ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.10.2022м. СумиСправа № 920/699/22

Господарський суд Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомаш»

про стягнення 210492 грн. 00 коп.

Стислий виклад позицій сторін по справі, заяви та клопотання сторін. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач звернувся з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 210492 грн. 00 коп. заборгованості по договору поставки №2106680 від 29.12.2021, а саме: 197652 грн. 00 коп. пені та 12840 грн. 00 коп. штрафу, а також судові витрати.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що надіслав заявку на поставку товару по Договору, заявка відповідачем отримана, проте в обумовлені строки відповідачем зобов`язання з поставки товару не виконано, що є порушенням п. 3.1. Договору та п. 2 Специфікації до Договору. Тому, зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафу.

Ухвалою суду від 15.09.2022 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без проведення судового засідання.

Від відповідача до суду 03.10.2022 надійшов відзив на позовну заяву №655 від 30.09.2022 (вх. №4643), у якому зазначив, що підприємство не мало можливості виконати умови Договору через настання форс-мажорних обставин, які виникли 24 лютого 2022 р. в наслідок військової агресії рф та оголошення на території України військового стану.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

29.12.2021 між сторонами було укладено договір поставки №2106680 (а.с.10-21). Відповідно до п. 1.1 Договору відповідач (постачальник) зобов`язується передати у власність позивачу (покупець) товар (повне найменування, а також марка, вид. сорт, номенклатура, асортимент, кількісні та якісні характеристики, код за УКТ ЗЕД за Державним класифікатором продукції і послуг), ціна та інше якого вказується у специфікації (додатку) до цього Договору оплатили його вартість у порядку і за умовами, передбаченими цим Договором.

Згідно з умовами п. 3.1. Договору відповідач зобов`язується поставити позивачу товар у спосіб та за умовами, зазначеними у специфікації (додатку) до цього Договору.

Зі змісту п. 3.4. Договору вбачається, що поставка товару здійснюється відповідачем відповідно до п. 3.1. даного Договору після отримання письмового повідомлення (належним чином оформленої заявки) позивача. У письмовому повідомленні (заявці) позивач вказує графік поставки, зазначає обсяги та терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують у специфікації (додатку) до цього Договору.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і скріплення їх підписів печатками. Строк дії Договору закінчується через один календарний рік із дати його укладання, але не раніше повного виконання зобов`язань сторонами (п. 12.1.).

29.12.2021 сторонами підписано специфікацію №1/2106681, в якій сторони домовились про поставку товару (ротор насоса) в термін 50 календарних днів від дати підписання специфікації та направлення заявки на поставку товару. Умови поставки товару DDP (склад покупця), м. Нікополь, відповідно до правил ІНКОТЕРМС.

Відповідно до п. 3.4. Договору оригінал повідомлення (заявка) надсилається поштою або кур`єром на юридичну адресу відповідача та скан-копія повідомлення надсилається на електронну адресу відповідача, що вказана у цьому Договорі.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 18.01.2022 направив на адресу відповідача, зазначену в розділі Договору «Реквізити сторін»: Україна, 40000, Сумська область, м. Суми, вул. Прокоф`єва, буд. 12, заявку №2022.01.14/16-4043 на поставку всього об`єму товару по специфікації, яка була отримана відповідачем 18.02.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Отже, останнім днем своєчасної поставки було 09.03.2022.

Позивач зазначає, що станом на 06.09.2022 відповідач зобов`язання з поставки товару не виконав, термін прострочення товару складає 181 календарний день, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 197652 грн 00 коп. пені та 12840 грн 00 коп. штрафу.

Згідно з ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано доводів позивача. Тому факт прострочення термінів поставки товару по Договору є таким, що встановлений судом.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до частин другої та третьої статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суспільні відносини щодо укладання та виконання господарських договорів регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Абзацом другим частини першої статті 193 ГК України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено в частині сьомій статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За змістом частини другої статті 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Тож до правовідносин сторін договору щодо забезпечення належного виконання господарського договору штрафними санкціями (неустойка, штраф, пеня) слід застосовувати положення глави 26 ГК України.

