ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2022 р.м. ХарківСправа № 5023/10655/11 (922/957/22)

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Усатий В.О.

судді: Яризько В.О. , Хотенець П.В.

при секретарі судового засідання П`ятак А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Господарського суду Харківської області справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" ( 02072, м. Київ. вул.Єлизавети Чавдар, 5, офіс 212, )
до Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, )
про стягнення заборгованості в межах справи про банкрутство державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева»
за участю представників учасників справи :

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до державного підприємства Завод імені В.О. Малишева в якій просить суд:

- стягнути з державного підприємства Завод імені В.О.Малишева (ідентифікаційний код 14315629) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Інформаційні технології (ідентифікаційний код: 30116577) суму боргу в розмірі 770537,45 грн.;

- стягнути з державного підприємства Завод імені В.О.Малишева (ідентифікаційний код: 14315629) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Інформаційні технології (ідентифікаційний код: 30116577) інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 247387,77 грн.;

- стягнути з державного підприємства Завод імені В.О.Малишева (ідентифікаційний код: 14315629) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Інформаційні технології (ідентифікаційний код: 30116577) 3% річних у розмірі 68872,70 грн.;

- на підставі ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначити в рішенні про нарахування 3 % річних на суму боргу у розмірі 770537,45 грн. до моменту виконання рішення суду за правилами, визначеними у рішенні суду;

- судові витрати стягнути з державного підприємства Завод імені В.О. Малишева (ідентифікаційний код: 14315629) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Інформаційні технології (ідентифікаційний код: 30116577).

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 16301,97 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 32500,00 грн.

В провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа про банкрутство Державного підприємства Завод ім. В.О. Малишева, яка розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В. та Яризько В.О.

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява в межах справи про банкрутство (вх.№ 957/22 від 24.06.2022) передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В., Яризько В.О.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Усатого В.О. у щорічній основній відпустці у період з 25.06.2022 по 10.07.2022 включно питання про відкриття провадження у справі вирішено в перший робочий день судді - 11.07.2022 року.

Ухвалою суду від 11.07.2022, крім іншого, прийнято позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" (вх. № 957/22 від 24.06.2022) в межах справи № 5023/10655/11 про банкрутство державного підприємства Завод імені В.О. Малишева. Відкрито провадження у справі № 5023/10655/11 (922/957/22). Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на "04" серпня 2022 о 12:50 год. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має надіслати суду відзив, який повинен відповідати вимогам статті 165 ГПК України, і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копію відзиву та доданих до нього документів відповідач має надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відзиву до суду та докази надіслання надати суду разом із відзивом на позов. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог статті 166 ГПК України - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов. В разі подання відповіді, надати суду докази її направлення іншій стороні. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог статті 167 ГПК України - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. В разі подання заперечень, надати суду докази їх направлення іншій стороні. Роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у тому числі з використанням власних технічних засобів відповідно до ст. 197 ГПК України. Запропоновано учасникам справи подати заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до ст. 197 ГПК України. Повідомлено учасників справи про можливість надсилання документів, що стосуються розгляду справи, без особистого прибуття до приміщення суду:

- через особистий кабінет в системі "Електронний суд";

- у разі неможливості надсилання через систему "Електронний суд" - електронною поштою на е-mail: (з обов`язковим підписанням усіх документів кваліфікованим електронним підписом);

- у разі неможливості надсилання документів в електронному вигляді - звичайною поштою на офіційну адресу суду.

Повідомлено учасникам справи про можливість отримання інформації про роботу суду та щодо розгляду конкретних судових справ на сайті суду, а також за допомогою Телеграм-бота Господарського суду Харківської області https://t.me/GospSud_kh_bot.

21.07.2022 до суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" надійшла заява (вх.№6973) про участь представника позивача адвоката Касьянова Ігоря Олександровича у судовому засіданні, призначеному на 04.08.2022 о 12:50, в режимі відеоконференції поза приміщення суду з використання власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 02.08.2022 задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 6973 від 21.07.2022).

