовну заяву на час подання позову є Петриковець К.Я.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2021 р. ухвала Господарського суду від 29.03.2021 р. скасована і справа №910/4629/21 передана на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.07.2021 р. було відкрите провадження у справі, враховуючи категорію спору та ціну позову судом було вирішене питання про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження і підготовче засідання призначене на 12.08.2021 р.

12.08.2021 до суду Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" подано відзив на позовну заяву.

12.08.2021 р. в підготовчому засіданні оголошено перерву до 19.08.2021 р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2021 задоволено самовідвід судді Пінчука В.І., матеріали справи № 910/4629/21 передано для вирішення питання про повторний автоматичний розподіл справи у порядку, встановленому статтею 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021 справу №910/4629/21 09.09.2021 передано для розгляду судді Лиськову М.О.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.09.2021 суд ухвалив: прийняти справу №910/4629/21 до свого провадження, здійснювати розгляд справи №910/4629/21 у порядку загального позовного провадження та призначити підготовче засідання у справі на 13.10.2021.

13.10.2021 протокольною ухвалою суду оголошено перерву у підготовчому засіданні до 17.11.2021.

09.11.2021 позивачем подано заперечення по справі.

17.11.2021 року підготовче судове засідання не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Лиськова М.О. на навчанні.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.11.2021 судове засідання у справі призначено на 22.12.2021.

22.12.2021 через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" надійшла зустрічна позовна заява до Державного підприємства "Гарантований покупець" про визнання недійсним договору № 0414-09051/52/01 від 26.06.2019, укладеного між Державним підприємством "Гарантований покупець" та Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 зустрічну позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та додані до неї документи повернуто заявнику.

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" 14.01.2022 засобами поштового зв`язку подало апеляційну скаргу, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 24.12.2021 у справі №910/4629/21 та скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.12.2021 і направити справу для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/4629/21 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4629/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2022 зупинено провадження у справі №910/4629/21 на час розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.12.2021 у справі №910/4629/21 судом апеляційної інстанції, матеріали справи №910/4629/21 скеровано до Північного апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2022 ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.12.2021 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

04.07.2022 матеріали справи №910/4629/21 надійшли до Господарського суду міста Києва.

22.07.2022 позивачем подано клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 поновлено провадження у справі та призначено судове засідання із розгляду справи по суті на 07.09.2022.

Протокольною ухвалою суду від 07.09.2022 розгляд справи по суті відкладено на 05.10.2022.

У судове засідання 05.10.2022 з`явились представник позивача та відповідача. Представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 05.10.2022 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між Державним підприємством «Гарантований покупець» та Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» укладено Договір №0414-09051/52/01 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел в формі Типового договору про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, що затверджений постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641.

Наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2019 № 321, ДП «НЕК «Укренерго» перетворено на Приватне акціонерне товариство (ПрАТ), 100% акцій якого належать державі та не підлягають відчуженню, затверджено статут новоутвореного підприємства. Зазначеним Наказом визначено, що новоутворене Приватне акціонерне товариство «НЕК «Укренерго» є правонаступником усіх майнових прав та обов`язків Державного підприємства «НЕК «Укренерго».

29.08.2019 між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 579/01 до Договору. Згідно з п.3 цієї Додаткової угоди правонаступником всіх зобов`язань (прав та обов`язків) Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (скорочене найменування - ДП «НЕК «Укренерго») (ЄДРПОУ - 00100227) за Договором є Приватне акціонерне товариство «Укренерго» (скорочене найменування - НЕК «Укренерго») (ЄДРПОУ-00100227).

Відповідно до п. 1.1 Договору для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат Постачальник послуг (Гарантований покупець) на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом надає Замовнику (НЕК «Укренерго») послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (далі - Послуга) в обсязі та на умовах, визначених цим Договором.

