ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. ОдесаСправа № 915/112/22
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Діброви Г.І.,

Колоколова С.І.,

секретар судового засідання Бебик А.М.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Миколаївської міської ради

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області про відмову у забезпеченні позову

від 11 лютого 2022 року (повний текст складено 11.02.2022 )

по справі №915/112/22

за позовом Миколаївської міської ради

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю ОКТАВИАН

2. Фізична особа-підприємець Середа Ірина Анатоліївна

про: скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності на нерухоме майно, визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна, зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення магазину, -

суддя суду першої інстанції: Давченко Т.М.

час та місце винесення ухвали: 11.02.2022, м. Миколаїв, вулиця Адміральська, 22 Господарський суд Миколаївської області

Учасники процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 27.10.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року Миколаївська міська рада (позивач, заявник) звернулась до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) ОКТАВИАН та Фізичної особи-підприємця (ФОП) Середи Ірини Анатоліївни, в якому позивач просить суд:

- зобов`язати ТОВ ОКТАВИАН усунути перешкоди в користуванні Миколаївською міською радою земельною ділянкою площею 102,4 кв.м. шляхом знесення магазину по провулку Кобера, будинок 21/5, м. Миколаїв.

- скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за ТОВ ОКТАВИАН право власності на магазин, загальною площею 102,4 кв.м., який знаходиться за адресою провулок Кобера, будинок 21/5, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 101, державна реєстрація від 15.01.2018, запис за № 24428376).

- скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за Середою Іриною Анатоліївною право власності на магазин загальною площею 102,4 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 101, державна реєстрація від 03.05.2017, запис за № 20222615).

- визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 15.01.2018, видавник: ТОВ ОКТАВИАН/Середа І.А., 15.01.2018, підписи посвідчені приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Помазан Я.В., за реєстровим №60, №61.

В обґрунтування позовних вимог Миколаївська міська рада посилається на те, що ФОП Середою І.А., за відсутності прав на користування земельною ділянкою площею 102,4 кв.м., що належить територіальній громаді м. Миколаєва, та без передбачених законодавством дозвільних документів, самовільно збудовано на цій ділянці об?єкт нерухомого майна ? магазин по пров. Кобера, 21/5, а у подальшому відчужено цей магазин на користь ТОВ ОКТАВИАН, що свідчить про порушення прав територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, як власника земельної ділянки щодо вільного володіння, користування та розпоряджання спірною земельною ділянкою.

При цьому, за твердженнями позивача, рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 16.03.2017 № 17/12, на підставі якого за Середою І.А. зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно, фактично не приймалося; в Управлінні Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, Управлінні державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, а також на Порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відсутні відомості щодо видачі/реєстрації декларації про готовність об?єкта до експлуатації від 10.03.2017 №МК75, посилання на яку також міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в якості підстави для виникнення права власності Середи І.А. на спірну нерухомість, або щодо інших дозвільних документів для здійснення будівництва за адресою пров. Кобера, 21/5.

Зазначені факти, на думку позивача, свідчать про те, що право власності на магазин по пров. Кобера, 21/5 зареєстровано на підставі документів, які не видавалися відповідними суб?єктами, що свідчить про ознаки підроблення документів, у зв`язку з чим Миколаївською міською радою подано відповідну заяву до правоохоронних органів.

Крім того, 09.02.2022 Миколаївською міською радою до суду було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову у справі №915/112/22 шляхом:

1) накладення арешту на нерухоме майно ? магазин загальною площею 102,4 кв.м., який знаходиться за адресою пров. Кобера, 21/5, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна ? 101);

2) заборони державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна магазину загальною площею 102,4 кв.м., який знаходиться за адресою пров. Кобера, 21/5, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна ? 101);

3) заборони ТОВ ОКТАВИАН укладати договори, вчиняти інші правочини, здійснювати будь-які дії щодо відчуження та передачі нерухомого майна ? магазину загальною площею 102,4 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна ? 101) або будь-якої його частини.

Необхідність вжиття вищевказаних заходів забезпечення позову Миколаївська міська рада обґрунтовує тим, що на даний час ТОВ ОКТАВИАН, як власник спірного нерухомого майна (магазину), може розпоряджатись ним на власний розсуд, у зв?язку з чим існує очевидна небезпека відчуження спірного об?єкту на користь третіх осіб, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів власника земельної ділянки шляхом усунення перешкод у користуванні, і унеможливить виконання рішення суду в даній справі, а позивачу необхідно буде звертатись до суду з іншими позовними заявами до нових власників вищевказаного об?єкту нерухомого майна, що призведе до тривалого непоновлення інтересів територіальної громади.