04.08.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№7729), в якому останній не погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві в повному обсязі, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач вказує, що позивачем надано послуги не в повному об`ємі за етапом Конфігурування та консультування по введенню в експлуатацію та за етапом Конфігурування і прогін контрольного приладу , оскільки виконавцем не надано послуги за фазами 4.2., 4.6. зазначених етапів, що у відповідності до п.2.5. Договору, на думку відповідача, свідчить про те, що у підприємства не виникло обов`язку з проведення оплати за вищевказаними етапами. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано журналу передачі ПО, експлуатаційної документації, протоколів технічних нарад команд проекту замовника та виконавця, протоколів технічної наради керівного комітету у відповідності до підп. 6.5.3. п.6.5. Статуту проекту, що, як зазначає відповідач, є додатковим доводом надання виконавцем послуг не у повному обсязі. Також, відповідач вказує, що за актом приймання-передачі робіт (послуг) від 16.08.2019 №899/458дп/717 за підпроектом Удосконалення системи виконавцем надано послуги: 4.1. послуги з функціонування програмного комплексу в офісі виконавця, а, як вказує відповідач, у відповідності до специфікації послуг по програмному комплексу ІТ-Підприємство , календарного плану надання послуг до договору та кошторису-специфікації не передбачено надання виконавцем послуг за договором за підпроектом Удосконалення системи. Також, відповідач вказує, що не надано жодного технічного акту, підписаного сторонами, який би підтверджував надання послуг по кожному етапу в повному обсязі. Окрім того, відповідач вказує, що позивач неправильно здійснив розрахунки інфляційних збитків за актом №899/458дп/717 від 16.08.2019.

Відзив з додатком долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 04.08.2022 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів; відкладено підготовче засідання по справі на 15.09.2022 об 11:20.

12.08.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№8210), в якій останній не погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Позивач вказує, що згідно з долученої відповідачем копії специфікації послуг по Програмному комплексу ІТ-підприємство за підпроектом Адміністрування і засоби розвитку системи" не передбачалося надання послуг під номером 4.6., про що свідчить відсутність зазначення кількості годин у відповідній графі специфікації. Водночас, позивач зазначає, що під номером 4.2. визначені послуги з функціонування програмного комплексу на підприємстві замовника, під номером 4.1. визначені однойменні послуги з функціонування програмного комплексу в офісі виконавця. Відтак, як вказує відповідач, оскільки у процесі надання послуг була відсутня необхідність виїзду спеціалістів на об`єкт замовника для надання такого виду послуг , їх було надано з офісу виконавця, відповідно зазначені послуги не були включені до акту приймання-передачі робіт (послуг) №899/458 ДП/047 від 08 січня 2019 року. Позивач зазначає, що аналогічною є ситуація з надання послуг за актом приймання-передачі робіт (послуг) №899/458 ДП/302 від 01 квітня 2019 року. Окрім того, позивач вказує, що доводи відповідача про те, що етап Удосконалення системи не є предметом Договору не відповідає дійсності, оскільки між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода № 7 від 28 грудня 2018 року до Договору, згідно з п. 1.4. якої сторони вирішили відповідно до п. 3.6. Договору відкрити в проекті новий підпроект Удосконалення системи, в рамках якого передбачити консультаційну підтримку замовника, додаткове конфігурування системи і реконфігурування при зміні бізнес-процесів, доробку окремих функцій під замовлення за всім проектом.

Відповідь на відзив з додатком долучено до матеріалів справи.

12.08.2022 до суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" надійшла заява (вх.№8211) про участь представника позивача адвоката Касьянова Ігоря Олександровича у судовому засіданні, призначеному на 15.09.2022 об 11:20, в режимі відеоконференції поза приміщення суду з використання власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 17.08.2022 задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 8211 від 12.08.2022).