В п. 1.2 Договору зазначено, що Замовник сплачує Постачальнику послуг вартість наданих Послуг відповідно до умов цього Договору.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що вартість та порядок оплати Послуги визначаються відповідно до вимог Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26 квітня 2019 року № 641 (далі - Порядок), у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом Постачальником послуг.

Пунктом 12.4 Порядку передбачено, що з урахуванням умов цієї глави гарантований покупець протягом перших п`яти робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, здійснює розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел та направляє ОСП два примірники акта приймання-передачі, підписані зі своєї сторони. Після отримання двох примірників акта купівлі-продажу, підписаних зі сторони гарантованого покупця, ОСП направляє гарантованому покупцю протягом перших семи робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, примірник акта приймання-передачі, підписаний зі своєї сторони уповноваженою особою. За наявності в ОСП зауважень до акта приймання-передачі, наданого гарантованим покупцем, ОСП повідомляє письмово про це гарантованого покупця.

Одночасно відповідно до п. 12.7 Порядку у разі перерахунку гарантованим покупцем вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел укладається акт коригування до акта приймання-передачі з ОСП (НЕК «Укренерго).

Відповідно до п. 12.5 Порядку, після отримання від ОСП акта купівлі- продажу, підписаного з його сторони, гарантований покупець протягом одного робочого дня з дати його отримання надає Регулятору розмір вартості Послуги для затвердження.

Згідно з п. 12.4 та п. 12.7 Порядку між Гарантованим покупцем та НЕК «Укренерго» підписані обопільно без зауважень акти приймання-передачі та акти коригування наданих Послуги січня - лютого 2020 року, розмір вартості якої затверджений Регулятором - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуги (далі - НКРЕКП), а саме:

за січень 2020 року - Акт № 1 від 31 січня 2020 року (далі - Акт № 1). Відповідно до якого загальна вартість Послуги за січень 2020 року складає 1 645 237 562. 75 грн. (з ЛДВ), що затверджена постановою НКРЕКП від 20.03.2020 №715. В подальшому до Акту № 1 внесено коригування вартості наданої Послуги. Відповідно до Акту коригування від 10.08.2020 до Акту № 1 загальна вартість Послуги за січень 2020 склала 1 646 017 478, 68 грн. (з ПДВ). йю затверджена постановою НКРЕКП від 02.09.2020 №1630.

за лютий 2020 року - Акт № 2 від 29.02.2020 (далі - Акт № 2), відповідно до якого загальна вартість Послуги за лютий 2020 року складає 1 861 145 313,67 грн. (з ПДВ). В подальшому до Акту № 2 також внесились коригування вартості наданої Послуги. Відповідно до Акту Коригування від 16.03.2020 до Акту № 2 загальна вартість Послуги за лютий 2020 року склала 3 128 112 673,68 грн. (з ПДВ). що затверджена постановою НКРЕКП від 20.03.2020 №715. Згідно з Акту Коригування від 20.03.2020 до Акту № 2 (з урахуванням Акту коригування від 16.03.2020) загальна вартість Послуги за лютий 2020 року становить З 163 136 308. 56 грн. (з ПДВ), що затверджена постановою НКРЕКП від 01.04.2020 №752. Відповідно до Акту коригування від 23.09.2020 до Акту №2 (з урахуванням Акта коригування від 16.03.2020, Акта коригування від 20.03.2020) загальна вартість Послуги лютого 2020 складає суму у розмірі 3 164 298 921, 25 грн. (з ПДВ), що затверджена постановою НКРЕКП від 13.10.2020 №1879.

Відповідно до п 12.6 Порядку протягом одного робочого дня з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, ОСП здійснює остаточний розрахунок із гарантованим покупцем із забезпеченням йому 100 % оплати фактично наданої послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за розрахунковий місяць відповідно до розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, затвердженої Регулятором, з урахуванням попередньо сплачених авансових платежів.

