ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2022м. ХарківСправа № 922/1004/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Чернігів
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ ГРУПП НАФТА», м. Харків
про зобов`язання вчинити певні дії
за участю :

ВСТАНОВИВ:

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Позивач) 08.07.2022 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ ГРУПП НАФТА» (надалі - Відповідач) придбати ним обсяги паливно-мастильних матеріалів в розмірі 27 000 літрів дизельного палива шляхом надання електронних талонів чи паливних карт для заправки транспортних засобів Позивача на Пунктах реалізації та здійснити фактичну передачу зазначеного обсягу оплаченого дизельного палива через Пункти реалізації на всю кількість об`єму у межах проведеної оплати за ціною в період оплати, а також відобразити інформацію про придбані обсяги в Особистому кабінеті Покупця на ВЕБ-сайті відповідача https://diesel-msnsger. com., а також стягнути суму судового збору та професійної правничої допомоги.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12 липня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі №922/1004/22, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін на 02 серпня 2022 року.

Учасників провадження було повідомлено ухвалою суду від 01.09.2022 про те, що підготовче засідання у справі відбудеться "15" вересня 2022 р. о(б) 11:30 год.

Ухвалою суду від 15.09.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 04 жовтня 2022 року о 11:30. 04 жовтня 2022 року суд своєю ухвалою зазначив, що відзив (вх. №9994/22 від 16.09.2022) долучено до матеріалів справи, а судове засідання у справі відбудеться "20" жовтня 2022 р. о(б) 11:20 год.

Згідно ст. 178 ГПК України від Відповідач надійшов відзив (вх. №9994 від 16.09.22), де зазначено, що відповідач визнає наявність фінансово господарських правовідносин із позивачем на підставі Угоди про купівлюпродаж ПММ за № 5508-1 Відповідач визнає отримання від позивача коштів на придбання ПММ за Договором, про що вказано в позові.

Також у відзиві зазначено, що частина із отриманих коштів була використана на придбання палива для позивача та саме вказане придбане паливо було поставлено на адресу позивача; але решту коштів, перерахованих позивачам, відповідач не встиг використати на придбання палива, у зв`язку із початком війни та відкритого воєнного вторгнення РФ на територію України.

На підставі положень Договору № 5508-1, відповідач скористався своїм правом та відмовився від подальшого виконання умов по Договору, про що позивачу було повідомлено листом про відмову від подальшого виконання Договору (додаю до відзиву); У вказаному листі позивачу повідомляється, що для отримання коштів, які не були використані для придбання палива, йому необхідно направити на нашу адресу реквізити для зарахування коштів; ті ж самі реквізити, за якими ми отримали кошти від позивача, на даний час ми не ризикуємо використовувати, оскільки в країні воєнний стан із усіма економічними та правовими наслідками, у тому числі для користувачів.

Відповідач зазначає, що Договорі № 5508-1 є посилання на форс мажорні обставини, про які було повідомлено позивача, але дані обставини, на думку позивача, не стають на заваді виконання угоди з нашого боку; Ми саме із цим не згодні; про настання форс мажорних обставин було повідомлено позивача у встановлений в Договорі строк безпосередньо менеджером, якій закріплений за позивачем, як за покупцем та користувачем програми «Дизель Менеджер».

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, тобто до 26 березня 2022 року. Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено ще на 30 діб. Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

При цьому суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Суд зазначає, що ним були здійснені заходи щодо належного повідомлення всіх учасників процесу стосовно розгляду справи та надання до суду відповідних доказів, заперечень (за наявності), щодо вказівки на незгоду з будь-якою із обставин викладених у вимогах сторони процесу.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Крім того, господарський суд зазначає, що а ні Позивач, а ні Відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Як зазначено у позові та не заперечується Відповідачем, 08.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ ГРУП НАФТА» (Відповідач, Постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Позивач, Покупець) було укладено договір № 5508-1 поставки нафтопродуктів (Договір).

Відповідно до п. 2.1. Договору Постачальник зобов`язується передавати у власність Покупця на умовах оптової торгівлі через Пункти реалізації ПММ (окрім міст Львів та Мелітополь), а Покупець зобов`язується приймати у власність ПММ та оплачувати їх вартість на умовах, передбачених даним Договором.

Пунктом 1 Договору надається визначення понять «ПММ» та Пункт реалізації:

ПММ паливно-мастильні матеріали (нафтопродукти), якість яких відповідає встановленим державним стандартам, поставка яких є предметом даного Договору.