05.09.2022 до суду від відповідача надійшли заперечення (вх. №9139), в яких останній не погоджується з доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив. Відповідач вказує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наданих послуг у повному обсязі у відповідності до погоджених сторонами етапів та у визначених договором обсягах. Вищевказані акти наданих послуг, на думки відповідача, є проміжними актами та не підтверджують надання послуг у повному об`ємі відповідних етапів, оскільки етап вважається виконаним з моменту підписання актів наданих послуг за усіма фазами відповідного етапу. Окрім того, відповідач не погоджується з розрахунком нарахованих позивачем 3% річних та розрахунком інфляційних втрат з 24.02.2022 по 19.06.2022, оскільки відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України.

Заперечення з додатком долучено до матеріалів справи.

22.08.22 до суду від позивача надійшли письмові пояснення ( вх.№ 8617), в яких останній не погоджується з доводами відповідача, викладеними у запереченнях, вважає їх безпідставними та таким, що не відповідають дійсності.

Письмові пояснення з додатком долучено до матеріалів справи.

15.09.2022 в судовому засіданні було зафіксовано несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку, що пов`язано з нестабільною роботою інтернету в суді, про що складено відповідний акт.

Ухвалою суду від 15.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 20 вересня 2022 року о 14:05 год.

15.09.2022 до суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" надійшла заява (вх.№9898) про участь представника позивача адвоката Касьянова Ігоря Олександровича у судовому засіданні, призначеному на 20.09.2022 о 14:05, в режимі відеоконференції поза приміщення суду з використання власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 19.09.2022 задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№9898 від 15.09.2022).

Протокольною ухвалою суду від 20.09.2022 відкладено судове засідання на 13.10.2022.

26.09.2022 до суду від позивача надійшла заява (вх.№10564) про проведення судового засідання, яке призначено на 13.10.2022 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 29.09.2022 у задоволенні заяви (вх. №10564 від 26.09.2022) товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - відмовлено.

Представники сторін у судове засідання призначене на 13.10.2022 не з`явилися, про причини неявки не повідомили, про дату, час та місце судового засідання по суті були повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ч. 4 статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У відповідності до ч. 6 ст. 233 ГПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

У зв`язку із знаходженням судді Хотенця П.В. у відпустці з 17.10.22 по 21.10.22 включно, повний текст рішення складено у перший робочий день судді, а саме 24.10.22.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між державним підприємством Завод імені В.О. Малишева та товариством з обмеженою відповідальністю Науково - виробниче підприємство Інформаційні технології укладено Договір № 899/458 ДП від 14.03.2016.

Сторонами не оспорювалася правомірність зазначеного договору, а тому в силу встановленої в статті 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, цей договір є дійсним, а його положення беруться судом до уваги при розгляді спору.

Згідно з п. 1.1.1. Договору ТОВ НВП Інформаційні технології зобов`язалося надати послуги з упровадження Програмного комплексу ІТ-Підприємство (надалі - Програмний комплекс). Перелік та об`єм послуг наводиться в кошторисі-специфікації (додаток № 3 до Договору).

Пунктом 1.2. Договору сторони погодили, що календарний план надання послуг виконавцем погоджено Додатком № 2 до Договору та кошторисом-специфікацією (Додаток № 3 до Договору). Завдання для конфігурування наведені в Додатку №4 до цього Договору.

У відповідності до п.1.3. Договору порядок надання послуг за Договором наведено у Статуті проекту (Додаток № 1 до Договору).

Згідно п.1.4. Договору належним виконанням зобов`язань за цим Договором з впровадження програмного комплексу ІТ-Підприємство згідно зі Статутом проекту (Додаток №1 до цього Договору) за кожним із підпроектів є якісне виконання комплексних тестових прикладів, складених в обсязі, зазначеному у п. 1.2. та 1.3 цього Договору, та у складі завдань, зазначених у Додатку №4 до цього Договору (Завдання конфігурування) у взаємодії підпроекту із завершеними підпроектами.

Згідно з п. 2.1. Договору вартість послуг з впровадження Програмного комплексу чи інших послуг, що підлягають наданню згідно з Договором, відповідно до кошторис-специфікації (додаток № 3 до Договору) на дату набрання чинності Договором становить: 10165160,00 грн. без ПДВ, 2033032,00 грн. ПДВ, а всього 12198192,00 грн.