Згідно зі статтею 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина перша статті 173 ГК України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто в розумінні статей 173 та 230 ГК України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 ГК України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення при укладанні договору санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.

Як вже було зазначено судом вище, такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а право визначити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 12840 грн 00 коп. штрафу та 197652 грн 00 коп. пені, нарахованої за період з 10.03.2022 по 06.09.2022 відповідно до п. 10.4.2. Договору, яким передбачено, що у випадку порушення строку поставки товару згідно з цим Договором, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,5% від вартості товару за кожен день такого прострочення. Розрахунок виконується з наступного дня від кінцевої дати поставки і до дня фактичної дати поставки товару (включаючи день поставки товару). У разі продовження такого прострочення більше 10 календарних днів, відповідач додатково сплачує позивачу штраф у розмірі 10% від вартості не поставленого в строк товару.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень зазначає, що не мав можливості поставити продукцію на умовах Договору через настання форс-мажорних обставин, які виникли 24 лютого 2022 р. в наслідок військової агресії рф та оголошення на території України військового стану, тому запропонував позивачу поставити продукцію за умови перегляду цін.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2394/21 (постанова від 14 червня 2022) вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується і Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Тому сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати коштів від своїх контрагентів. Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина) тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану, а лише послався на вказані обставини у відзиві на позов.

Судом встановлено, що позивачем невірно здійснено розрахунок пені, який виконаний у тексті позовної заяви (а.с.2).

Так, у п. 10.4.2. Договору сторони передбачили нарахування пені у розмірі 0,5% від вартості товару за кожен день прострочення поставки товару.

Загальна вартість товару була визначена сторонами у Специфікації №1/2106681 від 29.12.2021 до Договору 128400 грн 00 коп.

У той же час, розрахунок пені виконано позивачем, виходячи з суми боргу 218400 грн 00 коп.

Крім того, у зазначеній Специфікації до Договору було визначено термін поставки 50 календарних днів від дати підписання специфікації та направлення заявки на поставку.

Позивач визначив датою початку перебігу строку для поставки товару 18.01.2022 з огляду на те, що саме цією датою направлена заявка на поставку товару відповідачу. У якості доказу позивач надає копію повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу (а.с.30).

Дослідивши копію поданого доказу, суд звертає увагу, суд звертає увагу на той факт, що його якість є неналежною і перевірити дату направлення заявки на поставку не є можливим. Однак сам відповідач не заперечує той факт, що заявка отримана ним 18.02.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Оскільки вказані обставини визнаються сторонами, то вони є такими, що встановлені судом.

Тому суд вважає, що саме з 19.02.2022 (наступний день після отримання заявки) у відповідача виник обов`язок поставити товар позивачу на протязі 50 днів. Тому вірним періодом для нарахування пені суд визначає період з 10.04.2022 р. по 06.09.2022 р. (149 днів).

Вірна сума заборгованості, з якої слід розраховувати пеню 128400 грн 00 коп. (а.с. 28).

Таким чином, враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем виконання зобов`язання з поставки товару по Договору та те, що право на стягнення пені та штрафу самостійно встановлено сторонами у Договорі, суд доходить висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 95658 грн 00 коп. пені, нарахованої за період з 10.04.2022 р. по 06.09.2022 р., та 12840 грн 00 коп. штрафу.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 101994 грн 00 коп. пені слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволено частково, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1627 грн 47 коп. покладаються на відповідача; витрати зі сплати судового збору в розмірі 1529 грн 91 коп. покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.123, 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомаш» про стягнення 210492 грн 00 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомаш» (вул. Прокоф`єва, буд. 12, м. Суми, 40000, ) на користь Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (вул. Електрометалургів, 310, м. Нікополь, Дніпропетровська область, 53200, ) 95658 грн 00 коп. пені, 12840 грн 00 коп. штрафу, 1627 грн 47 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У позові в частині стягнення 101994 грн 00 коп. пені відмовити.

4. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1529 грн 91 коп. покласти на позивача Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів».

5. Видати Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» наказ після набрання рішенням суду законної сили.

6. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 20.10.2022.

Суддя О.Ю. Резніченко