ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року Справа № 915/1881/21

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Жиган А.О.

представника позивача: Крапівцевої О.О. (поза межами суду)

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ; електронна адреса: ; адреса представника позивача - адвоката Крапівцевої О.О.: АДРЕСА_2; електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2),

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Резниченка Івана Петровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

про: стягнення заборгованості у розмірі 100632,30 грн.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог б/н від 23.02.2022 (вх.№2799/22 від 23.02.2022): стягнення заборгованості у розмірі 151814,77 грн.

в с т а н о в и в:

28.12.2021 Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 28.12.2021 (вх.№19519/21), в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Резниченка Івана Петровича заборгованість у розмірі 100632,30 грн, з яких: 85000,0 грн сплачені позивачем кошти за товар, який не був поставлений відповідачем за Договором поставки Т-013920 від 01.04.2020, 144,63 грн пеня, 11149,67 грн збитки від інфляції та 4338,0 грн - 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладення між сторонами Договору поставки Т-013920 від 01.04.2020, перерахування позивачем відповідачеві коштів у сумі 212500,0 грн. В свою чергу, в порушення умов договору відповідачем не здійснено постачання масок до Східне РУ 5000 м.Маріуполь, вул.Архітектора Нільсена, буд.54а та Північно-Західне РУ 5000 м.Луцьк, пр.Відродження, буд.1. Таким чином, відповідачем недопоставлено позивачу масок на загальну суму 85000,0 грн. Поряд з цим позивач зазначає, що в порушення умов Договору поставки, відповідачем не наданий Акт приймання-передачі товару в кількості 15000 штук. Листами NoЭ.83.0.0.0/3-201116/4525 від 16.11.2020 та №Э.83.0.0.0/3-211018/3632 від 18.10.2021 позивач звертався до відповідача з проханням поставити товар (маски) до Луцька та Маріуполя та надати акти приймання-передачі на поставлений товар. В свою чергу, на вказані листи відповідачем не надано відповіді, товар не поставлений, акти приймання-передачі не надані. Крім того позивачем було нараховано до стягнення з відповідача пеню, збитки від інфляції та 3% річних.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2021, - справу №915/1881/21 призначено головуючому судді Мавродієвій М.В.

Ухвалою суду від 30.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 27.01.2022.

20.01.2022 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву про стягнення коштів б/н від 18.01.2022 (вх.№919/22), в якому останній виклав свої заперечення на позов та зазначив про наступне. Відповідач вказує, що ним повністю виконано умови Договору щодо відправлення товару за адресами кур`єрськими службами доставки (Нова пошта) в обумовлені строки, а позивач безпідставно відмовився від отримання товару, у зв`язку з чим у відповідача відсутній обов`язок з поставки товару, зокрема повторно за власний рахунок. Позивач звертався ФОП Резниченко І.П. саме з вимогою поставити товар в кількості 10000 штук (від отримання якого він відмовився) за адресами - Луцьк, пр.Відродження, 1 та м.Маріуполь, вул.Архітектора Нільсена, 54-а. Відповідачем за допомогою електронних засобів зв`язку та телефоном позивачу неодноразово зазначалось, що свій обов`язок з поставки товару за власний рахунок він виконав, зокрема й оплатив вартість повернення товару. ФОП Резниченко І.П. неодноразово пропонував позивачу забрати товар за адресою постачальника або у найближчому до постачальника відділення АТ КБ "Приватбанк". Але позивач по справі безпідставно вважає про наявність ФОП Резниченко І.П. обов`язку з поставки товару за вказаними адресами за власний рахунок, зокрема повторної. Відповідач вважає викладені у позовній заяві обставини такими, що не відповідають дійсності, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить суд повністю відмовити в задоволенні позову.