Пунктом 2.3. Договору вартість послуг може бути змінена при зміні складу та обсягу послуг та погоджується сторонами письмово додатковими угодами.

У відповідності до п. 2.4. Договору, вартість послуг не змінюється виконавцем при дотриманні заказником строків оплати згідно з п.2.5 Договору та не зміні строків за Календарним планом надання послуг (Додаток № 2 до Договору). При порушенні даних пунктів як вартість послуг виступають ціні послуг за прайс-листом виконавця, що діє на момент оплати.

За умовами п.2.5.2. Договору оплата послуг здійснюється за кожним підпроектом поетапно. Етапність робіт за підпроектами наведена в Статуті проекта (Додаток № 1 до Договору) і в Календарному плані надання послуг (Додаток № 2 до Договору):

2.5.2.1. передоплата 50% від вартості послуг по етапу згідно з кошторис- специфікацією (Додаток № 3 до Договору) з урахуванням п. 2.2. Договору на підставі рахунку виконавця;

2.5.2.2. остаточна оплата за етапом - 50% від вартості послуг по етапу згідно з кошторис-специфікацією (Додаток № 3 до Договору) з урахуванням п. 2.2. Договору - здійснюється протягом 10 (десяти) банківських днів з дня підписання акту наданих послуг за етапом за рахунком виконавця.

Пунктом 3.1. Договору, порядок надання послуг виконавцем за Договором визначається Статутом проекту (Додаток №1 до цього Договору).

Згідно п. 3.2.2. Договору, облік послуг з впровадження Програмного комплексу здійснюється відповідно до Статуту проекту (Додаток № 1 до Договору). Акти наданих послуг підписуються після завершення кожного етапу кожного підпроекту за умови наявності підписаного Технічного акта завершення відповідного етапу (згідно з п.5.4.11 Статуту проекту (Додаток № 1 до цього Договору)

Відповідно п. 3.2.3. Договору, після завершення кожного етапу кожного підпроекту виконавець надає замовнику журнал обліку послуг по завершеному етапу та акт наданих послуг на суму наданих послуг по завершеному етапу. Замовник протягом десяти робочих днів з дати отримання погоджує журнал обліку послуг, підписує журнал обліку послуг і акт надання послуг на суму наданих послуг, узгоджену в журналі обліку послуг за завершеним етапом, або направляє виконавцю мотивовану відмову.

Пунктом 3.2.5. Договору передбачено, що у разі не підписання акту наданих послуг з боку замовника, а також відсутності мотивованої відмови замовника у строки, зазначені у п.3.2.3., послуги вважаються наданими, та виконавець має право скласти односторонній акт наданих послуг із написом: Зауважень від замовника у встановлений строк не надійшло" та/або призупинити надання послуг за договором без настання відповідальності виконавця.

У відповідності до п. 3.3. Договору, у разі порушення замовником строків оплати згідно з п. 2.5 Договору виконавець зупиняє надання послуг з впровадження Програмного комплексу, а строки згідно з Календарним планом (Додаток № 2 до Договору) переносяться на строк затримки або на строк, узгоджений між замовником та виконавцем, без настання відповідальності виконавця.

Згідно п.3.6. Договору у разі необхідності надання додаткових послуг, не передбачених п.1.1. та/або кошторис-специфікацією (Додаток № 3 до Договору) та/або Статутом проекту (Додаток № 1 до Договору), ці послуги надаються за додатковою угодою до договору (або за іншим договором) з зазначенням термінів та договірної ціни.

Відповідно п.3.7. Договору, якщо обсяг наданих послуг виконавцем за договором відрізняється від обсягу послуг за кошторис-специфікацією (Додаток № 3 до договору), то після погодження обсягу послуг між виконавцем та замовником згідно з п.3.2. Договору, замовник виконує оплату з урахуванням виконаної згідно з пунктом 2.2. цього Договору індексації ціни послуг за відповідним етапом. Порядок визначення фактичного обсягу послуг, погодження та прийняття послуг замовником обумовлено у п.5.4 Статуту проекту (Додаток № 1 до Договору).