Крім того, позивач зазначає, що ФОП Середа І.A., після оформлення права власності на спірний об?єкт нерухомого майна, відчужила останній на користь ТОВ ОКТАВИАН, керівником та кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_1 , який, в свою чергу, є чоловіком Середи І.А. На думку позивача, вказані обставини свідчать про те, що відчуження спірного об?єкту від ОСОБА_2 у власність ТОВ ОКТАВИАН є виключно способом уникнення відповідальності за протиправні дії з земельною ділянкою територіальної громади, об?єкт був і залишається у власності одних і тих же осіб; таке указує на високу ймовірність вчинення подальших дій з відчуження об?єкта з метою уникнення відповідальності та звільнення земельної ділянки у випадку прийняття відповідного рішення судом.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.02.2022 у справі №915/112/22 (суддя Давченко Т.М.) у задоволені заяви Миколаївської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову відмолено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обраний заявником спосіб забезпечення не відповідає меті поданого позову, оскільки завданням арешту є збереження майна, в той час як з позовної заяви витікає, що наявність цього майна є перешкодою для реалізації позивачем свого права на земельну ділянку.

Також, суд першої інстанції зазначив, що твердження заявника про можливість реалізації майна (магазину) є припущеннями, оскільки позивачем не подано жодних доказів, які б свідчили про наявність у ТОВ ОКТАВИАН такого наміру.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Миколаївська міська рада звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 11.02.2022 у справі №915/112/22 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу Миколаївська міська рада зазначає, що що вказана ухвала є незаконною та необгрунтованою, прийнятою за нез`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків обставинам справи, порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційний скарги аналогічні доводам заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Зокрема, позивача зазначає, що ТОВ «ОКТАВИАН» як власник магазину може розпоряджатись ним на власний розсуд; відповідачі вже вчинялі дії на відчуження відповідного нерухомого майна, а тому, можливе чергове відчуження ТОВ «ОКТАВИАН» майна на користь інших осіб призведе до неможливості виконання рішення суду в частині усунення перешкод (оскільки саме ТОВ «ОКТАВИАН» є відповідачем за даною вимогою та позивач просить саме ТОВ «ОКТАВИАН» усунути перешкоди). Відчуження майна на користь інших осіб призведе до необхідності подання нового негаторного позову до нового власника майна.

Миколаївська міська рада наполягає на тому, що заявлені способи забезпечення позову спрямовані на можливість реального виконання рішення по справі та стосуються виключно предмету спору.

Апелянт зауважує, що судом першої інстанції не враховано правову позицію Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі №915/1912/19, згідно якої арешт майна, як захід забезпечення позову, є накладенням заборони на право розпоряджатись майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Позивач наполягає на тому, що судом не враховано, що арешт майна направлений виключно на право розпорядження майном, відповідно тимчасово зберігає правовий зв`язок власника майна з таким майном, таким чином забезпечує виконання рішення суду, направлене саме на діючого власника (усунення перешкод саме діючим власником, який є відповідачем у справі).

Також, заявник звертає увагу на те, що вжиття заявлених способів забезпечення позову не перешкодить відповідачу володіти та користуватись об`єктом нерухомого майна, використовувати його для підприємницької діяльності та отримувати дохід, а лише тимчасово обмежить право розпоряджатись таким майном на користь інших осіб.

З посиланням на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, апелянт вважає, що, враховуючи немайнови вимоги позову у справі №915/112/22, судом має оцінюватись та враховуватись така підстава, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Більш детально доводи Миколаївської міської ради викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Миколаївської міської ради на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 11.02.2022 у справі №915/112/22, розгляд справи призначено на 27 жовтня 2022 року о 12:00 год.

У судове засідання 27.10.2022 представники учасників справи не з`явились. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія зазначає, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлялись про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 27.10.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як стверджує позивач, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 11.08.2021 №269990733) Товариство з обмеженою відповідальністю «ОКТАВИАН» є власником об`єкта нерухомого майна - магазина по пров. Кобера, 21/5, загальною площею 102,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Підставою для реєстрації права власності на вказаний об`єкт є:

- акт приймання-передачі нерухомого майна від 15.01.2018 №б/н, видавник: ТОВ «ОКТАВИАН»/Середа І.А., підписи посвідчені приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, Помазан Я.В., за реєстровим №60, №61;

- згода подружжя на передачу до статутного капіталу юридичної особи нерухомого майна, серія та номер:57, виданий 15.01.2018, видавник: Помазан Я.В., приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу.

Право власності зареєстровано державним реєстратором Васалатій Т.М, Комунальне підприємство «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39248925 від 18.01.2018.

При цьому, до набуття права власності ТОВ «ОКТАВИАН» власником вказаного об`єкту була ОСОБА_2 на підставі:

- Рішення органу місцевого самоврядування, про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради, серія та номер: 17/12, виданий 16.03.2017, видавник: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради.

Проте, за інформацією департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Миколаївської міської ради, викладеної в службовій записці від 04.10.2021 №41351/02.02.02-10/22-2, ні рішень виконавчого комітету Миколаївської міської ради, ні рішень Миколаївської міської ради від 16.03.2017 №17/12 «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконавчого комітету міської ради» не приймалось.

