УХВАЛА

19 жовтня 2022 року

м. Київ

cправа № 916/1184/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Уркевича В. Ю.,

секретар судового засідання - Астапова Ю. В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 (колегія суддів: Таран С. В., Богатир К. В., Поліщук Л. В.) та рішення Господарського суду Одеської області від 27.09.2021 (суддя Петров В. С.) у справі

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" про стягнення 4 469 659,55 грн, розірвання договору та виселення,

за участю представників:

позивача - Доброва Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 р. Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будстрой" (далі - ТОВ "Будівельна компанія "Будстрой"), в якому просив стягнути заборгованість з орендної плати в сумі 4 411 000,14 грн та пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі 58 659,41 грн, розірвати укладений між сторонами договір оренди № 001/57 від 23.12.2019 та виселити відповідача із нежитлових будівель загальною площею 1675,9 м2, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8А.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договорами оренди нежитлових приміщень від 20.04.2017 № 001/57, від 23.12.2019 № 001/57.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.09.2021 позов задоволено частково; стягнуто заборгованість з орендної плати в сумі 2 795 085,51 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 41 926,28 грн; у задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 рішення суду першої інстанції змінено, резолютивну частину рішення викладено в іншій редакції: позов задоволено частково, стягнуто заборгованість з орендної плати у сумі 1 955 715,65 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 29 335,73 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову мотивовано тим, що 20.04.2017 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (орендодавець) та ТОВ "Будівельна компанія "Будстрой" (орендар) укладено договір оренди нежилих приміщень № 001/57, за умовами пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлові будівлі загальною площею 1675,9 м2, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8-А. Термін дії договору - з 20.04.2017 до 20.03.2020.

На виконання умов вищезазначеного договору 20.07.2017 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та ТОВ "Будівельна компанія "Будстрой" підписано акт прийому-передачі б/н, згідно з яким орендареві передано нежитлові будівлі загальною площею 1675,9 м2, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8-А.

23.12.2019 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (орендодавець) та ТОВ "Будівельна компанія "Будстрой" (орендар) укладено договір оренди нежилих приміщень № 001/57, за умовами пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлові будівлі загальною площею 1675,9 м2, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8-А.

Згідно з пунктом 1.3 договір укладено до 01.01.2045.

Відповідно до пункту 3.4 договору від 23.12.2019 № 001/57 орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду нежитлові будівлі згідно з пунктом 1.1 цього договору за актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами.

Відповідно до пункту 7.13 договору від 23.12.2019 № 001/57 вступ орендаря у користування приміщеннями настає одночасно з підписанням акту приймання-передачі вказаних приміщень.

У пункті 7.17 договору від 23.12.2019 № 001/57 узгоджено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами.

Як зазначалося вище, на виконання умов договору від 20.04.2017 № 001/57 між сторонами підписано акт прийому-передачі нежилих приміщень б/н від 20.07.2017, згідно з яким орендареві передано передбачений вказаним договором об`єкт оренди. Враховуючи пропуск позивачем позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості з орендних платежів за період з 20.07.2017 по 28.04.2018, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ "Будівельна компанія "Будстрой" на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заборгованості з орендної плати за договором від 20.04.2017 № 001/57 за період з 29.04.2018 по 22.12.2019 (включно) у загальній сумі 1 955 715,65 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної платі та пені за договором від 23.12.2019 № 001/57, розірвання вказаного договору та виселення відповідача, апеляційний господарський суд зазначив наступне.

Як зазначалося вище, не зважаючи на існування договірних орендних відносин за договором від 20.04.2017 № 001/57, між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір від 23.12.2019 № 001/57, в якому останніми конкретно узгоджено порядок передачі в оренду нежитлових приміщень та чітко визначено момент вступу відповідача у користування об`єктом оренди - підписання відповідного акту приймання-передачі приміщень, який відповідно до пункту 8.2 договору від 23.12.2019 № 001/57 значиться додатком до вказаного договору.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутній підписаний між сторонами на виконання договору від 23.12.2019 № 001/57 акт приймання-передачі, за яким ТОВ "Будівельна компанія "Будстрой" були б передані у користування нежитлові будівлі загальною площею 1675,9 м2, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8-А.

За таких обставин, апеляційний суд відмовив у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Скарга з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивована неправильним застосуванням та порушенням норм права, зокрема, положень статей 17, 24, 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статей 203, 267, 626, 627, 785, 795 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування зазначених норм у подібних правовідносинах.

Відповідно до положень частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19 викладено правовий висновок, що користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України (пункт 9.11).

Такі висновки Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду обґрунтовує тим, що із закінченням строку договору найму (оренди), на який його було укладено, за наявності заперечень наймодавця щодо подальшого користування наймачем майном, договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов.

Як вбачається, правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19, у подальшому було покладено в основу низки постанов Верховного Суду, зокрема, від 26.07.2021 у справі № 904/577/20, від 23.06.2021 у справі № 908/3593/19, від 24.06.2021 у справі № 908/3592/19, від 08.07.2021 у справі № 904/6063/19, від 07.07.2021 у справі № 904/5303/19, від 14.07.2021 у справі № 904/342/19.

Разом з тим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 127/14633/16-ц застосовуючи норми права у подібних правовідносинах суд касаційної інстанції вказав, що відповідно до статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Тобто законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини). Фактом початку та відповідно припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря.

За цих обставин Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що фактом початку та відповідно припинення правовідносин із оренди є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 640/12616/17, від 20.06.2019 у справі № 785/13953/14-ц, від 12.02.2020 у справі № 127/14633/16-ц, від 12.01.2022 у справі № 646/8585/16, від 31.05.2022 у справі № 910/3334/21, від 24.06.2022 у справі № 914/408/21, постанові Верховного Суду України від 20.11.2012 у справі № 3-54гс12.

Таким чином, за висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду право користування майном на підставі договору обмежується терміном його дії, а за висновками Великої Палати Верховного Суду користування майном на підставі договору має здійснюватися відповідно до положень статті 795 ЦК України. Отже, виходячи із наведених висновків судів початок та відповідно припинення правовідносин є різними.

З викладеного вбачається, що в судах цивільної та господарської юрисдикції у подібних правовідносинах неоднаково застосовуються одні й ті ж норми права та по-різному визначається момент припинення правовідносин із оренди, а відтак існує конфліктна судова практика в межах Верховного Суду.

Колегія суддів вважає, що для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень існує очевидна необхідність формування єдиної правозастосовчої практики у справах стосовно визначення моменту припинення орендних правовідносин.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Враховуючи наведене, оскільки у даній справі належить вирішити спір стосовно того чи підлягає стягненню орендна плата за договором за відсутності акта приймання-передачі нерухомого майна орендодавцю, справу слід передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 301, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Справу № 916/1184/21 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя В. Ю. Уркевич