Пункт реалізації ПММ оптовий склад нафтопродуктів Постачальника, де нафтопродукти (надалі ПММ) передаються транспортним засобам Покупця. Також зазначено, що Пункт реалізації ПММ це автозаправна станція/комплекс зі спеціально встановленим обладнанням, на якій здійснюється передача (поставка) Постачальником ПММ Покупцю, перелік яких розміщується та оновлюється (змінюється в односторонньому порядку) Постачальником на ВЕБ-сайті https://diesel-manager.com

Відповідно до п. 2.3. Договору Передача ПММ здійснюється шляхом заправки транспортних засобів Покупця через Пункти реалізації (окрім міст Львів та Мелітополь), без обмеження термінів, після оплати ПММ відповідно до п. 3.2. Договору на підставі електронних талонів чи паливних карт. Пункти реалізації ПММ виконують роль складу передплаченого Покупцем. Сторони домовилися, що Постачальник зобов`язаний зберігати ПММ, оплачені Покупцем, до їх передачі Покупцю, в повному обсязі.

Відповідно до п. 3.1. Договору продаж ПММ здійснюється виключно безготівковим розрахунком. Розрахунок за ПММ проводиться Покупцем, шляхом попереднього перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника. Оплата за ПММ проводиться Покупцем в залежності від бажаного обсягу вибірки ПММ на підставі наданого Постачальником Рахунку, відповідно до умов даного Договору. Перерахування грошових коштів Покупцем повинно бути здійснено протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання Рахунку. За домовленістю Сторін Рахунком може бути передбачений інший строк оплати Товару.

Згідно приписів п. 3.2. Договору ціна і кількість ПММ зафіксована на момент надходження грошових коштів згідно з Рахунком. Виконання покупцем умов оплати ПММ вважається момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Покупець має право, без термінів після оплати отримати ПММ в Пунктах реалізації Постачальника в межах оплаченого ліміту в літрах.

Відповідно до п. 3.6. Договору детальну інформацію про здійснені Покупцем Транзакції, в тому числі у формі інформаційних звітів, Покупець може отримати через Особистий кабінет Покупця.

Пунктом 1 Договору надається визначення поняття Особистий кабінет Покупця:

Особистий кабінет Покупця система віддаленого доступу Покупця до окремо визначених параметрів (умов) договірної співпраці, користування якою здійснюється Покупцем через ВЕБ-сайт https://diesel-manager.com/

Згідно пунктів 4.3.1. та 4.3.2 Договору Постачальник зобов`язаний поставляти ПММ Покупцю на умовах, передбачених даним Договором та здійснювати передачу ПММ через Пункти реалізації на всю кількість об`єму у межах проведеної оплати за ціною в період оплати.

Відповідно до виставленого Відповідачем рахунку-фактури № 306704 від 08.02.2022 року Позивачем було здійснено оплату згідно платіжного доручення №1558 від 09 лютого 2022 року на суму 295 000,00 грн. 10000 літрів дизельного палива (з розрахунку 24,58 грн. за літр без ПДВ).

Частину з оплачених літрів в розмірі 3000 літрів дизельного палива Покупцем було отримано в Пунктах реалізації ПММ. При цьому оплаченими та не отриманими залишилось 7000 літрів дизельного палива.

23 лютого 2022 року згідно платіжного доручення № 1603 від 23 лютого 2022 року позивачем було оплачено рахунок відповідача № 308716 від 23 лютого 2022 року на загальну суму 610 000,00 грн. та таким чином придбано ще 20000 літрів дизельного палива (з розрахунку 25,42 грн. за літр без ПДВ).

Таким чином, станом на 23 лютого 2022 року загальний розмір придбаних але не отриманих ФОП ОСОБА_1 ПММ складав 27000 літрів дизельного палива.

В той же час, починаючи з 24 лютого 2022 року відповідачем в односторонньому порядку було відмовлено у передачі придбаного обсягу ПММ шляхом заправки транспортних засобів Покупця через Пункти реалізації. В Особистому кабінеті Покупця на ВЕБ-сайті Відповідача https://diesel-manager.com відображення інформації про здійснені Транзакції Покупця було припинено.

Позивач направив на адресу Відповідача 19.05.2022 року претензію № 19/05 від 19 травня 2022 року. Трек-номер поштового відправлення 009. Однак, вказана претензія було повернута Укрпоштою позивачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання. що підтверджується наданими доказами: опис, накладна № 009, фіскальний чек, копія конверту, роздруківка трекінгу відправлення з офіційного сайту Укрпошти.

Позивач вказує, що зобов`язання по поставці Відповідачем виконано не було, у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 виникла необхідність у зверненні з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, Відповідачем отримано кошти від Позивача шляхом здійснення оплати останнім на рахунки Відповідача, що підтверджується рахунками-фактури та платіжними дорученнями, які знаходяться в матеріалах справи. Проте Відповідач зазначив, що частина із отриманих коштів була використана на придбання палива для позивача та саме вказане придбане паливо було поставлено на адресу позивача; але решту коштів, перерахованих Позивачам, Відповідач не встиг використати на придбання палива, у зв`язку із початком війни.