Пунктом 4.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та умов договору.

Згідно п.5.1. Договору невід`ємною частиною договору є її додатки, а саме:

5 1.1. Статут проекта (Додаток № 1)

5.1.2. Календарний план надання послуг (Додаток №2)

5.1.3. Кошторис-специфікація (Додаток № 3)

5.1.4. Завдання конфігурування (Додаток № 4)

Пунктом 5.2. Договору сторони погодили, що усі зміни та доповнення до договору складаються в 2-х примірниках і після підписання обома сторонами, є невід`ємною частиною договору.

Згідно п.6.1. Договору жодна зі сторін не нестиме відповідальності за повне або часткове невиконання або несвоєчасне виконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання або несвоєчасне виконання буде наслідком обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини) таких, як повінь, пожежа, землетрус та ін. стихійні та кліматичні лиха, а також масові заворушення, страйки, війни, військові дії та/або урядові санкції, що виникли після укладення договору.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що сторона, для якої утворилася неможливість виконання зобов`язань за Договором з причин п.6.1, зобов`язана протягом 5 днів письмово сповістити іншу сторону про настання цих обставин. Несвоєчасне повідомлення позбавляє сторону можливості посилатися на них у майбутньому.

Розділом 7 Договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 30.09.2017 року. Строк дії договору може уточнюватись та змінюватись Додатковими угодами до цього договору.

Додатком №1 Договору № 899/458 ДП від 14.03.2016 сторонами погоджено Статут проекту.

Додатком №1 Договору № 899/458 ДП від 14.03.2016 сторонами погоджено Смету-специфікацію.

Додатковою угодою № 1 від 23 лютого 2017 року до Договору № 899/458 ДП від 14.03.2016, крім іншого, строк дії Договору продовжено до 31 серпня 2018 року;

Додатковою угодою № 1/2 від 29 березня 2017 року до Договору № 899/458 ДП від 14.03.2016, крім іншого, строк дії Договору продовжено до 31 грудня 2019 року.

Додатком №2 до Договору № 899/458 ДП від 14.03.2016 сторонами погоджено календарний план надання послуг в редакції Додаткової угоди №1/2.

17.12.2018 сторонами підписано Технічниий акт №01-02 завершення етапів проекту.

28.12.2018 сторонами погоджено Додаткову угоду №7 до Договору № 899/458 ДП від 14.03.2016.

Пунктом 1.4. Додаткової угоди №7 до Договору № 899/458 ДП від 14.03.2016 сторони погодили відповідно до п. 3.6 Договору відкрити у проекті новий підпроект "Удосконалення системи", у межах якого передбачити; консультаційну підтримку Замовника, додаткове конфігурування системи та реконфігурування при зміні бізнес-процесів, доопрацювання окремих функцій на замовлення по всьому проекту. Поточний бюджет даного підпроекту формуватиме як алгебраїчну суму залишків бюджеті всіх завершених на даний момент етапів підпроектів, у тому числі етапів, завершених до дати цієї Додаткової угоди.

Додатком №1 до Додаткової угоди №7 до Договору № 899/458 ДП від 14.03.2016 сторонами погоджено розрахунок початкового бюджету підпроекту.

01.04.2019 сторонами підписано Технічний акт № 10-03 завершення етапів проекту.

Відповідачем долучено до матеріалів справи розшифровку №4 до Додатку №3 до Договору № 899/458 ДП від 14.03.2016

Позивач стверджує, що на виконання умов Договору № 899/458 ДП від 14.03.2016 здійснив надання послуг на загальну суму 4260713,27 грн.

В порушення умов Договору № 899/458 ДП від 14.03.2016, відповідач свої грошові зобов`язання виконав не в повному обсязі, у зв`язку з чим за останнім рахується заборгованість у розмірі 770537,45 грн.

З метою захисту свого порушеного права, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача суму боргу в розмірі 770537,45 грн. за надані послуги згідно умов Договору № 899/458 ДП від 14.03.2016. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача 247387,77 грн. інфляційних втрат; 68872,70 грн. -3 % річних та на підставі ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначити в рішенні про нарахування 3% річних на суму боргу у розмірі 770537,45 грн. до моменту виконання рішення суду за правилами, визначеними у рішенні суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою спірний договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано та відповідачем прийнято послуги за Договором № 899/458 ДП від 14.03.2016 на загальну суму 4260713,27 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі робіт (послуг):

- № 899/458ДП/196 від 31.03.2017 на суму 28776,00 грн.;

- № 899/458ДП/338 від 31.05.2017 на суму 12720,41 грн.;

- № 899/458ДП/569 від 04.09.2017 на суму 144600,00 грн.;

- № 899/458ДП/712 від 31.10.2017 на суму 233436,00 грн.;

- № 899/458ДП/598 від 05.06.2018 на суму 3734,78 грн.;

- № 899/458ДП/638 від 22.06.2018 на суму 33348,00 грн.;

- № 899/458ДП/792 від 31.07.2018 на суму 220100,81 грн.;

- № 899/458ДП/955 від 31.08.2018 на суму 291632,88 грн.;

- № 899/458ДП/958 від 31.08.2018 на суму 184914,29 грн.;

- № 899/458ДП/1113 від 30.09.2018 на суму 237173,90 грн.;

- № 899/458ДП/1115 від 30.09.2018 на суму 364 870,68 грн.;

- № 899/458ДП/1150 від 16.10.2018 на суму 16 481,99 грн.;

- № 899/458ДП/1243 від 01.11.2018 на суму 21706,10 грн.;

- № 899/458ДП/1322 від 29.11.2018 на суму 43409,08 грн.;

- № 899/458ДП/1438 від 01.12.2018 на суму 269107,73 грн.;

- № 899/458ДП/1439 від 01.12.2018 на суму 536805,98 грн.;

- № 899/458ДП/1476 від 12.12.2018 на суму 24618,82 грн.;

- № 899/458ДП/1466 від 18.12.2018 на суму 21706,10 грн.;

- № 899/458ДП/1525 від 28.12.2018 на суму 365288,96 грн.;

- № 899/458ДП/1526 від 28.12.2018 на суму 180 880,90 грн.;

- № 899/458ДП/040 від 02.01.2019 на суму 2828,77 грн.;

- № 899/458ДП/047 від 08.01.2019 на суму 142170,60 грн.;

- № 899/458ДП/183 від 05.03.2019 на суму 3325,64 грн.;

- № 899/458ДП/302 від 01.04.2019 на суму 809092,32 грн.;

- № 899/458ДП/717 від 16.08.2019 на суму 67982,53 грн.

Суд зазначає, що зазначені вище акти підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплені печатками позивача та відповідача.

Позивач зазначає, що відповідач здійснив оплату наданих послуг за Договором № 899/458 ДП від 14.03.2016 на загальну суму 3490175,82 грн.

Сторонами зазначений факт не оспорюється .

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що станом на сьогодні у відповідача перед позивачем існує заборгованість у розмірі 770 537,45 грн.

Позивачем зазначено, та не спростовано відповідачем, що до вказаної суми заборгованості в розмірі 770 537,45 грн. входять такі акти приймання-передачі робіт (послуг):

1) акт приймання-передачі робіт (послуг) від 08 січня 2019 року № 899/458 ДП/047 - частково у розмірі 93 462,60 грн.;

2) акт приймання-передачі робіт (послуг) від 01 квітня 2019 року № 899/458 ДП/302 - частково у розмірі 609 092,32 гри;

3) акт приймання-передачі робіт (послуг) від 16 серпня 2019 року 899/458 ДП/717 - у повному обсязі на суму 67 982,53 грн.

За умовами п.2.5.2. Договору оплата послуг здійснюється за кожним підпроектом поетапно. Етапність робіт за підпроектами наведена в Статуті проекта (Додаток № 1 до Договору) і в Календарному плані надання послуг (Додаток № 2 до Договору):

2.5.2.1. передоплата 50% від вартості послуг по етапу згідно з кошторис- специфікацією (Додаток № 3 до Договору) з урахуванням п. 2.2 Договору на підставі рахунку виконавця;

2.5.2.2. остаточна оплата за етапом - 50% від вартості послуг по етапу згідно з кошторис-специфікацією (Додаток № 3 до Договору) з урахуванням п. 2.2 Договору - здійснюється протягом 10 (десяти) банківських днів з дня підписання акту наданих послуг за етапом за рахунком виконавця.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76, 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені позивачем акти наданих послуг є належним доказом надання послуг відповідачу.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вказаних вище актів позивачем відповідачу надано послуги за Договором № 899/458 ДП від 14.03.2016, умови та порядок оплати яких визначено пунктом 2.5.2.2. - здійснюється протягом 10 (десяти) банківських днів з дня підписання Акту наданих послуг за етапом за рахунком виконавця.

Тобто, позивач мав оплатити заборгованість за актом приймання-передачі робіт (послуг) від 08 січня 2019 року № 899/458 ДП/047 - до 22.01.2019 року включно; за актом приймання-передачі робіт (послуг) від 01 квітня 2019 року № 899/458 ДП/302 - до 15.03.2022 року включно; за актом приймання-передачі робіт (послуг) від 16 серпня 2019 року 899/458 ДП/717 - до 30.08.2019 включно.

Відповідач докази оплати послуг за Договором за вказаним актами не надав.

З врахуванням викладеного, пункту 2.5.2.2. Договору, строк оплати послуг на суму в розмірі 770 537,45 грн. є таким, що настав.

Матеріали справи містять гарантійний лист № 180/53 від 15 січня 2019 року та гарантійний лист № 678/53 від 25 липня 2019 року, в яких відповідач фактично визнаває заборгованості за актом приймання-передачі робіт (послуг) від 08 січня 2019 року № 899/458 ДП/047 та актом приймання-передачі робіт (послуг) від 01 квітня 2019 року № 899/458 ДП/302.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з абз. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

За постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 лютого 2020 року у справі № 909/146/19 зазначається, що за своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання.

Суд зазначає, що наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі робіт (послуг), що за своєю природою є первинними документами, є належними доказами виконання позивачем зобов`язань з надання послуг, що відповідно до п. 2.5.2.2 Договору зумовлюють обов`язок із зустрічного виконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих послуг за Договором протягом 10 банківських днів з дня підписання відповідно акту наданих послуг.

Суд не погоджується з доводами відповідача в частині того, що позивачем надані послуги за вищезазначеними спірними актами приймання- передачі робіт (послуг) не в повному обсязі. Як було зазначено вище, акти приймання- передачі робіт (послуг) було підписано та скріплено печатками сторін без зауважень чи заперечень.

Позивачем доведено належним чином, а відповідачем не спростовано факту існування у останнього заборгованості за надані послуги в розмірі 770 537,45 грн.

Оскільки відповідач прийняв замовлені ним послуги, однак не оплатив їх повної вартості, грошові кошти в розмірі 770 537,45 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення інфляційних збитків в розмірі 247387,77 грн. та 68872,70 грн. 3% річних, щодо яких позивач просить суд в порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України, зазначити про їх нарахування на суму боргу до моменту виконання рішення суду.

Відповідач не погоджується з нарахованням позивачем 3% річними та інфляційних втрат з 24.02.2022 по 19.06.2022, оскільки відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України. Окрім того, відповідач не погоджується з розрахунком інфляційних збитків за актом №899/458дп/717 від 16.08.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України на підставі якої позивач звертається з такою вимогою, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013)

Відповідач в свою чергу зазначає про відсутність його вини як підстави для відповідальності та посилається на те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням з 24.02.2022 воєнного стану виконання зобов`язань за договором було неможливим через настання форс-мажорних обставин, що підтверджується листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Так, Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним Законом України від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні із 24.02.2022 введено воєнний стан.

