ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року Справа № 903/230/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Савченко Г.І. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Будній М.М.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ"

на ухвалу Господарського суду Волинської області, постановлену 01.09.22р. суддею Якушевою І.О. у м.Луцьку, повний текст складено 06.09.22р.

у справі № 903/230/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база"

про стягнення 163751,08грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 01.09.2022р. у справі №903/230/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" про стягнення 163751,08грн., заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" №74 від 15.08.2022р. про визнання наказу Господарського суду Волинської області від 01.08.2022р. №903/230/22-1 таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано наказ Господарського суду Волинської області №903/230/22-1 від 01.08.2022р., виданий на виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.06.2022р., постанови Північно західного апеляційного господарського суду від 22.07.2022р. у справі №903/230/22, таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. Також, просить судові витрати покласти на відповідача.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає ухвалу місцевого господарського суду такою, що постановлена з порушенням норм чинного законодавства;

- зазначає про те, що 02.08.2022р. між ТОВ "Ковельська ОТБ" та Споживчим товариством "Кооператор-Луцьк" укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п.1.1 даного договору первісний кредитор (ТОВ "Ковельська ОТБ") передає новому кредитору (СТ "Кооператор-Луцьк") право вимоги заборгованості боржника перед первісним кредитором, а саме: 163751,08грн. - безпідставно отриманих коштів та 2481,00грн. - судового збору, разом - 166232,08грн., а новий кредитор приймає право вимоги та сплачує винагороду первісному кредитору на умовах, визначених у цьому договорі. Таким чином, Споживче товариство "Кооператор-Луцьк" є правонаступником ТОВ "Ковельська ОТБ" в частині права вимоги боргу у Відповідача в сумі 166232,08грн.. У зв`язку з відступленням права вимоги, ТОВ "Ковельська ОТБ" листом №9 від 23.08.2022р. повідомило ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" про неможливість зарахування зустрічних вимог, оскільки право вимоги боргу в сумі 166232,08грн. перейшло до СТ "Кооператор-Луцьк";

- також звертає увагу на те, що 16.05.2022р. ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" надіслала ТОВ "Ковельська ОТБ" заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог в якій повідомила про зарахування заборгованості згідно рішення Господарського суду Рівненської області від 14.12.2021р. у справі №918/938/21 про стягнення з ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" на користь ТОВ "Ковельська ОТБ" 137595,28грн. та 2270,00грн., разом 139865,28грн.. Зарахування просить здійснити в рахунок боргу згідно рішення Господарського суду Волинської області від 11.04.2022р. у справі №903/96/22 про стягнення з ТОВ "Ковельська ОТБ" на користь ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" 244300,00грн., 3664,50грн. та 7500,00грн., разом 255464,50грн.;

- вказує на те, що також із заявою ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" звернулася повторно 11.08.2022р.. Крім того, 11.08.2022р. ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" звернулося до ТОВ "Ковельська ОТБ" з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог в якій просить зарахувати заборгованість згідно рішення Господарського суду Волинської області від 01.06.2022р. у справі №903/230/22 про стягнення з ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" на користь ТОВ "Ковельська ОТБ" 163751,08грн. та 2481,00грн., разом 166232,80грн.. За двома рішеннями судів у справах №918/938/21 та №903/230/22 заборгованість ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" перед ТОВ "Ковельська ОТБ" складає 306098,08грн. (139865,28грн. + 166232,08грн.), а заборгованість ТОВ "Ковельська ОТБ" перед ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" згідно рішення у справі №903/96/22 становить 255464,50грн.;

- вважає, що підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №903/230/22 немає, оскільки різниця заборгованості на користь ТОВ "Ковельська ОТБ" складає 50633,58грн. (306098,08грн. - 255464,50грн.);

- зазначає про те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги ту обставину, що заява ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" №72 від 11.08.2022р. відкликана, оскільки заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином і відповідно не може бути відкликана стороною, яка її надіслала;

- відповідно до п.291.6 ст.291 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої - третьої груп повинні здійснювати розрахунки за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги) виключно в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій). Оскільки, ТОВ "Ковельська ОТБ" та ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" є платниками єдиного податку (витяг з Реєстру платників єдиного податку від 05.12.2018р. №230), останні не мають права здійснювати розрахунки не в грошовій формі, в тому числі зараховувати зустрічні однорідні вимоги.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №903/230/22/2052/22 від 13.09.2022р. матеріали справи №903/230/22 витребувано з Господарського суду Волинської області.