Таким чином, Позивачем зазначено та не спростовано Відповідачем, що станом на 23 лютого 2022 року загальний розмір придбаних але не отриманих ФОП ОСОБА_1 ПММ складав 27000 літрів дизельного палива. Відповідач лише посилається, що сума, вказана Позивачем в позові, у розмірі 816 500 грн, є некоректною, де у якості обґрунтування посилається на акт звірки взаємних рахунків.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із приписами статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

З аналізу суті правовідносин між сторонами вбачається, що під поставкою товару розуміється саме фактична поставка палива шляхом заправки транспортних засобів Покупця через Пункти реалізації на підставі електронних талонів чи паливних карт.

Відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики «Про затвердження Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України» від 20.05.2008р. №281/171/578/155 талон спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Відповідач підтверджуючи отримання від Позивача грошової суми зазначив, що сума частково використана на придбання палива для Позивача (Покупця) та саме вказане придбане паливо було поставлено на адресу останнього, проте решту коштів Відповідач (Постачальник) не встиг використати на придбання палива та вважає, що на підставі положень Договору № 5508-1 скористався своїм правом та відмовився від подальшого виконання умов по Договору.

Суд не приймає такого твердження Відповідача, критично ставиться до такого тлумачення та зазначає, що згідно умов укладеного між учасниками справи Договору, не встановлено такого права як відмова від свого зобов`язання, де розділом 4 Договору чітко прописані права та обов`язки сторін.

Крім того, згідно з п. 3.2. Договору встановлено, що ціна і кількість ПММ зафіксована на момент надходження грошових коштів згідно з Рахунком. Виконання покупцем умов оплати ПММ вважається момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Покупець має право, без термінів після оплати отримати ПММ в Пунктах реалізації Постачальника в межах оплаченого ліміту в літрах.

Отже суд дійшов висновку, що Постачальник не виконав своїх обов`язків передбачених умовами укладеного договору № 5508-1 поставки нафтопродуктів з передачі Покупцю ПММ здійснюється шляхом заправки транспортних засобів Покупця через Пункти реалізації (окрім міст Львів та Мелітополь), без обмеження термінів, після оплати ПММ відповідно до п. 3.2. Договору на підставі електронних талонів чи паливних карт. Пункти реалізації ПММ виконують роль складу передплаченого Покупцем. Сторони домовилися, що Постачальник зобов`язаний зберігати ПММ, оплачені Покупцем, до їх передачі Покупцю, в повному обсязі. (п. 2.3. Договору).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Цей підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні у справі J.K. AND OTHERS v. SWEDEN (заява №59166/12) ЄСПЛ наголосив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналізуючи твердження та подані на їх підтвердження докази позивачем, керуючись наведеним критерієм доказування, суд доходить висновку, що зазначені вище докази, надані позивачем, відповідають критеріям належності та вірогідності, тому вважаються такими, що підтверджують наведені позивачем обставини щодо реалізації ним придбаних у Відповідача проте не отриманого Позивачем ПММ 27000 літрів дизельного палива.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, як це зазначено у ст. 526 ЦК України та передбачено ст. 525 цього кодексу, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема у пункті 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Варто зазначити, що передача ПММ Покупцю здійснюється через пукти реалізації шляхом Транзакції через надходження на пункт реалізації ПММ паливної карти чи електронного талону відпуску палива з дотриманням встановлених Покупцем Лімітів за показниками сумарних лічильників паливнороздавальної колони, або Актом відпуску нафтопродуктів при неможливості обслуговування паливної карти.

Аналізуючи твердження та подані на їх підтвердження докази Позивачем і ненадання жодних доказів на їх спростування Відповідачем, суд доходить висновку, що Позивачем доведено обставини щодо придбаного станом на 23 лютого 2022 року проте не отриманих ним ПММ загальний розмір якого складав 27000 літрів дизельного палива.

Також, суд критично ставиться в частині посилання Відповідача на умови Договору №5508-1 щодо форс мажорних обставин (розділ 6 Договору), якими останній повідомив Позивача, у встановлений в Договорі строк безпосередньо менеджером, якій закріплений за Позивачем, як за Покупцем та користувачем програми «Дизель Менеджер». В Договорі також йдеться про те, що саме визнається форс мажорними обставинами за умовами Договору; На Загальнодоступному Інтернет сайті Промислово Торгівельної Палати України є загальнодоступне оголошення про те, що вторгнення РФ до України 24 лютого 2022 року визнається форс мажорною обставиною; У зв`язку із тим, що форс мажорна дія продовжується більш 3-х місяців, на підставі умов Договору № 5508-1, де керівництвом Відповідача було прийнято рішення про відмову від подальшого виконання умов Договору, чим повідомив Позивача своїм листом від 31 серпня 2022 року за вих. № 11-56 .

