РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.10.2022Справа № 904/9797/21
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Агротехніки»

2. ОСОБА_1

про стягнення 8847902,55 грн.

Представники сторін:

від позивача: Толоконов К.В.;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.12.2021 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Агротехніки» та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 4814017,52 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач (лізингодавець) вказує на те, що відповідач 1 (лізингоодержувач) не у повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором №12АН-20 від 27.02.2020, а саме не сплатив позивачу за Графіком внесення лізингових платежів 1/1 платежі №19 на суму 1046,66 дол США (винагорода), №20 на суму 46352,22 дол США (45480,00 дол США частини вартості предмета лізингу та 872,22 дол США винагороди) та №21 на суму 45811,44 дол США (45480,00 дол США частини вартості предмета лізингу та 331,44 дол США винагороди). Крім того, відповідач 1 не сплатив позивачу за Графіком внесення лізингових платежів 1/2 платежі №18 на суму 16306,72 дол США (15770,00 дол США частини вартості предмета лізингу та 536,72 дол США винагороди), №19 на суму 31928,85 дол США (31540,00 дол США частини вартості предмета лізингу та 388,85 дол США винагороди) та №20 на суму 31687,76 дол США (31540,00 дол США частини вартості предмета лізингу та 147,76 дол США винагороди).

Таким чином, заборгованість відповідача 1 (лізингоодержувача) за Договором №12АН-20 від 27.02.2020 становить 173133,65 дол США, що відповідно до перерахунку в національну валюту України станом на 22.11.2021 становить 4627862,45 грн (відповідно до п. 10.3 Договору №12АН-20 від 27.02.2020).

Крім того, позивачем відповідно до умов п. 8.1 Договору №12АН-20 від 27.02.2020 нараховано 70% річних у сумі 186155,07 грн. (ст. 625 Цивільного кодексу України).

Так як виконання зобов`язань відповідача 1 за Договором №12АН-20 від 27.02.2020 були забезпечені порукою відповідача 2 на підставі Договору поруки №1П/12АН-20 від 28.02.2020, позивач просить суд солідарно стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 4814017,52 грн (сума основного боргу у розмірі 4627862,45 грн та 70% річних у розмірі 186155,07 грн).

25.03.2022 відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 зазначив, що у нього відсутня будь-яка заборгованість за Договором №12АН-20 від 27.02.2020, а навпаки - існує переплата.

25.04.2022 позивачем подано заяву про залишення без розгляду позову в частині позовних вимог до відповідача 2.

25.04.2022 позивачем подано відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

25.05.2022 та 27.05.2022 відповідачем 1 подані додаткові пояснення, в яких відповідач 1 вказав на те, що за його розрахунком заборгованість за Договором №12АН-20 від 27.02.2020 складає 4529084,92 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2022 справу №904/9797/21 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Внаслідок проведеного повторного автоматизованого розподілу справу №904/9797/21 передано на розгляд судді Спичака О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 справу №904/9797/21 прийнято до провадження суддею Спичаком О.М., підготовче засідання призначено на 13.07.2022.

06.07.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 заперечив проти задоволення позову з тих підстав, що позивачем не було дотримане досудове врегулювання спору.

12.07.2022 позивачем подано заяву про залишення без розгляду заяви про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог до відповідача 2, яка була задоволена судом.

У підготовчому засіданні 13.07.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 27.07.2022.

У підготовчому засіданні 27.07.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 10.08.2022.

У підготовчому засіданні 10.08.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 14.09.2022.

05.09.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 8847902,55 грн, з яких 6395640,89 грн основного боргу та 2452261,66 грн 70% річних.

У підготовчому засіданні 14.09.2022 судом було прийнято до розгляду подану позивачем заяву про збільшення розміру позовних вимог, у зв`язку з чим спір у справі розглядається з новою ціною позову - стягнення з відповідачів заборгованості у загальному розмірі 8847902,55 грн.

У підготовчому засіданні 14.09.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 28.09.2022.

28.09.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові заперечення на подану позивачем заяву про збільшення розміру позовних вимог, яку суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 28.09.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.10.2022.