Проте, незважаючи на настання терміну остаточної оплати Послуги січня та лютого 2020 року - 23.03.2020 (перший робочий день з дня затвердження НКРЕКП розміру вартості Послуги наданої Гарантованим покупцем у січні та лютому 2020 року, 21.03.2020 та 22.03.2020 року є вихідними) свої зобов`язання з оплати Послуги січня та лютого 2020 року своєчасно не виконав.

Крім того відповідно до листа Гарантованого покупця від 28.01.2020 № 52/243 кошти у сумі 430 634 178, 05 грн. зараховані як авансовий платіж на січень 2020 року, відповідно до листа від 30.04.2020 №52/1012/1 сума переплати у розмірі 3 314 811,49 грн. зарахована в оплату січні 2020 року. Відповідно з урахуванням вказаних листів загальна сума оплати НЕК «Укренерго» Послуги січня 2020 року складає 1 646 017 478, 68 грн.

Позивач вказує, що НЕК «Укренерго» виконало зобов`язання з оплати наданої Послуги в січні 2020 року лише 28.01.2021 року.

Крім того відповідно до листа Гарантованого покупця від 31.07.2020 № 05/2186/1 переплату, що здійснена за розрахункові періоди 2019 року в сумі 19 694 805, 07 грн. зараховано в погашення заборгованості Послуги лютого 2020 року. Відповідно, з урахуванням вказаного листа загальна сума оплати НЕК «Укренерго» Послуги лютого 2020 року складає 3 164 298 921,25 грн.

Позивач вказує, що НЕК «Укренерго» виконало свої зобов`язання з оплати наданої Послуги в лютому 2020 року лише 28.01.2021 року.

Відповідно, НЕК «Укренерго» порушено право Гарантованого покупця на отримання своєчасно та в повному обсязі оплати вартості Послуги (пп. 1 п. 3.2 та пп. 4 п. 3.3 Договору).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що Сторони цього Договору несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором відповідно до чинного законодавства.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати послуг виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, внаслідок чого останньому нараховані штрафні санкції у загальному розмірі 1 289 781 970,51 грн.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 754 502 434,12 грн.; 3% річних у розмірі 57 011 710,16 грн. та інфляційних у розмірі 141 681 655,24 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 24.03.2020 по 27.01.2021.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті коштів у визначений договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), а відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що у разі порушення замовником зобов`язань щодо строків оплати наданих послуг, визначених у Порядку, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1% від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення . Додатково стягується штраф у розмірі 7% від зазначеної вартості послуг за прострочення понад 30 днів.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він є арифметично вірним, таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у розмірі 754 502 434,12 грн., а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

В свою чергу, оскільки, відповідачем, порушено оплату на строк понад 30 днів, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 336 586 170,99 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком 3% річних у розмірі 57 011 710,16 грн. та інфляційних у розмірі 141 681 655,24 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу на 99%, з наступних підстав:

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Суд зазначає, що зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд звертає увагу, що позивачем зобов`язання виконувалось належним чином, проте відповідачем систематично допускались прострочення виконання грошових зобов`язань з оплати послуг, при цьому, матеріали справи не містять доказів, що підтверджують наявність обставин, які є підставою для зменшення штрафних санкцій у визначеному відповідачем розмірі, у зв`язку з чим, за переконанням суду, в даному випадку відповідач не довів винятковості випадку та наявності умов, що можуть бути підставою для зменшення розміру неустойки та процентів річних.

Таким чином, суд розглянув та відхилив заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог, що наведені у відзиві, як такі, що не спростовують заявлених позовних вимог.

Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25; ідентифікаційний код 00100227) на користь Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27; ідентифікаційний код 43068454) 754 502 434 грн. 12 коп. - пені, 141 681 655 грн. 24 коп. - інфляційних втрат, 57 011 710 грн. 16 коп. - 3% річних, 336 586 170 грн. 99 коп. - штрафу та 794 500 грн. 00 коп. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 21.10.2022

Суддя М.О. Лиськов