23.09.2022р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №903/230/22.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.09.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 01.09.2022р. у справі №903/230/22 та призначено справу №903/230/22 до розгляду на 18.10.2022р. об 15:00год., тощо.

18.10.2022р. на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" надійшов письмовий відзив від 07.10.2022р. №102 на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити ТОВ "Ковельська ОТБ" в задоволенні апеляційної скарги.

Сторони у справі були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, відповідач наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання 18.10.2022р. не з`явився, своїх повноважних представників не направив.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю відповідача у справі.

В судовому засіданні 18.10.2022р. представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає ухвалу місцевого суду незаконною та необґрунтованою. Просить суд ухвалу Господарського суду Волинської області від 01.09.2022р. у справі №903/230/22 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, рішенням Господарського суду Волинської області від 01.06.2022р. у справі №903/230/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ", до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база", про стягнення 163751,08грн. було задоволено повністю: стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" 163751,08грн. безпідставно утримуваних коштів, 2481,00грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2022р. рішення Господарського суду Волинської області від 01.06.2022р. у справі №903/230/22 залишено без змін.

01.08.2022р. Господарський суд Волинської області видав наказ №903/230/22-1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" 163751,08грн. безпідставно утримуваних коштів, 2481,00грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, а всього на суму 166232,08грн..

У наказі №903/230/22-1 від 01.08.2022р. стягувачем зазначено ТОВ "Ковельська ОТБ", боржником ТОВ "Ковельська оптово-торгова база".

15.08.2022р. на адресу Господарського суду Волинської області надійшла заява №74 від 15.08.2022р. Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в якій заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Волинської області від 01.08.2022р. №903/230/22 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" 163751,08грн. безпідставно утримуваних коштів, 2481,00грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.08.2022р. прийнято заяву до розгляду, призначено її розгляд в судовому засіданні 25.08.2022р..

24.08.2022р. до Господарського суду Волинської області представником ТОВ "Ковельська ОТБ" подано заперечення від 23.08.2022р. на заяву, в яких посилається на те, що заява ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не підлягає до задоволення, оскільки 02.08.2022р. між Споживчим товариством "Кооператор Луцьк" і ТОВ "Ковельська ОТБ" укладено договір уступки права вимоги, згідно з яким первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги заборгованості боржника перед первісним кредитором в розмірі 166232,08грн..

В судовому засіданні 25.08.2022р. було оголошено перерву до 01.09.2022р..

26.08.2022р. до Господарського суду Волинської області представником ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" подано письмові пояснення на заперечення стягувача від 23.08.2022р..

01.09.2022р. до Господарського суду Волинської області представником стягувача через відділ документального забезпечення та контролю суду подано додаткові пояснення від 01.09.2022р..

В судовому засіданні 01.09.2022 представником заявника (боржника) також заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи копії заяви від 01.09.2022 на адресу ТОВ "Ковельська ОТБ", яке судом задоволено.

Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Волинської області від 01.09.2022р. у справі №903/230/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" №74 від 15.08.2022р. про визнання наказу Господарського суду Волинської області від 01.08.2022р. №903/230/22-1 таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

Водночас, ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997р..

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004р., верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Водночас, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Волинської області від 01.06.2022р. у справі №903/230/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ", до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база", про стягнення 163751,08грн. було задоволено повністю: стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" 163751,08грн. безпідставно утримуваних коштів, 2481,00грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2022р. рішення Господарського суду Волинської області від 01.06.2022р. у справі №903/230/22 залишено без змін.

01.08.2022р. Господарський суд Волинської області видав наказ №903/230/22-1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" 163751,08грн. безпідставно утримуваних коштів, 2481,00грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, а всього на суму 166232,08грн..

У наказі №903/230/22-1 від 01.08.2022р. стягувачем зазначено ТОВ "Ковельська ОТБ", боржником ТОВ "Ковельська оптово-торгова база".

В подальшому, Приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Капітан М.В. постановою від 04.08.2022р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу №903/230/22-1 від 01.08.2022р..

13.04.2022р. Господарський суд Волинської області ухвалив рішення у справі №903/96/22, яким стягнув із ТОВ "Ковельська ОТБ" на користь ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" 244300,00грн. в рахунок відшкодування доходів від використання майна, яке набуто без правової підстави, 3664,50грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, 7500,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Північно західного апеляційного господарського суду від 09.08.2022р. рішення Господарського суду Волинської області від 13.04.2022р. у справі №903/96/22 залишено без змін.