Згідно з листом Торгово-Промислової палати України № 2024/02.0.-7.1 від 28.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 години 30 хвилини 24 лютого 2022 року, ТТП підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, виконання яких настало згідно з умовами договору і виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Відповідно до 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Водночас, суд зауважує, що відповідач мав виконати свої зобов`язання з оплати наданих послуг за актом приймання-передачі робіт (послуг) від 08 січня 2019 року № 899/458 ДП/047 до 22.01.2019 року; за актом приймання-передачі робіт (послуг) від 01 квітня 2019 року № 899/458 ДП/302 до 15.03.2022 року; за актом приймання-передачі робіт (послуг) від 16 серпня 2019 року 899/458 ДП/717 до 30.08.2019 , тобто до початку військової агресії російської федерації проти України, а отже, у відповідача відсутні правові підстави посилатись на зазначені обставини.

Пунктом 4.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та умов договору.

Згідно п.6.1. Договору жодна зі сторін не нестиме відповідальності за повне або часткове невиконання або несвоєчасне виконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання або несвоєчасне виконання буде наслідком обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини) таких, як повінь, пожежа, землетрус та ін. стихійні та кліматичні лиха, а також масові заворушення, страйки, війни, військові дії та/або урядові санкції, що виникли після укладення договору.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що сторона, для якої утворилася неможливість виконання зобов`язань за договором з причин п.6.1. зобов`язана протягом 5 днів письмово сповістити іншу сторону про настання цих обставин. Несвоєчасне повідомлення позбавляє сторону можливості посилатися на них у майбутньому.

Однак, відповідачем також не надано доказів направлення позивачу листа-повідомлення про неможливість виконання зобов`язань за договором.

Стосовно розрахунку індексу інфляції суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає пункту 6 Наказу Держкомстату № 265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

Необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім цього господарським процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду. У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах: від 25.06.2019 у справі N 911/1418/17, від 15.01.2020 у справі N 914/261/18, від 12.02.2020 у справі N 916/2259/18 (п. 8.12 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19).

Перевіривши розрахунок позивача по інфляційним втратам та періоди, по яким заявлено інфляційне нарахуванням з урахуванням зазначеної практики об`єднаної палати Касаційного господарського суду, господарський суд встановив, що розмір інфляційних втрат є більшим ніж заявлено у позовній вимозі позивачем, однак, у відповідності до ч.2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення, суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Таким чином, задоволенню підлягає нарахована позивачем сума інфляційних втрат у розмірі 247387,77 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено щодо кожної видаткової накладної, з урахуванням встановленого договором строку оплати та здійснених відповідачем оплат, визначений позивачем період нарахування є обґрунтованим, розрахунок арифметично правильний, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 68872,70 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

У позовній заяві позивач просив зазначити в рішенні про нарахування 3% річних на суму основного боргу в розмірі 770537,45 грн. до моменту виконання рішення суду за правилами, визначеними у рішенні суду.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі

У зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240- 241 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" задовольнити.

Стягнути з державного підприємства Завод імені В.О. Малишева на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" суму боргу в розмірі 770537,45 грн., інфляційні втрати у розмірі 247387,77 грн., 3% річних у розмірі 68872,70 грн. та судові витрати у розмірі 16301,97 грн.

Органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 13.10.2022 у справі № 5023/10655/11 (922/957/22) в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нараховувати 3% річних на суму основного боргу, починаючи з дня винесення рішення Господарського суду Харківської області у справі № 5023/10655/11 (922/957/22) до моменту повної оплати основного боргу за такою формулою:

Сума річних = СОБ*3*КДП)/КДР/100, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" ( 02072, м. Київ. вул.Єлизавети Чавдар, 5, офіс 212, ).

Відповідач: державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева» (61001, м.Харків, вул. Плеханівська, 126, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 24.10.2022.

Головуючий суддя Суддя Суддя В.О. Усатий В.О. Яризько П.В. Хотенець