21.01.2022 від відповідача на адресу суду надійшов додаток до відзиву на позовну заяву про стягнення коштів б/н від 19.01.2022 (вх.№983/22), в якому просить долучити до відзиву на позовну заяву від 18.01.2022 копію відповіді ФОП Резниченка І.П. від 29.05.2020 на листи позивача №82758, №82759 від 13.05.2020 та просить суд в задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" до ФОП Резниченка І.П. про стягнення коштів відмовити повністю.

Ухвалою суду від 27.01.2022 підготовче засідання відкладено на 24.02.2022.

01.02.2022 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву б/н б/д (вх.№1533/22), в якій виклав свої заперечення на доводи відповідача, викладені у відзиві та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

23.02.2022 від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог б/н від 23.02.2022 (вх.№2799/22), в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Резниченка Івана Петровича заборгованість у розмірі 151814,77 грн, з яких: 127500,0 грн сплачені позивачем кошти за товар, який не був поставлений відповідачем, 216,92 грн пеня, 17589,85 грн збитки від інфляції та 6508,0 грн - 3% річних.

Відповідно до п.2) ч.2 ст.46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що відповідно до п.2) ч.2 ст.46 ГПК України, позивач скористався своїм правом збільшити розмір позовних вимог, судом розглядаються позовні вимоги викладені у заяві позивача б/н від 23.02.2022 (вх.№2799/22).

24.02.2022 судове засідання не відбулось у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням на всій території України воєнного стану за Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ.

Відповідно до положень частини 7 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи, зокрема, неможливість Господарським судом Миколаївської області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Голова Верховного Суду розпорядженням від 22.03.2022 №12/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Господарський суд Одеської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.07.2022 №41 з 26 липня 2022 року відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

За вказаних обставин, розгляд справи відбувається у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Ухвалою суду від 31.08.2022 призначено розгляд справи на 22.09.2022.

15.09.2022 від позивача на адресу суду надійшли пояснення б/н від 12.09.2022 (вх.№3825/22), в яких просить задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.10.2022.

13.10.2022 від позивача на адресу суду надійшли пояснення б/н від 12.10.2022 (вх.№4417/22).

Відповідач у судове засідання 17.10.2022 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Господарським судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.

Відповідно до п.2) ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомленні про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі, зокрема повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 17.10.2022 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступні обставини.

01.04.2020 між Акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (покупець, позивач у справі) та Фізичною особою - підприємцем Резниченком Іваном Петровичем (постачальник, відповідач у справі) було укладено Договір поставки Т-013920 (надалі - Договір), відповідно до п.1.1., якого відповідач зобов`язується передати у власність позивачу товар, повне найменування якого, номенклатура, асортимент, марка, вид, сорт, кількісні та якісні характеристики (далі - товар) вказуються в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору, а позивач зобов`язується прийняти товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених Договором.

У відповідності до п.3.1. Договору поставка товару здійснюється постачальником на умовах, у спосіб та у строки, зазначені у Специфікаціях. Дострокова поставка товару допускається тільки за згодою покупця.

Відповідно до п.4.1. Договору загальна вартість товару за даним Договором складається із вартості всіх партій товару, поставленого відповідно до окремих Специфікацій.

Згідно п.4.2. Договору ціна маски складає 8,50 грн за 1 одиницю без урахуванням ПДВ, а також загальна вартість кожної партії товару вказується в Специфікаціях.

Порядок оплати та форма розрахунків вказуються сторонами у Специфікаціях до цього Договору (п.4.5. Договору).

У відповідності до п.5.1. Договору передача товару здійснюється покупцем у місці поставки, зазначеному у Специфікаціях (Додатках) до Договору.

Право власності на продукцію переходить до покупця після підписання Акта приймання-передачі товару та видаткової накладної (п.5.2. Договору).

Згідно п.11.1. Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Строк дії Договору становить 15.04.2020.

Відповідно до Специфікації, яка є Додатком 1 до Договору поставки Т-013920 від 01.04.2020, сторонами погоджено поставку у кількості - 25000 шт., найменування - (1-170 Маски) за ціною 8,50 грн без ПДВ та загальною вартістю закупівлі 212500,0 грн без ПДВ.