23.08.2022р. Господарський суд Волинської області видав наказ №903/96/22-1 про стягнення з ТОВ "Ковельська ОТБ" на користь ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" 244300,00грн. в рахунок відшкодування доходів від використання майна, яке набуто без правової підстави, 3664,50грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, 7500,00грн. витрат на професійну правничу допомогу (а всього на суму 255464,50грн.).

У наказі №903/96/22-1 від 23.08.2022р. стягувачем зазначено ТОВ "Ковельська оптово-торгова база", боржником - ТОВ "Ковельська ОТБ".

Як вбачається з матеріалів справи, наведені обставини свідчать про наявність між сторонами взаємних невиконаних зобов`язань.

11.08.2022р. ТОВ Ковельська оптово-торгова база направило ТОВ "Ковельська ОТБ" заяву №71 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 166232,08грн..

Факт надіслання заяви підтверджується фіскальним чеком від 11.08.2022р..

Листом №9 від 23.08.2022р. ТОВ Ковельська ОТБ повідомило про відсутність підстав для зарахування у зв`язку із укладенням договору уступки права вимоги від 02.08.2022р..

На підтвердження надіслання відповіді №9 від 23.08.2022р. на заяву про зарахування ТОВ "Ковельська ОТБ" надало копію фіскального чека від 23.08.2022р..

Згідно ст.601 ЦК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Статтею 203 ГК України, передбачено припинення господарського зобов`язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування, для чого достатньо заяви однієї сторони, що кореспондується з нормами ст.601 ЦК України.

За правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї із сторін, згідно з вимогами ст.601 ЦК України і спрямована на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

З огляду на викладене, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Судом встановлено, що заява ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" №71 від 11.08.2022р. про зарахування зустрічних однорідних вимог, надіслана позивачу, за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

В силу ст.601 ЦК України, вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Отже, зобов`язання ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" та ТОВ "Ковельська ОТБ" за своєю правовою природою є однорідними, за якими настав строк виконання.

У постанові від 08.09.2021р. по справі №761/33621/18 викладено правовий висновок Верховного Суду, який стосується застосування положень ст.602 ЦК України - зарахування зустрічних вимог можливе на будь-якій стадії розвитку відносин сторін, у тому числі й на стадії виконання судового рішення.

У пункті 51 постанови від 22.01.2021р. у справі № 910/11116/19 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку про те, що наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.328 ГПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Стаття 328 ГПК України містить вичерпний перелік підстав, які дають право боржникові вимагати визнання наказу суду таким, що не підлягає виконанню.

Отже, закон передбачає можливість визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом наказу, зокрема: видача наказу за рішенням, яке не набрало законної сили; помилкової видачі наказу, якщо вже після видачі наказу у справі рішення суду було скасоване; видачі наказу двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу наказу вже після видачі його дубліката; пред`явлення наказу до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього наказу до виконання (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.01.2018р. у справі №755/15479/15-ц).

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що зобов`язання ТОВ "Ковельська оптово- торгова база" перед ТОВ "Ковельська ОТБ" зі сплати 163751,08грн. безпідставно утримуваних коштів, 2481,00грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, припинилось у зв`язку із зарахуванням, яке проведено за заявою ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" №71 від 11.08.2022р., що виключає необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Також, ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" провела зарахування із ТОВ "Ковельська ОТБ", який за наказом суду №903/230/22-1 від 01.08.2022р. є стягувачем.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №910/9026/13 від 12.10.2018р., у межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Також, судом встановлено, що заперечуючи проти задоволення заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, ТОВ "Ковельська ОТБ" посилалося на те, що 02.08.2022р. воно уклало договір про відступлення прав вимоги, згідно з умовами якого відступило право вимоги заборгованості ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" в розмірі 166232,08грн. (163751,08грн. + 2481,00грн.) новому кредитору Споживчому товариству "Кооператор Луцьк".

За вказаних обставин вважає, що на підставі ст.ст.512, 514, 516 Цивільного України право вимоги боргу в сумі 166232,08грн. перейшло до нового кредитора Споживчого товариства "Кооператор Луцьк".

Заміна кредитора у зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов`язані з виконанням судового рішення, в тому числі, щодо стягнення/відшкодування судового збору, характеру цивільно-правових не мають.

Аналогічну правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.05.2018р. у справі №913/54/16.

Як встановлено судом, справа №903/230/22 знаходиться на стадії виконання судового рішення, з метою виконання наказу Господарського суду Волинської області №903/230/22-1 від 01.08.2022р. відкрито виконавче провадження №69569045, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.08.2022р..

З огляду на те, що виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах, визначених ГПК України та Законом, які регулюють умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.334 ГПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження", сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення

Згідно ч.5 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження", у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Як вже зазначалось вище, за наказом суду №903/230/22-1 від 01.08.2022р., і за постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.08.2022р. стягувачем є ТОВ "Ковельська ОТБ".

При цьому, судом встановлено, що доказів на підтвердження заміни сторони виконавчого провадження (стягувача) її правонаступником у порядку, встановленому ст.334 ГПК України, ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" ТОВ "Ковельська ОТБ" суду не подало.

За вказаних обставин боржник - ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" провів зарахування із належним кредитором ТОВ "Ковельська ОТБ", який і за наказом суду №903/230/22-1 від 01.08.2022р., і за постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.08.2022р. є стягувачем.

Також, у додаткових поясненнях від 01.09.2022р. представник ТОВ "Ковельська ОТБ" посилається на те, що від ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" було отримано ще одну заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог №72 від 11.08.2022р., у якій боржник просив провести зарахування зустрічних вимог на суму 139865,28грн..

Однак, як свідчать матеріали справи, станом на час розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, заява №72 від 11.08.2022р. про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 139865,28грн. відкликана ТОВ "Ковельська оптово-торгова база", а тому сума заборгованості, вказана у ній, не може бути врахована під час підрахунку заборгованості ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" перед ТОВ "Ковельська ОТБ".

Крім того, у додаткових поясненнях від 01.09.2022р. представник ТОВ "Ковельська ОТБ" посилається також на те, що від ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" було отримано заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог №45 від 16.06.2022р., у якій товариство просило зарахувати зустрічні однорідні вимоги на суму 139865,28грн., посилаючись на наявність рішення Господарського суду Рівненської області від 14.12.2021р. у справі №918/938/21, яким стягнуто із ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" 137595,28грн. та 2270,00грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, та наявність рішення Господарського суду Волинської області від 13.04.2022р. у справі №903/96/22, яким стягнуто із ТОВ "Ковельська ОТБ" на користь ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" 244300,00грн. в рахунок відшкодування доходів від використання майна, яке набуто без правової підстави, 3664,50грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, 7500,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Та обставина, що ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" зверталося до ТОВ Ковельська ОТБ із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №45 від 16.05.2022р. на суму 139865,28грн., не впливає на розгляд заяви ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" про визнання наказу від 01.08.2022р. №903/230/22-1 таким, що не підлягає виконанню.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" надіслало заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог №45 від 16.05.2022р. в період, коли рішення Господарського суду Волинської області від 13.04.2022р. у справі №903/96/22 не набрало законної сили, тобто, не була підтверджена сума для зарахування.

Також, як зазначив Господарський суд Рівненської області в ухвалі від 15.07.2022р. у справі №918/938/21, враховуючи, що судове рішення Господарського суду Волинської області від 13.04.2022р. у справі №903/96/22, яке є підставою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог (встановлює наявність грошових зобов`язань), не набрало законної сили, відтак заявник передчасно звернувся до суду з відповідною заявою (з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню), оскільки до завершення апеляційного перегляду судового рішення у вказаній справі відсутня підтверджена сума для проведення відповідного зарахування.

За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, підлягає до задоволення, а наказ Господарського суду Волинської області №903/230/22-1 від 01.06.2022р., виданий на виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.06.2022р., постанови Північно західного апеляційного господарського суду від 22.07.2022р., слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що заперечення скаржника та відповідні обґрунтування в апеляційній скарзі щодо обставин справи є безпідставними та такими, що не можуть впливати на розгляд справи по суті.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, ухвалу Господарського суду Волинської області від 01.09.2022р. у справі №903/230/22 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 01.09.2022р. у справі №903/230/22 - без змін.

2. Справу №903/230/22 повернути до Господарського суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "19" жовтня 2022 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Саврій В.А.