Відповідно до частини третьої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина перша статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, норма частини другої статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

В статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 N 44 (5) (нова редакція), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за:

- умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України;

- умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України;

- умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

У випадку настання тимчасової неможливості виконання регіональною ТПП своєї функції із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, через відсутність уповноваженої особи, окупацію території, настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) тощо дану функцію виконує ТПП України або інша регіональна торгово-промислова палата, найближча за розташуванням, якщо це не суперечить умовам договору, контракту, угоди тощо між сторонами, або за письмовою угодою сторін.

Окрім того, статтею 22 ЦК України встановлено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Необхідно довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи на підставі доказів у порядку статті 86 ГПК України. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17.

Отже, в силу ст. 74 ГПК України твердження Відповідача щодо наявності підстав для відмови у виконанні умов Договору, зокрема, в контексті наявності самого факту понесення ним збитків як такого та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку між такою поведінкою та заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягала доведенню Відповідачем перед судом, де потрібно довести відсутність його вини.

Посилання Відповідача про не закупівлю палива до початку війни та не маючи можливості продовжувати виконання угоди, у зв`язку із подорожчанням палива майже вдвічі, повідомляючи Позивача про відмову від виконання Договору, та просив надати реквізити для повернення коштів, які не були витрачені на придбання палива не є для суду належним та допустимим доказом.

Виходячи з власної оцінки зібраних у справі доказів господарський суд дійшов висновку, що Відповідачем не доведено відсутність його вини у невиконанні своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором, яке сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Вказані форс-мажорні обставини, на які посилається Відповідач, не підтверджено жодним правовим доказом про форс-мажорні обставини отриманих від торгово-промислової палати, щоб було б достатнім доказом існування і тривалості події форс-мажору.

З огляду на неоднозначність умов договору щодо органу, повноважного засвідчити настання форс-мажорних обставин, суд вважав за можливе розтлумачити спірну умову договору (розділом 6), та з урахуванням норм статей 213, 637 ЦК України і принципу "Contra proferentem" (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав), дійшов висновку, що саме Відповідач, який включив спірний розділ 6 до договору, повинен нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.

З огляду на наведене та враховуючи норми Закону України "Про торгово-промислові палати України", який визначає право посвідчення форс-мажорних обставин як Торгово-промисловою палатою України, так у уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами, умов договору, суд зазначає, що висновок. торгово-промислової палати є належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин щодо обов`язку Відповідача передати ПММ на умовах Договору Позивачу.

Таким чином, вищезазначені обставини не доведені з боку Відповідача, які свідчать про те, що невиконання останнім зобов`язань за Договором поставки нафтопродуктів №5508-1 від 08.11.2021 укладеним з ФОП ОСОБА_2 було викликано форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Оскільки вищезазначені обставини непереборної сили не засвідчені належним чином, не надано жодного доказу відсутності протиправної поведінки, дії чи бездіяльності Відповідача; не надано доказів відсутності вини Відповідача, а отже Відповідач вважається таким, що не виконав умов договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із приписами статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільний кодекс України).

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 Цивільного кодексу України).

Із суті правовідносин, що виникли між сторонами, та виходячи з обставин справи, зокрема, здійснення позивачем оплати товару у повному розмірі, суд зазначає, що фактично позивачем придбано товар пальне на умовах оплати, тому до правовідносин застосовуються положення ст. 693 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 669 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі поставки у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором поставки, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що Відповідач вважається таким, що виконав умови Договору.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ ГРУПП НАФТА» (код 43431254, 61082, Харківська область, м. Харків, Московський пр., б. 273, оф. 27) поставити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) придбаний ним обсяг паливно-мастильних матеріалів (а саме: дизельного палива) в розмірі 27 000 літрів дизельного палива шляхом надання електронних талонів чи паливних карт для заправки транспортних засобів Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) на Пунктах реалізації та здійснити фактичну передачу зазначеного обсягу оплаченого дизельного палива через Пункти реалізації на всю кількість об`єму у межах проведеної оплати за ціною в період оплати, а також відобразити інформацію про придбані обсяги в Особистому кабінеті Покупця на ВЕБ-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ ГРУПП НАФТА» (код 43431254) https://diesel-manager.com.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ ГРУПП НАФТА» (код 43431254, 61082, Харківська область, м. Харків, Московський пр., б. 273, оф. 27) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суму судових витрат в розмірі 19 247,50 грн. (де: 12 247,50 грн судовий збір; 7 000,00 грн сума витрат на професійну правничу допомогу).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "26" жовтня 2022 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін