УХВАЛА

18 жовтня 2022 року

м. Київ

cправа № 921/540/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий, Волковицька Н.О., Случ О.В.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.08.2022

та рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.01.2022

у справі № 921/540/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про стягнення заборгованості у розмірі 4 404 744, 09 грн,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 28.09.2022 надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.01.2022 у справі № 921/540/21, подана до Суду 26.09.2022.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.09.2022 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Случ О.В., Волковицька Н.О.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

За змістом положень ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Предметом касаційного оскарження є постанова Західного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.01.2022 в частині зменшення пені у розмірі 212 133, 95 грн.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень (тексти розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень) Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" 14.08.2021 звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" про стягнення заборгованості у сумі 3 922 901, 29 грн, пені в сумі 303 048, 50 грн, 3% річних в сумі 60 295, 57 грн та інфляційних втрат в сумі 118 498, 73 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням Приватним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" умов договору транспортування природного газу від 16.12.2019 № в частині несплати негативних щодобових небалансів, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму 4 404 744, 09 грн.

Відповідачем, у суді першої інстанції, зокрема заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 90% від заявленої суми, обґрунтоване тим, що договірні зобов`язання з оплати вартості за негативні щодобові небаланси повністю виконано, відсутні докази понесення позивачем збитків, завданих несвоєчасною сплатою вартості за негативні щодобові небаланси, а розмір заявленої неустойки значно перевищує розумні межі.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.01.2022, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 у справі № 921/540/21 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 90 914, 55 грн пені, 60 295, 57 грн 3% річних, 118 498, 73 грн інфляційних втрат. В частині позовних вимог щодо стягнення основного боргу в сумі 3 922 901, 29 грн провадження у справі закрито. У задоволенні решти позовних вимог (щодо стягнення 212 133,95 грн пені) відмовлено, у зв`язку із зменшенням розміру пені на 70%.

Рішення судів в частині закриття провадження у справі мотивовані тим, що відповідачем погашено основну заборгованість за негативні щодобові небаланси в сумі 3 922 901, 29 грн, що є підставою для закриття провадження у справі, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Поряд з тим, суди, перевіривши розрахунки позивача 3% річних та інфляційних втрат, дійшли висновку, що такі є правильними, а позовні вимоги в цій частині підставними та обґрунтованими. Щодо стягнення пені, суди першої та апеляційної інстанцій визнали вимоги в цій частині також обґрунтованими, проте, врахувавши приписи ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу (далі - ГК України) та клопотання відповідача, зменшили розмір пені на 70% та присудили до стягнення з останнього на користь позивача пеню в сумі 90 914, 55 грн (із заявлених до стягнення 303 048, 50 грн). Такого висновку суди дійшли, проаналізувавши правові позиції, врахувавши збалансованість інтересів сторін, відсутність доказів на підтвердження завдання збитків позивачу, беручи до уваги погашення відповідачем заборгованості повністю, а також, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності. Судами встановлено, що відповідачем здійснено оплату заборгованості повністю у добровільному порядку під час розгляду справи, згідно платіжних доручень, які містяться у матеріалах справи, наведене стало підставою вважати, що відповідач не ухилявся від виконання своїх зобов`язань, а намагався вжити належних заходів щодо повного виконання умов договору в частині оплати вартості за негативні щодобові небаланси.

У касаційній скарзі заявник визначає підставою касаційного оскарження судових рішень неправильне застосування судами норм матеріального права: ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/22964/17, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 12.02.2020 у справі № 924/414/19 (п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України).

Узагальнені доводи скаржника зводяться до того, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень в оскаржуваній частині не було встановлено обставин, що могли б бути підставою для зменшення розміру неустойки та визнання таких обставин винятковими, що призвело до незаконного, на думку скаржника, зменшення заявленого до стягнення розміру пені.

Крім того, Суд наголошує на тому, що викладені у даній касаційній скарзі доводи, фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 300 ГПК України).

Аргументи позивача про неможливість застосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України Суд відхиляє, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених вище норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Також судом касаційної інстанції сформовано сталу практику щодо застосування норм ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України у подібних правовідносинах, яка викладена у постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 902/484/19, від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 23.10.2019 у справі № 917/943/18, від 29.10.2019 у справі № 904/5405/18, від 30.09.2019 у справі № 905/1742/18, від 03.10.2019 у справі № 904/4285/18, від 10.10.2019 у справі № 909/636/16, від 05.08.2019 у справі № 916/2292/18, від 03.07.2019 у справі № 914/1517/18, від 03.05.2018 у справі № 910/23417/16, з урахуванням фактичних обставин у кожній справі, де Верховний Суд виходив, зокрема з того, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Верховний Суд також дійшов висновку, що застосоване у ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (постанови Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі № 922/1608/19, від 15.04.2020 у справі № 922/1607/19).

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України) (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 921/110/18).

При цьому, Суд наголошує на тому, що не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Аналіз висновків, зроблених у судових рішеннях у справі № 921/540/21, в якій подано касаційну скаргу, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постановах, на які посилається заявник у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які і формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення.

Таким чином, наведені у касаційній скарзі постанови Верховного Суду хоча і були прийняті за матеріально - правового регулювання спірних правовідносин, схожого з тим, що має місце у справі № 921/540/21, але за іншої фактично - доказової бази (обставин справи та зібраних у ній доказів).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання про застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції правильно переглянув судове рішення у справі № 921/540/21 відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування норм ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України у подібних правовідносинах, що викладені у раніше прийнятих постановах, і підстави для відступлення від цих висновків у межах цієї справи відсутні, як і від висновків, що сформульовані у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/22964/17, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 12.02.2020 у справі №924/414/19, на які посилається скаржник, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.01.2022 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 293 ГПК України.

Керуючись ст. 234, п. 5 ч. 1 ст. 293 ГПК України, Верховний Суд,-

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.01.2022 у справі № 921/540/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.