ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1422/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Васильєвій Т.О.,

за участю представників сторін:

від позивача 1: Желтухін О.В., наказ №244/04 від 20.01.2022, витяг з ЄДР;

від позивача-2: не з`явився;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

за участю прокурора: Ревелюк Т.О., посвідчення №058864 від 21.12.2020,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (м.Київ), Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (м.Житомир)

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоагроферма" (с.Латаші

Народицького району Житомирської області)

2. Народицької селищної ради (смт.Народичі Житомирської області)

про визнання незаконним та скасування рішення Народицької селищної ради,

зобов`язання повернути земельну ділянку.

Заступник керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області звернулась до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоагроферма" та Народицької селищної ради про:

- визнання незаконним та скасування рішення Народицької селищної ради №50 від 22.12.2020 про надання ТОВ "Екоагроферма" в оренду земельної ділянки та укладання попереднього договору оренди землі загальною площею 44,00га із земель реформованого СТОВ "Полісся" на території Народицької селищної ради;

- зобов`язання ТОВ "Екоагроферма" повернути до земель запасу земельну ділянку загальною площею 44,00га, яка фактично вибула за актом приймання-передачі від 02.01.2021 із сформованої земельної ділянки з кадастровим номером кадастровий номер :05:000:0001 шляхом її передачі Кабінету Міністрів України.

В обґрунтування позовних вимог заступник прокурора посилається на те, що в порушення вимог земельного законодавства Народицькою селищною радою прийнято рішення про передачу приватному суб`єкту господарювання земельної ділянки без виготовлення проекту землеустрою та без проведення земельних торгів; на вказану земельну ділянку накладено обмеження у використанні, оскільки землі мають статус радіоактивно забрудненої території; Законом України "Про оренду землі" не передбачено укладення такого договору, який поміж іншим, не містить ознаки попереднього договору в розумінні ст.635 ЦК України, а містить ознаки договору оренди, тому його необхідно розцінювати, як договір оренди землі.

Ухвалою господарського суду від 17.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 14.02.2022.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

У відзиві на позовну заяву Народицька селищна рада заперечила щодо задоволення позовних вимог повністю за їх незаконністю і необґрунтованістю; вказала, що позивач не подав фактичних обстежень ґрунтів органами ДУ "Інституту охорони ґрунтів" чи іншими уповноваженими органами на підтвердження того, що за своїми показниками зазначені землі відносяться до відповідної категорії забрудненості, не надав доказів для порівняння доаварійного стану ґрунтів і наявного фактичного стану показників забруднення на момент подання позову; не подав доказів щодо здійснення консервації земель, щодо яких прийнято спірне рішення. Окрім того, на думку відповідача-2, відсутні підстави для здійснення прокурором представництва інтересів держави в особі КМУ та ГУ Держгеокадастру у Житомирській області (а.с.86-90).

У відзиві на позовну заяву ТОВ "Екоагроферма" зазначило, що позовні вимоги є безпідставними і не підлягають задоволенню, оскільки спірні земельні ділянки знаходяться за межами зони відчуження і відселеної частини зони безумовного (обов`язкового) відселення, здійснення сільськогосподарської діяльності на них не потребує отримання спеціального дозволу Державного агентства України з управління зоною відчуження. Також вказав, що на його замовлення Житомирською філією Державної установи "Інституту ґрунтів України" здійснено агрохімічне обстеження ґрунтів сільськогосподарських угідь, за результатами якого не виявлено перевищення показників радіоактивного забруднення. При цьому будь-які дослідження на предмет рівня радіоактивного забруднення спірних земельних ділянок ні позивачем, ні розробником проєкту землеустрою не проводились (а.с.110-114).

Прокурор подав відповідь на відзив Народицької селищної ради, у якій підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, а з приводу представництва зазначив, що дотримався процедури, визначеної ст.23 Закону України "Про прокуратуру"; компетентні органи, яких прокурор визначив позивачами, знали про порушення інтересів держави, але не звернулися до суду з відповідним позовом у розумний строк ( а.с.93-102).

У свою чергу від Народицької селищної ради надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому вказано, що позивач належним чином не обґрунтував забрудненість та віднесення спірних земельних ділянок до зазначеної у позові категорії забрудненості та не надав доказів для порівняння доаварійного стану ґрунтів і наявного фактичного стану показників забруднення на момент подання позову (а.с.200-201).

Позивач-1 у своїх письмових поясненнях щодо позову від 27.01.2022 №11.2/09-11/16/1848 підтримав правову позицію прокуратури, зазначивши, що орган місцевого самоврядування неправомірно розпорядився та передав, а суб`єкт господарювання набув право користування на земельні ділянки, які віднесені до зони радіоактивно забрудненої території, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні ( а.с.116-125).

09.06.2022 від Народицької селищної військової адміністрації Коростенського району Житомирської області надійшов лист від 08.06.2022 вих.№01-16/317, у якому повідомлено про дострокове припинення повноважень Народицької селищної ради у зв`язку з утворенням Народицької селищної військової адміністрації, відповідно до ст.28 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та ч.5 ст.78 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (а.с.163).

04.07.2022 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання від 14.07.2022 про зупинення провадження у справі №906/1422/21 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі №910/5201/19 (а.с.167-168).

09.08.2022 прокурор подав заперечення від 28.07.2022 №15-1-253вих-22 на заяву ТОВ "Екоагроферма" про зупинення провадження у справі (а.с.182-185).

Ухвалою суду від 09.08.2022 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 від 04.07.2022 про зупинення провадження у справі; закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1422/21 до судового розгляду по суті на 04.10.2022.

Прокурор та представник позивача-1 позовні вимоги підтримали за предметом та підставами позову, просили задовольнити їх у повному обсязі.

Представники позивача-2 і відповідачів у засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення прокурора та представника позивача-1, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Народицької селищної ради Житомирської області №50 від 20.12.2020 "Про надання ТОВ "Екоагроферма" в оренду земельної ділянки та укладання попереднього договору оренди землі загальною площею 44га із реформованого СТОВ "Полісся"на території Народицької селищної ради" вирішено на період виготовлення проекту із землеустрою та до укладання довгострокового договору оренди земельної ділянки укласти попередній договір оренди земельної ділянки з ТОВ "Екоагроферма" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 44,00га із земель реформованого СТОВ "Полісся", на території Народицької селищної ради; встановити орендну плату у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та укласти попередній договір оренди земельної ділянки (а.с.29).

04.01.2021 між Народицькою селищною радою (орендодавець, відповідач-2) та ТОВ "Екоагроферма" (орендар, відповідач-1) укладено попередній договір оренди землі №3 (а.с.30-32), відповідно до якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (землі запасу селищної ради) на підставі рішення сесії Народицької селищної ради від 22.12.2020 №50 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Народицької селищної ради Житомирської області, біля населеного пункту с.Селець (п.1 попереднього договору).

Відповідно до п.2 попереднього договору, в оренду передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення (землі запасу селищної ради) загальною площею 328,00 га, у тому числі: рілля 44,00 га, у тому числі: рілля 44га (додаток - викопіювання із плану землекористування Народицької селищної ради , кадастровий номер 182387400:05:000:0001).

Договір укладено з 01.01.2021 по 01.12.2021 - 11 місяців (п.8 попереднього договору).

Згідно з п.42 попереднього договору, цей договір набуває чинності після його підписання сторонами та його реєстрації.

Відповідно до акта прийому-передачі земельної ділянки від 01.01.2021, Народицькою селищною радою як орендодавцем на підставі рішення Народицької селищної ради від 22.12.2020 №50 передано, а ТОВ "Екоагроферма" як орендарем прийнято земельну ділянку площею 44га, яка знаходиться на території Народицької селищної ради Народицького району Житомирської області біля населеного пункту с.Селець, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Термін оренди з 01.01.2021 по 01.12.2021- 11 місяців (а.с.33).

До справи долучено витяг з Державного земельного кадастру, з якого вбачається, що площа земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0001 75,6766га а також те, що вказана земельна ділянка за цільовим призначенням є землями запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), за категорією земель - землями сільськогосподарського призначення, за видом використання - землями запасу; відносяться до зони радіоактивно забрудненої території, у зв`язку з чим встановлено обмеження у їх використанні на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", строк дії обмеження - безстроково (а.с.35-36).

Окрім того, в матеріалах справи міститься лист Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №10-6-0.47-5298/2-21 від 22.10.2021, за яким відповідно до інформації управління у Коростенському районі та згідно планово-картографічних матеріалів колективних сільськогосподарських підприємств спірні земельні ділянки є забрудненими внаслідок аварії на ЧАЕС та не входять до складу земель, які передавалися до колективних сільськогосподарських підприємств (а.с.64).

Враховуючи, що Народицька селищна рада всупереч вимог ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст.ст.12, 93, 122-124, 134 Земельного кодексу України прийняла рішення та без виготовлення проєкту землеустрою і без проведення земельних торгів передала в оренду приватному суб`єкту господарювання земельну ділянку, яка відноситься до зони радіоактивно забрудненої території, несформована як об`єкт цивільних прав у розумінні ст.79-1 Земельного кодексу України, використовується суб`єктом господарювання без належних правових підстав, прокурор звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокуратура здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до ч.ч.3-5 ст.53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор, зокрема, звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.174 цього Кодексу.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 визначив, що прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах

Разом із тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч.ч.3, 4 ст.53 ГПК України, ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру").

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Сама по собі обставина незвернення позивача/позивачів з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом/органами своїх функцій із захисту інтересів держави.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Суд звертає увагу, що саме лише посилання прокурора у позовній заяві на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз.2 ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (відповідний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №911/1497/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наведено такі правові висновки: "Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".

У даному випадку позов пред`явлено в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Обґрунтовуючи наявність порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором, останній зазначив, що Народицькою селищною радою перевищено надані законодавством повноваження при прийнятті рішення та передачі ТОВ "Екоагроферма" земельних ділянок, які віднесені до зони радіоактивно забрудненої території, що суперечить принципам регулювання земельних відносин, які закріплені ст.14 Конституції України та ст.5 ЗК України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Згідно зі ст.13 ЗК України, до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належать, зокрема, а) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Пунктом 8 ст.122 ЗК України передбачено, що Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування, які не входять до складу адміністративно-територіальних одиниць, а також передає у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, в силу положень ст.122 ЗК України, Кабінет Міністрів України є органом, який від імені держави здійснює розпорядження спірними земельними ділянками, що відносяться до зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За таких обставин прокурор правомірно звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України.

Також позивачем у даній справі визначено Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії. картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топогрофо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру і створено саме з метою реалізації повноважень останньої на території Житомирської області.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Житомирська обласна прокуратура, відповідно до вимог ст.23 Закону України "Про прокуратуру", звернулася до КМУ та ГУ Держгеокадастру у Житомирській області з відповідними листами від 21.07.2021 №15/1-609вих-21 і від 22.07.2021 №15/1-644вих-21, у яких повідомила про виявлений факт порушення вимог земельного законодавства з метою вжиття належних заходів відновлення порушених інтересів держави (а.с.40-45).

Листом від 27.07.2022 №24419/0/2-21 КМУ повідомив про перенаправлення листа прокуратури до Мін`юсту, Міндовкілля, ДАЗВ, Держгеокадастру для розгляду та відповідного реагування, на що останніми надано відповіді. Зокрема, Міністерство юстиції України зазначило, що ефективне відновлення порушених інтересів держави у даному випадку можливе шляхом звернення органів прокуратури до суду в інтересах держави в особі відповідного органу (лист від 03.09.2021 №75024/11691-4-21/9.1.1); Держгеокадастр з приводу представництва прокурором інтересів держави в суді не заперечив (лист №5-28-0.194-10118/2-21 від 12.08.2021) (а.с.47-62).

Також заступником Генерального прокурора на виконання вимог ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" видано письмову вказівку Житомирськiй обласнiй прокуратурі про необхідність застосування представницьких повноважень в інтересах держави в особi КМУ, зокрема звернення до суду з вказаним позовом (а.с.63).

