РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.10.2022Справа № 910/5494/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/5494/22

за позовом Фізичної особи - підприємця Копєйкіна Романа Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробудсервісс" (Україна, 01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 32-Г, оф. 260; ідентифікаційний код: 36085492)

про зобов`язання вчинити дії

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Копєйкін Роман Вікторович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробудсервісс" (далі - відповідач), у якій просить суд зобов`язати відповідача надати доступ позивачу (його працівникам чи уповноваженим діяти від його імені особам) до майна, яке належить йому на праві власності і зберігалось у приміщенні Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробудсервісс" на підставі Договору суборенди нежитлового приміщення № 04/2020 від 01.01.2020 і не чинити перешкод у вивезенні майна Фізичної особи - підприємця Копєйкіна Романа Вікторовича.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором суборенди нежитлового приміщення № 04/2020 від 01.01.2020, а саме в обмеженні доступу позивача до приміщення та майна, яке знаходиться у його користуванні за вказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

02.08.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/5494/22, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.09.2022.

07.09.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

У підготовче засідання 07.09.2022 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 07.09.2022 судом було оголошено перерву до 28.09.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2022, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача було повідомлено про те, що підготовче засідання призначено на 28.09.2022.

07.09.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо майна позивача, яке знаходиться у належному відповідачу приміщенні та було завезене позивачем на підставі Договору суборенди нежитлового приміщення № 04/2020 від 01.01.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2022 у задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Копєйкіна Романа Вікторовича про забезпечення позову відмовлено.

У підготовче засідання 28.09.2022 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 28.09.2022 присутнім представником позивача надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.10.2022.

У судове засідання 12.10.2022 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євробудсервісс" (орендар) та Фізичною особою - підприємцем Копєйкіним Романом Вікторовичем (суборендар) було укладено Договір суборенди нежитлового приміщення № 04/2020 (далі - Договір), за умовами якого орендар передає, а суборендар приймає у тимчасове платне користування нежитлове приміщення площею 88,00 кв.м на цокольному поверсі та нежитлове приміщення площею 25,00 кв.м на 2-му поверсі корпусу літери "Г", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. О. Довженка, 3 (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору суборендоване приміщення надається для здійснення суборендарем своїх завдань таким чином, щоб його дії не суперечили чинному законодавству України та не створювали перешкод і не обмежували прав інших орендарів/суборендарів у праві користування іншими приміщеннями чи будинком в цілому, а також прав власника.

Підпунктом 6.1.6 Договору суборендареві надано право безперешкодно розміщувати в приміщенні належне йому майно та обладнання.

Із цим правом суборендаря кореспондуються обов`язки орендаря, визначені у підпунктах 7.1.1, 7.1.2 Договору, а саме передати суборендарю в користування майно згідно з Договором за актом приймання-передачі майна та не вчиняти дій, які б перешкоджали суборендарю користуватися майном на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 11.1 Договору, в редакції Додаткової угоди № 3 від 31.12.2020 до Договору, строк суборенди встановлюється з 01 січня 2020 року по 31 серпня 2021 року. Строк суборенди може бути продовжений за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до цього Договору. За 1 місяць до припинення дії цього Договору суборендар та/або орендар можуть звернутись з усною або письмовою пропозицією щодо продовження терміну дії суборенди.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що 06.03.2022 йому стало відомо про проникнення в орендоване приміщення невідомих осіб і прийняття відповідачем рішення про переміщення майна позивача, без його згоди.

Отримавши 02.05.2022 доступ до орендованого приміщення, позивач виявив пошкодження і викрадення належного йому майна. Інвентаризація усього майна, яке зберігалось в орендованому приміщенні, не завершена через перешкоди, які чинить відповідач. З цих же підстав, за твердженнями позивача, він не може вивезти власне майно.

19.05.2022 позивач звернувся до Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, яку було прийнято відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 20.05.2022.

Наведені обставини також обумовили звернення позивача і з цим позовом про зобов`язання відповідача надати доступ позивачу (його працівникам чи уповноваженим діяти від його імені особам) до майна, яке належить йому на праві власності і зберігалось у приміщенні Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробудсервісс" на підставі Договору суборенди нежитлового приміщення № 04/2020 від 01.01.2020, а також не чинити перешкод у вивезенні майна Фізичної особи - підприємця Копєйкіна Романа Вікторовича.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частинами першою та другою статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку в натурі.

Норми Цивільного кодексу України регулюють захист права власності або права користування в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником (користувачем) його правомочностей з користування та (або) розпорядження майном. Позивачем такого позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

У частині другій статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частинами 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

На виконання умов укладеного сторонами Договору, відповідач передав, а позивач прийняв в суборендне користування нежитлове приміщення площею 88,00 кв.м на цокольному поверсі та нежитлове приміщення площею 25,00 кв.м на 2-му поверсі корпусу літери "Г", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. О. Довженка, 3.

Положення Договору, зокрема його розділ 2, не містять чіткого визначення мети, з якою суборендар має використовувати орендовані приміщення.

Як стверджує позивач, відповідачем здійснюються перешкоди у користуванні орендованим майном, а саме надано доступ невідомим особам до приміщення, яке використовується позивачем, переміщено майно позивача та чиняться дії, спрямовані на недопущення позивача до орендованого майна.

За доводами позивача, відповідач, всупереч умовам Договору, надав доступ невідомим особам до приміщення, яке використовувалось позивачем, не вчинив дій по перешкоджанню незаконному проникненню невідомих осіб та частковому викраденню майна позивача, прийняв рішення, без згоди позивача, про переміщення його майна, після виявлення фактів викрадення і пошкодження майна та його переміщення почав чинити перешкоди у доступі позивача до приміщення для проведення інвентаризації та вивезення майна.

Отже, даний позов пред`явлено на захист права власності, яке порушується неправомірними діями відповідача, пов`язаними із вчиненням перешкод у доступі позивачем до свого майна.

У той же час, для вирішення даного спору необхідним є встановлення того, яким чином відповідач перешкоджає (ускладнює) здійсненню позивачем повноважень користування орендованим приміщенням, чи є такі дії відповідача неправомірними, а також які перешкоди повинен усунути відповідач, щоб позивач мав змогу реалізовувати своє законне право власності.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 73 Господарського процесуального кодексу України).

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач, будучи обізнаним про розгляд справи судом, відзив на позовну заяву не подав, проти стверджуваних позивачем обставин справи не заперечував.

В той же час судом встановлено, що позивач звернувся до Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, у якій зазначив, що 19.05.2022 працівники відповідача не допускають позивача та його представників на територію складських приміщень, які він орендує і де знаходиться належний йому товар.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується із положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обставин, які відповідно до умов Договору є підставою для припинення доступу суборендаря до орендованих приміщень, як-от припинення строку суборенди, здійснення контролю в порядку пп. 8.1.1 Договору за використанням орендованого майна, судом не встановлено. Докази розірвання Договору чи визнання його недійсним в матеріалах справи також відсутні.

Відтак, з огляду на існування між сторонами договірних відносин, суд дійшов висновку, що обмеження у доступі позивача до орендованих приміщень, які вчиняються відповідачем, перешкоджають реалізації позивачем правомочностей власника майна, яке знаходиться у цих приміщеннях, у зв`язку з чим суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача надати доступ позивачу (його працівниками чи уповноваженим діяти від його імені особам) до майна, яке належить йому на праві власності і зберігалося у нежитловому приміщенні площею 88,00 кв.м на цокольному поверсі та нежитловому приміщенні площею 25,00 кв.м на 2-му поверсі корпусу літери "Г", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. О. Довженка, 3, на підставі Договору.

Також суд зауважує, що в силу частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, у тому числі переміщувати його.

З урахуванням викладеного, вимога про зобов`язання відповідача не чинити перешкод у вивезенні майна позивача, про що останній просить у позовній заяві, фактично охоплюється вимогою про надання доступу до цього майна.

Відтак, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, зважаючи на те, що відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, тому порушені права позивача підлягають відновленню у спосіб, зазначений вище.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 2 481,00 грн, відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Євробудсервісс" (Україна, 01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 32-Г, оф. 260; ідентифікаційний код: 36085492) надати доступ Фізичній особі - підприємцю Копєйкіну Роману Вікторовичу ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) (його працівниками чи уповноваженим діяти від його імені особам) до майна, яке належить на праві власності Фізичній особі - підприємцю Копєйкіну Роману Вікторовичу і зберігалося у нежитловому приміщенні площею 88,00 кв.м на цокольному поверсі та нежитловому приміщенні площею 25,00 кв.м на 2-му поверсі корпусу літери "Г", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. О. Довженка, 3, на підставі Договору суборенди нежитлового приміщення № 04/2020 від 01.01.2020.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробудсервісс" (Україна, 01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 32-Г, оф. 260; ідентифікаційний код: 36085492) на користь Фізичної особи - підприємця Копєйкіна Романа Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.10.2022

Суддя О.В. Нечай