18.10.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача 1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, яке обґрунтовано війною з російською федерацією, масовими ракетними обстрілами, віддаленістю представника відповідача від міста Києва (представник відповідача знаходиться у місті Запоріжжя).

Суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

Та обставина, що відповідні повноваження суду є дискреційними не створює імунітету від перевірки належності застосування судом свого розсуду при розгляді справи на предмет відповідності такого цілям та завданням, які стоять перед судом, та в аспекті відповідності таких дій принципу верховенства права як стримуючого фактору.

При цьому будь-який законодавчий припис, що встановлює певні межі розсуду, повинен бути оцінений на предмет дотримання фундаментальних вимог верховенства права, зокрема щодо співмірності (пропорційності) тій меті, за якою законом передбачене відповідне обмеження, або яке відбулось унаслідок застосування розсуду суду.

Пропорційність є загальною умовою для вирішення всіх процесуальних питань у межах дискреційних повноважень і повинна належно застосовуватись на кожній стадії правозастосування.

Оцінюючи дотримання принципу пропорційності, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

При цьому, судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За загальним правилом при вирішенні питання щодо можливості відкладення розгляду справи в період дії воєнного стану на підставі поданої учасниками судового процесу заяви суд залежно від інтенсивності бойових дій на певній території, загальної воєнної ситуації як в країні, так і в певному регіоні, де знаходиться суд, або учасник справи (його представник), поведінки суб`єктів владних повноважень, що мають компетенцію в сфері повідомлень щодо ризиків перебування на певній території (об`єкті нерухомості) та ін, має дотримуватися балансу між безпекою суддів, працівників апарату, учасників справи та дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства. При цьому врахуванню підлягають попередня поведінка учасника справи, можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, можливість прибути у судове засідання та скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.07.2022 у справі №260/4504/20.

Відповідачем 1 у клопотанні про відкладення судового засідання не вказано, що відповідач 1 має намір подати якісь клопотання, заяви по справі, додаткові пояснення чи додаткові докази (зокрема, про сплату боргу).

При цьому, ті підстави, які вказані представником у клопотанні про відкладення судового засідання, неодноразово вказувались цим же представником у клопотаннях про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, які були задоволені судом, та представник відповідача 1 приймав участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції.

Крім того, станом на час розгляду справи у суді повітряна тривога не була оголошена на території України, в тому числі у місті Запоріжжі, у зв`язку з чим суд вважає необгрунтованими та недоведеними пояснення представника відповідача 1 про неможливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача 1.

Представник позивача у судовому засіданні 19.10.2022 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 у судове засідання 19.10.2022 не з`явились, про призначене судове засідання були повідомлені належним чином в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

У судовому засіданні 19.10.2022 судом було оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Світ Агротехніки» (лізингоодержувач) укладено Договір №12АН-20, відповідно до умов якого лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу, а лізингоодержувач приймає предмет лізингу та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Найменування, марка, модель, ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення договору наведені в Додатку №1 «Специфікація».

У Специфікації до Договору №12АН-20 від 27.02.2020 сторони визначили майно, яке передається лізингодавцем лізингоодержувачу, а саме: 1) сівалка Great Plains YP2425F-2470 - 157700,00 дол США; 2) культиватор Great Plains 8544FCC - 75800,00 дол США; 3) культиватор Great Plains 8544FCC - 75800,00 дол США; 4) культиватор Great Plains 8544FCC - 75800,00 дол США, всього - 385100,00 дол США.

Відповідно до п. 1.2 Договору №12АН-20 від 27.02.2020 строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу та не може бути менше одного року.

Відповідно до п. 3.5 Договору №12АН-20 від 27.02.2020 чергові лізингові платежі складаються з 1) суми, яка відшкодовує частину вартості майна, яка є гривневим еквівалентом суми, визначеної в Графіку, помноженої на фіксований міжбанківський курс акту приймання-передачі; 2) платежу як винагороди (комісії) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, який не може бути меншою за 1 гривню, та розраховується в гривнях як різниця між сумою лізингового платежу та сумою, яка відшкодовує частину вартості майна.

Згідно з п. 12.1 Договору №12АН-20 від 27.02.2020 строк дії договору з 27.02.2020 по 20.11.2021, але в будь-яком випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач (лізингодавець) у позовній заяві вказував на те, що відповідач 1 (лізингоодержувач) не у повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором №12АН-20 від 27.02.2020, а саме не сплатив позивачу за Графіком внесення лізингових платежів 1/1 платежі №19 на суму 1046,66 дол США (винагорода), №20 на суму 46352,22 дол США (45480,00 дол США частини вартості предмета лізингу та 872,22 дол США винагороди) та №21 на суму 45811,44 дол США (45480,00 дол США частини вартості предмета лізингу та 331,44 дол США винагороди). Крім того, відповідач 1 не сплатив позивачу за Графіком внесення лізингових платежів 1/2 платежі №18 на суму 16306,72 дол США (15770,00 дол США частини вартості предмета лізингу та 536,72 дол США винагороди), №19 на суму 31928,85 дол США (31540,00 дол США частини вартості предмета лізингу та 388,85 дол США винагороди) та №20 на суму 31687,76 дол США (31540,00 дол США частини вартості предмета лізингу та 147,76 дол США винагороди).

Таким чином, заборгованість відповідача 1 (лізингоодержувача) за Договором №12АН-20 від 27.02.2020 становить 173133,65 дол США, що відповідно до перерахунку в національну валюту України станом на 22.11.2021 становить 4627862,45 грн (відповідно до п. 10.3 Договору №12АН-20 від 27.02.2020).

Крім того, позивачем відповідно до умов п. 8.1 Договору №12АН-20 від 27.02.2020 нараховано 70% річних у сумі 186155,07 грн. (ст. 625 Цивільного кодексу України).

Так як виконання зобов`язань відповідача 1 за Договором №12АН-20 від 27.02.2020 були забезпечені порукою відповідача 2 на підставі Договору поруки №1П/12АН-20 від 28.02.2020, позивач просить суд солідарно стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 4814017,52 грн (сума основного боргу у розмірі 4627862,45 грн та 70% річних у розмірі 186155,07 грн).

05.09.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 8847902,55 грн, з яких 6395640,89 грн основного боргу та 2452261,66 грн 70% річних.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач 1 вказує на те, що розрахунок заборгованості, виконаний позивачем, є необґрунтованим. Зокрема, за розрахунком відповідача 1, його заборгованість за Договором №12АН-20 від 27.02.2020 становить 6258083,84 грн.

В свою чергу, відповідач 2 заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що позивачем не було дотримане досудове врегулювання спору.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 807 Цивільного кодексу України предметом договору лізингу може бути майно, визначене індивідуальними ознаками, яке відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Не можуть бути предметом лізингу земельні ділянки та інші природні об`єкти, єдині майнові комплекси підприємств та їх відокремлені структурні підрозділи (філії, цехи, дільниці). Майно, що перебуває в державній або комунальній власності та щодо якого відсутня заборона передачі в користування та/або володіння, може бути передано в лізинг у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок та умови набуття лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу у власність визначаються договором фінансового лізингу або зазначеним у такому договорі окремим договором купівлі-продажу (викупу) об`єкта фінансового лізингу, або іншим договором, визначеним договором фінансового лізингу (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі.

Судом встановлено, що за актами приймання-передачі від 28.02.2020 та від 24.03.2020 позивач передав в лізинг відповідачу 1 майно, яке є предметом лізингу відповідно до умов Договору №12АН-20 від 27.02.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У Додатку №2 до Договору №12АН-20 від 27.02.2020 сторони погодили Графік внесення лізингових платежів 1/1 наступним чином:

1) 20.03.2020 - винагорода у сумі 2728,30 дол США,

2) 20.04.2020 - винагорода у сумі 2407,32 дол США,

3) 20.05.2020 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 25014,00 дол США,

4) 20.06.2020 - винагорода у сумі 2119,49 дол США,

5) 20.07.2020 - винагорода у сумі 2190,14 дол США,

6) 20.08.2020 - винагорода у сумі 2190,14 дол США,

7) 20.09.2020 - винагорода у сумі 2119,49 дол США,

8) 20.10.2020 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 25014,00 дол США,

9) 20.11.2020 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 22740,00 дол США,

10) 20.12.2020 - винагорода у сумі 1622,33 дол США,

11) 20.01.2021 - винагорода у сумі 1622,33 дол США,

12) 20.02.2021 - винагорода у сумі 1465,33 дол США,

13) 20.03.2021 - винагорода у сумі 1622,33 дол США,

14) 20.04.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 22740,00 дол США,

15) 20.05.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 22740,00 дол США,

16) 20.06.2021 - винагорода у сумі 1046,66 дол США,

17) 20.07.2021 - винагорода у сумі 1081,55 дол США,

18) 20.08.2021 - винагорода у сумі 1081,55 дол США,

19) 20.09.2021 - винагорода у сумі 1046,66 дол США,

20) 20.10.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 45480,00 дол США,

21) 20.11.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 45480,00 дол США.

Крім того, у Додатку №2 до Договору №12АН-20 від 27.02.2020 сторони погодили Графік внесення лізингових платежів 1/2 наступним чином:

1) 20.04.2020 - винагорода у сумі 1329,86 дол США,

2) 20.05.2020 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 7885,00 дол США та винагорода у сумі 1121,83 дол США, що разом становить 9006,83 дол США,

3) 20.06.2020 - винагорода у сумі 1049,89 дол США,

4) 20.07.2020 - винагорода у сумі 1084,89 дол США,

5) 20.08.2020 - винагорода у сумі 1084,89 дол США,

6) 20.09.2020 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 7885,00 дол США та винагорода у сумі 1028,51 дол США, що разом становить 8913,51 дол США,

7) 20.10.2020 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 7885,00 дол США та винагорода у сумі 1001,29 дол США, що разом становить 8886,29 дол США,

8) 20.11.2020 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 15770,00 дол США та винагорода у сумі 890,46 дол США, що разом становить 16660,46 дол США,

9) 20.12.2020 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 15770,00 дол США та винагорода у сумі 797,14 дол США, що разом становить 16567,14 дол США,

10) 20.01.2021 - винагорода у сумі 723,26 дол США,

11) 20.02.2021 - винагорода у сумі 653,27 дол США,

12) 20.03.2021 - винагорода у сумі 723,26 дол США,

13) 20.04.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 7885,00 дол США та винагорода у сумі 678,54 дол США, що разом становить 8563,54 дол США,

14) 20.05.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 7885,00 дол США та винагорода у сумі 639,66 дол США, що разом становить 8524,66 дол США,

15) 20.06.2021 - винагорода у сумі 583,27 дол США,

16) 20.07.2021 - винагорода у сумі 602,72 дол США,

17) 20.08.2021 - винагорода у сумі 602,72 дол США,

18) 20.09.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 15770,00 дол США та винагорода у сумі 540,50 дол США, що разом становить 16310,50 дол США,

19) 20.10.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 31540,00 дол США та винагорода у сумі 388,85 дол США, що разом становить 31928,85 дол США,

20) 20.11.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 31540,00 дол США та винагорода у сумі 147,76 дол США, що разом становить 31687,76 дол США.

У п. 2.1 Договору №12АН-20 від 27.02.2020 зазначено, що вартість майна становить гривневий еквівалент 385100,00 дол США, що розраховується за курсом продажу дол. США, встановленим у міжбанківській інформаційній системі Укрділінг, сформованим на 16:00 год за Київським часом (міжбанківський курс) на дату, що передує даті укладення цього договору, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами та на дату укладення цього договору становить 9479236,50 грн. Вартість майна у гривні підлягає перерахунку за міжбанківським курсом на дату, що передує даті підписання акту приймання-передачі майна, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами, відповідно до умов п. 2.1.1 договору. Сторони погодили використовувати банківські дні для визначення міжбанківського курсу. Сторони погодили, що лізингодавець залишає за собою право використовувати у якості міжбанківського курсу середньозважений курс дол. США, встановлений на інтернет-сайті http//coursedealing.com.ua на власний розсуд.

Відповідно до п. 3.1 Договору №12АН-20 від 27.02.2020 усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривні) відповідно до умов цього договору та додатку №2 «Графік внесення лізингових платежів» до Договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний в цьому договорі.

Авансовий платіж лізингоодержувача в рахунок оплати майна складає 26077,00 дол США та підлягає сплаті в термін до 25.03.2020 включно. Сума авансового платежу у гривнях обчислюється виходячи з міжбанківського курсу на дату, що передує даті фактичної оплати, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (п. 3.2 Договору №12АН-20 від 27.02.2020).

У п. 3.4 Договору №12АН-20 від 27.02.2020 сторонами погоджено, що розмір, склад, термін сплати лізингових платежів встановлюється в Графіку. Сума чергового лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в дол. США), зазначеної в графіку, виходячи з міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати лізингоодержувачем чергового лізингового платежу, зазначеного в графіку , збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами. Такий порядок застосовується до всіх лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті згідно з договором. Сторони домовились, що при зміні міжбанківського курсу фактичної оплати, міжбанківського курсу графіку, міжбанківського курсу акту приймання-передачі по відношенню до міжбанківського курсу договору, пропорційно автоматично змінюється ціна договору в гривні, в даному випадку немає потреби в підписанні додаткової угоди про зміну ціни договору в гривні.

Згідно з п. 3.4.1 Договору №12АН-20 від 27.02.2020 у випадку, якщо лізингоодержувач здійснить оплату лізингового платежу після строку його сплати, вказаного в графіку, і на дату фактичної оплати лізингового платежу міжбанківський курс фактичної оплати лізингового платежу буде більшим, ніж міжбанківський курс графіку, лізингоодержувач зобов`язаний здійснити оплату такого лізингового платежу, виходячи з міжбанківського курсу фактичної оплати.

У випадку, якщо лізингоодержувач здійснить оплату лізингового платежу раніше строку його сплати, вказаного в графіку, платіж зараховується, виходячи з міжбанківського курсу фактичної оплати (п. 3.4.2 Договору №12АН-20 від 27.02.2020).

Згідно з п. 3.6 Договору №12АН-20 від 27.02.2020, якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше дня, який передує останньому робочому дню, за яким настає такий неробочий (вихідний, святковий або ін.) день.

Відповідно до п. 3.7 Договору №12АН-20 від 27.02.2020 враховуючи валютну складову платежів по договору сторони погодили, що всі сплачені лізингоодержувачем грошові кошти за договором в гривні зараховуються лізингодавцем в рахунок оплати грошових зобов`язань за цим договором виходячи з міжбанківського курсу дол. США, встановленого на відповідний (мінімально дозволений) банківський день (встановлений чинною постановою НБУ щодо строків здійснення банками купівлі іноземної валюти за дорученням юридичних осіб) після дня зарахування грошових коштів лізингодавцю згідно з умов договору. При цьому, якщо сплачених лізингоодержувачем грошових коштів в гривні не достатньо для виконання ним грошових зобов`язань в дол. США згідно з умов договору, лізингоодержувач зобов`язаний впродовж 10 календарних днів з дня відповідної сплати коштів здійснити відповідну доплату; якщо сплачених коштів виявиться більше, лізингодавець зобов`язується зарахувати їх в рахунок майбутніх платежів по договору.

Як встановлено судом, у Додатку №2 до Договору №12АН-20 від 27.02.2020 сторони погодили Графік внесення лізингових платежів 1/1 наступним чином: 1) 20.03.2020 - винагорода у сумі 2728,30 дол США, 2) 20.04.2020 - винагорода у сумі 2407,32 дол США, 3) 20.05.2020 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 25014,00 дол США, 4) 20.06.2020 - винагорода у сумі 2119,49 дол США, 5) 20.07.2020 - винагорода у сумі 2190,14 дол США, 6) 20.08.2020 - винагорода у сумі 2190,14 дол США, 7) 20.09.2020 - винагорода у сумі 2119,49 дол США, 8) 20.10.2020 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 25014,00 дол США, 9) 20.11.2020 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 22740,00 дол США, 10) 20.12.2020 - винагорода у сумі 1622,33 дол США, 11) 20.01.2021 - винагорода у сумі 1622,33 дол США, 12) 20.02.2021 - винагорода у сумі 1465,33 дол США, 13) 20.03.2021 - винагорода у сумі 1622,33 дол США, 14) 20.04.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 22740,00 дол США, 15) 20.05.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 22740,00 дол США, 16) 20.06.2021 - винагорода у сумі 1046,66 дол США, 17) 20.07.2021 - винагорода у сумі 1081,55 дол США, 18) 20.08.2021 - винагорода у сумі 1081,55 дол США, 19) 20.09.2021 - винагорода у сумі 1046,66 дол США, 20) 20.10.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 45480,00 дол США, 21) 20.11.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 45480,00 дол США.

Судом встановлено, що враховуючи вищевикладені умови Договору №12АН-20 від 27.02.2020, якими встановлені правила здійснення відповідачем 1 (лізингоодержувачем) платежів за договором, відповідач не повністю здійснив оплату деяких платежів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість на суму 93222,53 дол США (1,13 дол США по шостому платежу, 4,48 дол США по сьомому платежу, 5,27 дол США по дванадцятому платежу, 1,74 дол США по тринадцятому платежу, 1046,25 дол США по 19-му платежу, 46352,22 дол США по 20-му платежу та 45811,44 дол США по 21-му платежу), що вбачається з платіжних доручень, долучених відповідачем 1 до матеріалів справи, та банківських довідок, долучених позивачем до позовної заяви.

Крім того, як встановлено судом, у Додатку №2 до Договору №12АН-20 від 27.02.2020 сторони погодили Графік внесення лізингових платежів 1/2 наступним чином: 1) 20.04.2020 - винагорода у сумі 1329,86 дол США, 2) 20.05.2020 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 7885,00 дол США та винагорода у сумі 1121,83 дол США, що разом становить 9006,83 дол США, 3) 20.06.2020 - винагорода у сумі 1049,89 дол США, 4) 20.07.2020 - винагорода у сумі 1084,89 дол США, 5) 20.08.2020 - винагорода у сумі 1084,89 дол США, 6) 20.09.2020 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 7885,00 дол США та винагорода у сумі 1028,51 дол США, що разом становить 8913,51 дол США, 7) 20.10.2020 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 7885,00 дол США та винагорода у сумі 1001,29 дол США, що разом становить 8886,29 дол США, 8) 20.11.2020 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 15770,00 дол США та винагорода у сумі 890,46 дол США, що разом становить 16660,46 дол США, 9) 20.12.2020 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 15770,00 дол США та винагорода у сумі 797,14 дол США, що разом становить 16567,14 дол США, 10) 20.01.2021 - винагорода у сумі 723,26 дол США, 11) 20.02.2021 - винагорода у сумі 653,27 дол США, 12) 20.03.2021 - винагорода у сумі 723,26 дол США, 13) 20.04.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 7885,00 дол США та винагорода у сумі 678,54 дол США, що разом становить 8563,54 дол США, 14) 20.05.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 7885,00 дол США та винагорода у сумі 639,66 дол США, що разом становить 8524,66 дол США, 15) 20.06.2021 - винагорода у сумі 583,27 дол США, 16) 20.07.2021 - винагорода у сумі 602,72 дол США, 17) 20.08.2021 - винагорода у сумі 602,72 дол США, 18) 20.09.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 15770,00 дол США та винагорода у сумі 540,50 дол США, що разом становить 16310,50 дол США, 19) 20.10.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 31540,00 дол США та винагорода у сумі 388,85 дол США, що разом становить 31928,85 дол США, 20) 20.11.2021 - частина вартості предмета лізингу у розмірі 31540,00 дол США та винагорода у сумі 147,76 дол США, що разом становить 31687,76 дол США.

Судом встановлено, що враховуючи вищевикладені умови Договору №12АН-20 від 27.02.2020, якими встановлені правила здійснення відповідачем 1 (лізингоодержувачем) платежів за договором, відповідач не повністю здійснив оплату деяких платежів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість на суму 79940,11 дол США (17,57 дол США по 4-му платежу, 2,55 дол США по 5-му платежу, 16303,37 дол США по 18-му платежу, 31928,85 дол США по 19-му платежу та 31687,76 дол США по 20-му платежу), що вбачається з платіжних доручень, долучених відповідачем 1 до матеріалів справи, та банківських довідок, долучених позивачем до позовної заяви.

Відповідно до п. 10.3 Договору №12АН-20 від 27.02.2020 у випадку, якщо лізингоодержувач не здійснить оплату лізингового платежу у строки, вказані у Графіку, то при зверненні лізингодавця до суду для розрахунку суми несплачених лізингових платежів лізингодавець має право використовувати міжбанківський курс на дату, що передує даті складання ним позовної заяви.

Відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог, заборгованість відповідача 1 за Договором №12АН-20 від 27.02.2020 в гривневому еквіваленті становить 6395640,89 грн (з урахуванням курсу дол. США до гривні станом на 07.08.2022).

Наведеними обставинами спростовуються доводи відповідача 1 про те, що його заборгованість за Договором №12АН-20 від 27.02.2020 становить 6258083,84 грн.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 6395640,89 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем 1 суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Агротехніки» за Договором №12АН-20 від 27.02.2020 у сумі 6395640,89 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачами не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Агротехніки» суми основного боргу у розмірі 6395640,89 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 70% річних у розмірі 2452261,66 грн (відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог), а саме: 1299376,90 грн 70% річних та прострочення здійснення платежів за Графіком №1/1 та 1152884,67 грн 70% річних за прострочення здійснення платежів за Графіком №1/2.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У п. 8.1 Договору №12АН-20 від 27.02.2020 сторони погодили, що у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати 70 відсотків річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Перевіривши розрахунки 70% річних, долучені позивачем до заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Агротехніки» 70% річних у розмірі 2452261,66 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судом встановлено, що 28.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» (лізингодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю «Світ Агротехніки» (лізингоодержувач) та ОСОБА_1 (поручитель) укладено Договір поруки №1П/12АН-20, предметом якого є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань, які випливають з Договору №12АН-20 від 27.02.2020.

У випадку неможливості виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань за основним договором лізингодавець має право на свій розсуд пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя чи лізингоодержувача або обом сторонам одночасно; лізингоодержувач не пізніше ніж за 3 банківські дні до моменту настання строку виконання зобов`язань за основним договором повідомляє лізингодавця та поручителя про неможливість виконання зобов`язань за основним договором (п. 2.1 Договору поруки №1П/12АН-20 від 28.02.2020).

Відповідно до п. 6.2 Договору поруки №1П/12АН-20 від 28.02.2020 договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Порука припиняється, якщо лізингодавець протягом 3-х років з дня настання строку виконання зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, так як відповідач 2 є поручителем за виконання зобов`язань відповідача 1 за Договором №12АН-20 від 27.02.2020, суд дійшов висновку, що відповідачі 1 та 2 солідарно відповідають перед позивачем за неналежне виконання умов вказаного Договору №12АН-20 від 27.02.2020.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів виконання поручителем своїх зобов`язань за Договором поруки, суд дійшов висновку щодо обгрунтованості позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором №12АН-20 від 27.02.2020 у загальному розмірі 8847902,55 грн (6395640,89 грн основного боргу та 2452261,66 грн 70% річних).

При цьому, судом відхиляються заперечення відповідача 2 про те, що позивачем не було дотримано досудового порядку вирішення спору, так як досудовий порядок у даній категорії спорів не є обов`язковим.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судовий збір покладається на відповідачів у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

У позовній заяві позивач вказав, що його витрати на правову допомогу адвоката становлять 45000,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

27.02.2019 між Адвокатським бюро «Талоконова Кирила» (бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» (клієнт) укладено Договір №1/02-19 про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до умов якого бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу, передбачену у п. 1.1 договору.

У п. 3.1 Договору №1/02-19 про надання правничої (правової) допомоги від 27.02.2019 розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правничу допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору.

17.11.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду №28, яка визначає порядок та умови оплати гонорару за надання правничої (правової) допомоги бюро у спорі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Агротехніки» та ОСОБА_1 заборгованості за Договором №12АН-20 від 27.02.2020 та Договором поруки №1П/12АН-20 від 28.02.2020.

У п. 2 Додаткової угоди №28 від 17.11.2021 зазначено, що розмір гонорару у суді першої інстанції становить 75000,00 грн. Сторони погодили, що вищезазначений розмір гонорару за надання правничої (правової) допомоги встановлений у вигляді фіксованої суми, яка не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого бюро часу.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди №28 від 17.11.2021 розмір гонорару успіху за досягнення позитивного результату внаслідок надання бюро правничої (правової) допомоги складає 50000,00 грн. Під досягненням позитивного результату сторони розуміють винесення судом першої інстанції рішення на користь клієнта про стягнення з відповідача не менше 70% ціни позову.

22.12.2021 між сторонами укладено Зміни до Додаткової угоди №28 від 17.11.2021, з тексту якої вбачається, що розмір гонорару за Договором №12АН-20 від 27.02.2020 та Договором поруки №1П/12АН-20 від 28.02.2020 складає 25000,00 грн (фіксований розмір) та «гонорар успіху» становить 20000,00 грн.

Суд зазначає, що відповідно змісту пункту 4 частини другої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а саме диспозицією вказаної норми визначено, що адвокатський гонорар може існувати у фіксованій формі.

Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України.

Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18.

Оскільки договором визначено суму гонорару саме у фіксований спосіб - 25000,00 грн, відповідач не зобов`язаний посилатися на час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Обґрунтованість розміру витрат на оплату послуг адвоката в такому разі визначається на підставі наявних доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 924/447/18.

Крім того, суд зазначає, що так як сторони дійшли згоди встановити фіксований розмір гонорару адвоката, то надання детального опису робіт не є обов`язковим, оскільки фіксований розмір адвокатських витрат не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого адвокатом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Таким чином, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis рішення ЄСПЛ у справі «East/West» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West., заява №19336/04, §268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Отже, за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v., заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Водночас, суд зазначає, що існування обставин, які є підставами для зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката, зацікавлена сторона (відповідач в даному випадку) доводить суду належними та допустимими доказами при поданні заяви про зменшення розміру адвокатських витрат.

Однак, відповідач 1, заперечуючи проти розміру заявлених адвокатських витрат, вказував на їх неспівмірність, необхідність понесення та завищений розмір, не надаючи доказів на підтвердження таких обставин.

Крім того, відповідач 1 заперечував проти стягнення з нього витрат на правову допомогу адвоката у сумі 125000,00 грн, тоді як позивач просить суд стягнути з відповідачів адвокатські витрати у сумі 45000,00 грн.

Зважаючи на ті обставини, що сторони у договорі про надання правової допомоги погодили фіксований розмір адвокатських витрат та гонорар успіху у загальному розмірі 45000,00 грн, а відповідачами не надано доказів, які є підставами для зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката, суд дійшов висновку стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу адвоката у сумі 45000,00 грн.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Агротехніки» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 21; ідентифікаційний код: 36947647) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» (49083, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 31Д; ідентифікаційний код: 35396734) суму основного боргу у розмірі 6395640 (шість мільйонів триста дев`яносто п`ять тисяч шістсот сорок) грн 89 коп. та 70% річних у розмірі 2452261 (два мільйони чотириста п`ятдесят дві тисячі двісті шістдесят одна) грн 66 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Агротехніки» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 21; ідентифікаційний код: 36947647) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» (49083, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 31Д; ідентифікаційний код: 35396734) судовий збір у розмірі 66359 (шістдесят шість тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн 27 коп. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 22500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Альбіон» (49083, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 31Д; ідентифікаційний код: 35396734) судовий збір у розмірі 66359 (шістдесят шість тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн 27 коп. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 22500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 24.10.2022

Суддя О.М. Спичак