У свою чергу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області листом від 22.10.2021 №10-6-0.47-5298/2-21 повідомило Житомирській обласній прокуратурі про неможливість звернення з відповідним позовом до суду у зв`язку з обмеженим фінансуванням і відсутністю коштів для сплати судового збору (а.с.64).

Враховуючи викладене, суд вважає, що прокурором дотримано вимоги ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та обґрунтовано підстави для представництва інтересів держави в суді, оскільки позивачі заходів для усунення виявлених порушень шляхом подачі відповідного позову до суду не вжили, про такий намір Житомирську обласну прокуратуру не повідомили, що вказує на їх бездіяльність.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

За п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч.1 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Статтею 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності (ч.1 ст.84 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 1 ст.123 ЗК України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Частиною 2 ст.123 ЗК України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проєктом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Приписами ст.124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з ч.3 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 даного Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЗК України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (ч.6 ст.79-1 ЗК України).

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (ч.9, ч.10 ст.79-1 ЗК України).

Як встановлено судом, за відомостями з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, площа земельної ділянки з кадастровим номером кадастровим номером :05:000:0001 становить 75,6766га.

Водночас, як вбачається з умов попереднього договору №3 від 01.01.2021 Народицька селищна рада на підставі рішення від 22.12.2020 №50 надала ТОВ "Екоагроферма" в користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 44га, кадастровий номер 23787400:05:000:0001. Будь-яких доказів щодо здійснення поділу раніше сформованої земельної ділянки матеріали справи не містять, що підтверджує доводи прокурора про те, що оспорюване рішення стосується земельної ділянки, яка несформована як об`єкт цивільних правовідносин.

Суд також встановив, що спірна земельна ділянка, розташована на території Житомирської області Народицького району, не є землями комунальної власності, за цільовим призначенням віднесені до земель запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія земель - землі сільськогосподарського призначення. При цьому у розділі "Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки" зазначено вид обмеження - зона радіоактивного забрудненої території, підстава для виникнення обмеження - постанова Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", строк дії обмеження - безстроково.

Таким чином, спірна земельна ділянка розташована на території Народицької селищної ради поряд з населеним пунктом с.Селець, який віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення, відповідно до п.2 додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст.12 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", землі зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення відмежовуються від суміжних територій і переводяться до категорії радіаційно небезпечних земель. Господарський обіг таких земель може здійснюватися лише з урахуванням особливостей режиму їх використання, визначених цим Законом. У зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення забороняється, серед іншого, здійснення діяльності з метою одержання товарної продукції без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення; ведення сільськогосподарської, лісогосподарської, виробничої та іншої діяльності.

Статтею 15 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що земельні ділянки, розташовані у зоні гарантованого добровільного відселення, належать до радіоактивно забруднених і використовуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, керуючись наведеними нормами, спірні земельні ділянки розташовані в зоні радіоактивно забрудненої території внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В матеріалах справи відсутній дозвіл на здійснення діяльності з метою одержання товарної господарської продукції Державним агентством України з управління зоною відчуження на території Житомирської області.

Також суду не вдалося встановити наявності ріллі (п.2 договору) в межах земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0001, оскільки, як вбачається з додатків до витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, в розділі "Експлікація земельних угідь" зазначено про землі, які забруднені промисловими та іншими відходами, включаючи відвали та терикони, а також радіоактивно забруднені площі земельних ділянок - 75,6766га (а.с.37-38).

Окрім того, суд вказує, що така форма документа, як попередній договір не містить юридичних підстав для надання в оренду земель сільськогосподарського призначення і порушує приписи Закону України "Про оренду землі" та Цивільного кодексу України.

Також, відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав. Стаття 126 ЗК України визначає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Однак, за наявним у справі витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, станом на 29.07.2021 відсутня інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі по спірній земельній ділянці.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Народицька селищна рада неправомірно розпорядилась, а суб`єкт господарювання неправомірно набув право користування спірними земельними ділянками, які віднесені до зони радіоактивно забрудненої території. Відтак рішення Народицької селищної ради від 22.12.2020 №50 прийнято з порушенням норм чинного законодавства.

Частиною 10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Приписами ч.1 ст.393 ЦК України унормовано, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2018 у справі №912/1705/17, рішення органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.

З підстав наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення Народицької селищної ради №50 від 22.12.2020 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

За змістом ст.ст.15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст.391 ЦК України, ч.2 ст.152 ЗК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання негаторного позову.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Вказаний спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).

Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц).

У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №145/2047/16-ц від 16.06.2020).

Тобто, достатнім для застосування негаторних способів захисту є встановлення факту неукладеності договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

За ст.14 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної ділянки може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Як встановлено судом вище, в оренду ТОВ "Екоагроферма" передано земельну ділянку, яка несформована як об`єкт цивільних правовідносин в розумінні ст.79-1 ЗК України, тому договір оренди землі від 01.01.2021 №3 (попередній) не може бути розцінено як попередній договір, оскільки не містить ознак такого договору в розумінні ст.635 ЦК України, зокрема, щодо визначення істотних умов основного договору. Окрім того, Законом України "Про оренду землі" не передбачено укладення такого договору.

З підстав викладеного та керуючись наведеними нормами, вказаний договір не може вважатися укладеним (таким, що відбувся).

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у справі №145/2047/16-ц від 16.06.2020).

Тому, ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення спірних земельних ділянок, які фактично вибули за актом приймання-передачі від 01.01.2021.

Станом на дату розгляду справи по суті докази повернення ТОВ "Екоагроферма" спірної земельної ділянки загальною площею 44,00га від учасників справи не надходили і в матеріалах справи відсутні.

З урахуваннням викладеного, суд приходить до висновку, що вірним способом захисту порушеного права у даному випадку є вимога про повернення спірних земельних ділянок, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися даним майном, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст.ст.76-79 ГПК України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявлені відповідно до чинного законодавства, підтверджуються наявними у справі доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.129 ГПК України, витрати у вигляді сплати судового збору покладаються на відповідачів у рівних частинах.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Народицької селищної ради Житомирської області третьої №50 від 22.12.2020 "Про надання ТОВ "Екоагроферма" в оренду земельної ділянки та укладання попереднього договору оренди землі загальною площею 44,00 га із реформованого СТОВ "Полісся" на території Народицької селищної ради".

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Екоагроферма" (вул.Гагаріна, 4, с.Латаші(з), Народицький район, Житомирська область, 11423, ) повернути до земель запасу земельну ділянку загальною площею 44,00 га, яка фактично вибула за актом приймання-передачі від 01.01.2021 зі сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0001, шляхом її передачі Кабінету Міністрів України (вул.Грушевського, 12/2, м.Київ, 01008, ).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоагроферма" (вул.Гагаріна, 4, с.Латаші(з), Народицький район, Житомирська область, 11423, ) на користь Житомирської обласної прокуратури (вул.Святослава Ріхтера, 11, м.Житомир, Житомирська область, 10002, , банк платника Державна казначейська служба України, м.Київ, МФО: 820172, р/р UA0011049) судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

5. Стягнути з Народицької селищної ради Житомирської області (вул.Свято-Миколаївська, буд.175, смт.Народичі, Народицький район, Житомирська область, 11401, ) на користь Житомирської обласної прокуратури (вул.Святослава Ріхтера, 11, м.Житомир, Житомирська область, 10002, , банк платника Державна казначейська служба України, м.Київ, МФО: 820172, р/р UA0011049) судовий збір у розмірі 2270,00грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 18.10.22

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 1 - до справи;

2,3 - позивачам (прост.)

+ на ел. пошту ;

+ на ел. пошту ;

+ на ел. пошту ;

4,5 - відповідачам (рек.)

6 - Житомирській обласній прокуратурі на ел.пошту ;

7 - Народицькій селищній військовій адміністрації (11401, смт. Народичі Житомирської області, вул. 1 Травня, 15)