Умови оплати: передоплата 100%.

Умови поставки: відправлення за адресами кур`єрськими службами доставки, за рахунок постачальника. Товар постачається в упаковці, що забезпечує захист його від пошкодження або псування під час транспортування та зберігання.

Строки поставки: не довше 15.04.2020. Поставки партіями, згідно Додатку 2.

Відповідно до Рознарядки, яка є Додатком 2 до Договору поставки Т-013920 від 01.04.2020, в якій сторони визначили філіали, кількість, адреси поставок, контактні особи та їх номера телефонів, а саме:

- Філіал Східне РУ - кількість - 5000, адреса доставки (відділення-адреса) - м.Маріуполь, вул.Архітектора Нільсена, буд.54а, контактна особа - ОСОБА_5, телефон - НОМЕР_2 ;

- Філіал Дніпропетровське РУ - кількість 5000, адреса доставки (відділення-адреса) м.Дніпро, вул.20-ти річчя Перемоги, буд.26, контактна особа - ОСОБА_1 , телефон - НОМЕР_3 ;

- Філіал Північно-Західне РУ - кількість 5000, адреса доставки (відділення-адреса) м.Луцьк, пр.Відродження, буд.1, контактна особа - ОСОБА_2 , телефон - НОМЕР_4 ;

- Філіал Харківське ГРУ - кількість 5000, адреса доставки (відділення-адреса) м.Харків, Гімназійна набережна, буд.16, контактна особа - ОСОБА_3 , телефон - НОМЕР_5 ;

- Філіал Південно-Східне РУ - кількість 5000, адреса доставки (відділення-адреса) м.Запоріжжя, пл.Інженерна, буд.1, контактна особа - ОСОБА_4 , телефон - НОМЕР_6 .

Позивачем на виконання умов Договору було здійснено попередню оплату на розрахунковий рахунок відповідача у сумі 212500,0 грн, що підтверджується меморіальним ордером №К43О0ОIU1Y від 03.04.2020 на зазначену суму.

Відповідно до п.3.1. Договору поставка товару здійснюється постачальником на умовах, у спосіб та у строки, зазначені у Специфікаціях. Дострокова поставка товару допускається тільки за згодою покупця.

Згідно Специфікації до Договору поставки Т-013920 від 01.04.2020 (Додаток 1), відповідач зобов`язався поставити маски у загальній кількості 25000 шт. (1-170 Маски) за ціною 8,50 грн без ПДВ та загальною вартістю закупівлі 212500,0 грн без ПДВ.

Строк поставки відповідно до Специфікації визначено до 15.04.2020.

Позивач зазначає, що в порушення умов договору відповідачем не здійснено постачання масок до Східного РУ 5000 м.Маріуполь, вул.Архітектора Нільсена, буд.54а та Північно-Західного РУ 5000 м.Луцьк, пр.Відродження, буд.1. Таким чином, відповідачем не поставлено позивачу масок на загальну суму 85000,0 грн (8,5 грн х (5000 + 5000). Позивач листами за NoЭ.83.0.0.0/3-201116/4525 від 16.11.2020 та за №Э.83.0.0.0/3- 211018/3632 від 18.10.2021 звертався до відповідача з проханням поставити товар (маски) до Луцька та Маріуполя та надати акти приймання-передачі на поставлений товар. В свою чергу, на вказані листи відповідачем не надано відповіді, товар не поставлений, акти приймання-передачі не складені та не передані позивачу.

Позивач у заяві про збільшення позовних вимог вказує, що відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено про постачання товару в кількості 5000 масок до Харківського ГРУ. Позивач звернувся до ТОВ "Нова пошта" щодо постачання вказаного товару та отримав відповідь, що АТ КБ "Приватбанк" є третьою особою, а тому не може отримати відповідь.

В подальшому позивачем здійснено перевірку постачання масок за Договором поставки Т-013920 від 01.04.2020 та встановлено, що відповідачем не здійснено постачання товару до Харківського ГРУ в кількості 5000 масок на суму 42500,0 грн.

Відповідно до Довідки про дебіторську заборгованість ФОП Резниченко І.П. ( НОМЕР_1 ) перед АТ КБ "Приватбанк" за Договором Т-013920 від 01.04.2020 станом на 14.02.2022 становить 127500,0 грн.

Отже, за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 127500,0 грн (8,5 грн (5000 +5000+5000), сплачених позивачем коштів за товар, який не був поставлений відповідачем. Позивач зазначає, що Акту приймання-передачі товару (масок) у кількості 15000 штук сторонами не підписувалось.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч.1 ст.173 ГК України).

Частинами 1, 2 ст.180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п.п.1.1., 3.1. Договору сторони погодили, що постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого, номенклатура, асортимент, марка, вид, сорт, кількісні та якісні характеристики (далі - товар) вказуються в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених Договором. Поставка товару здійснюється постачальником на умовах, у спосіб та у строки, зазначені у Специфікаціях. Дострокова поставка товару допускається тільки за згодою покупця.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання зі здійснення попередньої оплати за товар у строк та за ціною, визначених у Специфікації, однак відповідач обумовлений договором товар в повному обсязі у визначний строк не поставив.

У відповідності до ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Листами від 16.11.2020 за NoЭ.83.0.0.0/3-201116/4525 та від 18.10.2021 за №Э.83.0.0.0/3- 211018/3632 позивач звертався до відповідача з проханням поставити товар (маски) до Луцька та Маріуполя та надати акти приймання-передачі на поставлений товар. Відповіді на вказані листи відповідачем не надано, товар не поставлений, акти приймання-передачі не складені та не підписані сторонами.

В подальшому позивачем здійснено перевірку постачання масок за Договором поставки Т-013920 від 01.04.2020 та встановлено, що відповідачем не здійснено також постачання товару до Харківського ГРУ в кількості 5000 масок на суму 42500,0 грн.

Відповідачем не надано суду доказів поставки товар до Луцька, Маріуполя та Харкова по видаткових накладних та складання актів, чи загального акту у приймання-передачі товару (масок) у кількості 15000 штук, як це передбачено п.5.2. Договору.

Згідно ст.ст.73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Будь - яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі виконав свої зобов`язання щодо повернення отриманих коштів за не поставлений ним товар позивачу, відповідач, у порушення приписів ст.ст.73, 74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують належне виконання позивачем зобов`язань з оплати товару, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 127500,0 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п.9.1. Договору за невиконання чи неналежне виконання умов даного договору постачальник зобов`язаний відшкодовувати покупцю завдані цим збитки в повному обсязі. До збитків сторони також відносять фінансові і штрафні санкції/вимоги, які були накладені/висунуті державними органами або третіми особами, в тому числі в зв`язку з невідповідністю якості товару умовам договору, невідповідністю державним стандартам України, відсутності з вини постачальника документів про якість товару.

Згідно п.9.2. Договору, у разі порушення строків поставки покупець має право стягнути з постачальника пеню в розмірі 0,1% від вартості не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом усього періоду прострочення незалежно від його тривалості.

Позивачем згідно наданого розрахунку нараховано пеню за період з 16.04.2020 по 28.12.2021 (621 день) за порушення відповідачем строків поставки товару у розмірі 216,92 грн на суму недопоставленого товару 127500,0 грн.

Перевіривши розрахунок пені, відповідачем не заперечений, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення пені обґрунтованими та арифметично вірними.

Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення збитки від інфляції у розмірі 17589,85 грн за період з травня 2020 року по грудень 2021 року та 3% річних у розмірі 6508,0 грн за період з 16.04.2020 по 28.12.2021.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Для правильного та однакового застосування ст.625 ЦК України необхідно проаналізувати, в яких випадках та у яких правовідносинах слід її застосовувати і на яких підставах.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов`язання є грошовими.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі №6-49цс12). Зобов`язальні правовідносини, що можуть бути віднесені до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов`язань (наприклад, обов`язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов`язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу і под.).

Разом з тим не є грошовими зобов`язання, в яких грошові знаки використовуються не в якості засобу погашення грошового боргу, а виконують роль товару: зобов`язання передачі грошей, що випливають з угод обміну валюти, опціону, купівлі-продажу монет і банкнот, зобов`язання повернути грошові знаки, які перебували на зберіганні, передати перевізником банкноти за договором перевезення та ін. З огляду на це, положення ст.625 ЦК України не застосовуються до зазначених відносин.

Особливості цивільно-правової відповідальності за порушення виконання грошових зобов`язань обумовлені їх специфічними ознаками, до яких належать такі:

1) цей вид зобов`язань включає в себе обов`язок сплатити гроші та має на меті погашення грошового боргу;

2) таке зобов`язання є підставою виникнення як права власності щодо готівки, так і зобов`язального права при безготівкових розрахунках;

3) встановлюються спеціальні правила про відповідальність за порушення грошових зобов`язань у вигляді нарахування процентів річних як плати за безпідставне користування чужими грошовими коштами;

4) спеціальний порядок розподілу ризиків;

5) предметом виконання є грошові кошти у визначеній сумі чи в сумі, що може бути визначена;

6) специфічним є вплив прострочення на зміст грошового зобов`язання, оскільки грошове зобов`язання у разі прострочення все одно залишається грошовим, на відміну від інших видів зобов`язань, які в результаті їх порушення (у тому числі й прострочення), можуть бути трансформовані у грошове зобов`язання.

При цьому, за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати

Згідно Специфікацій до Договору поставки Т-013920 від 01.04.2020 (Додаток 1) було визначено загальну вартість товару, який підлягав поставці до 15.04.2020 у сумі 212500,0 грн.

Однак, зобов`язання з поставки товару на суму 212500,0 грн носить майновий, а не грошовий характер, що виключає можливість захисту позивачем своїх прав шляхом стягнення збитків від інфляції та 3% річних у визначеному ст.625 ЦК України порядку.

Вирішуючи питання про момент настання строку, з якого у позивача виникає право на нарахування збитків від інфляції та 3% річних підставі ст.625 ЦК України слід виходити з положень ст.530 ЦК України, якою встановлені загальні підстави обчислення строків (термінів) виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, обов`язок відповідача з повернення безпідставно одержаних грошових коштів у сумі 127500,0 грн виникає на наступний день з дня закінчення встановленого законом семиденного строку, який слід відраховувати з моменту відповідної вимоги позивача.

У матеріалах справи відсутні докази, якими б підтверджувався факт звернення позивача з вимогою до відповідача про повернення грошових коштів у розмірі зазначеної суми.

А тому зазначений строк має відраховуватися починаючи з дня звернення позивача з позовною заявою, яка містить вимогу до відповідача про повернення грошових коштів, зокрема, у сумі 85000,0 грн, до суду, а саме з 28.12.2021, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка містить вимогу до відповідача про повернення грошових коштів, зокрема, у сумі 127500,0 грн, до суду, а саме з 23.02.2022.

З розрахунків позивача вбачається, що нарахування збитків від інфляції ним здійснено на суму 127500,0 грн за період з травня 2020 року по грудень 2021 року та 3% річних здійснено за період з 16.04.2020 по 28.12.2021, тобто до 28.12.2021.

За своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передплата, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні ст.625 ЦК України.

За вказаних обставин, позовні вимоги в частині стягнення 17589,85 грн збитків від інфляції та 6508,0 грн - 3% річних задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Резниченка Івана Петровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ) 127500,0 грн основного боргу, 216,92 грн пені та 1915,83 грн судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 27.10.2022 року.

Суддя М.В. Мавродієва