За інформацією департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Миколаївської міської ради, викладеної в службовій записці від 02.06.2020 №17180/02.02.02-10/20-2, 16.03.2017 відбулось І пленарне засідання 17 сесії VII скликання, на якому було прийнято 9 рішень, перелік яких наведено у вказаній службовій записці (наявна у матеріалах справи). Серед цих рішень відсутнє рішення «щодо зміни та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради міською радою», відсутнє рішення за номером « 17/12» (всього прийнято 9 рішень, відповідно останній можливий порядковий номер рішення є « 9»).

- Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: МК75, виданий 10.03.2017, видавник: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області.

Але, за інформацією Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, викладеної в листі від 26.08.2021 №894/3/1014-1.14-21, пошуком даних в Реєстрі будівельної діяльності за реквізитами пров. «Кобера, 21/5», та «МК 75», відомостей щодо видачі/реєстрації документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не знайдено.

За інформацією управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, викладеної в службовій записці від 26.01.2022 №4303/22.01-15/22-2, декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія номер МК75 від 10.03.2017, видавник: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, в єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відсутня.

Відповідно до відкритих даних на Порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (режим доступу: https://е-construction.gov.ua/search in registers/search=%D0%9C%D0%9Al5), будь-які відомості щодо дозвільних документів для здійснення будівництва по пров. «Кобера, 21/5» та «МК 75» відсутні.

Інших документів, на підставі яких державним реєстратором здійснено реєстрацію права власності за Середою І.А., не зазначено.

Право власності за Середою І.А. зареєстровано державним реєстратором Прасоловою Л.М, Миколаївська районна державна адміністрація на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35015617 від 03.05.2017.

Водночас, за інформацією управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради (службова записка від 06.10.2021 №41822/11.02-03/21-2) договори оренди землі або договори про встановлення особистого строкового сервітуту ФОП Середі І.А або ТОВ «ОКТАВИАН» для розміщення тимчасової споруди або іншого об`єкту за адресою пров. Кобера, поблизу або біля будинку №21; або за адресою пров Кобера, 21/5 не укладались.

Відповідно до службової записки департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 18.08.2021 №33446/12.01-24/21-2 містобудівні умови та обмеження для проектування обєкту будівництва, довідки з присвоєнням окремої адреси вказаного об`єкту не надавались.

Згідно листа департаменту містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проектів розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації від 18.08.2021 №1946-01-22 містобудівні умови та обмеження на проектування об`єкта за адресою АДРЕСА_1 не надавались.

Таким чином, за твердженням заявника, ФОП Середою І.А. без будь-яких прав на земельну ділянку площею 102,4 кв.м. (саме такою площею збудовано об`єкт нерухомого майна відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), яка належить територіальній громаді м. Миколаєва, без права на забудову земельної ділянки комунальної форми власності та без будь-яких дозвільних документів, самовільно збудовано об`єкт нерухомого майна - магазин по пров. Кобера, 21/5, зареєстровано право власності на нього та вподальшому відчужено останній на користь ТОВ «ОКТАВИАН».

Враховуючи те, що кінцевим бенифіціаром та керівником ТОВ «ОКТАВИАН» є чоловік ОСОБА_2 - Середа О.А.; з огляду на те, що усвідомлюючи незаконність користування земельною ділянкою територіальної громади та протиправність реєстрації права власності (що підтверджується відсутністю документів, на підставі яких зареєстровано право власності), відповідач-1 відчужує спірний об`єкт нерухомого майна, та приймаючи до уваги, що на даний час ТОВ «ОКТАВИАН» як власник магазину може розпоряджатись ним на власний розсуд, Миколаївська міська рада вважає, що існує висока ймовірність подальших дій з боку відповідачів стосовно ухилення від звільнення земельної ділянки шляхом відчуження відповідного майна на користь інших осіб призведе до неможливості виконання рішення суду та необхідності подання нового негаторного позову до нового власника майна.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

За положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 15.01.2020 у справі № 915/1912/19).

Відповідно до ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Приписами п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" передбачено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову необхідно враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, які не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 09.09.2019 у справі №924/433/19.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвідношення (адекватності) виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Одночасно, заходи щодо забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, своєю чергою, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 тощо.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності на нерухоме майно, визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна, зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Таким чином, у даній справі заявник звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру.

Судова колегія зазначає, що у випадку звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення, у разі задоволення відповідних вимог, не вимагатиме примусового виконання, а тому, не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.

Згідно з ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічну правову позицію викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18; від 17.05.2021 у справі №904/2357/20).

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.

Отже, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до істотного ускладнити чи неможливості ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

При цьому апеляційним господарським судом враховується, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №914/120/19.

Звертаючись з позовом у даній справі, Миколаївська міська рада послалась на самочинність будівництва розташованого за адресою: м. Миколаїв, пров Кобера, 21/5 магазину, самовільне зайняття відповідної земельної ділянки комунальної форми власності, а також, незаконність проведення за відповідачем-2 державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт самочинного будівництва.

Судова колегія враховує, що після оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна ФОП Середою І.А. вподальшому відповіда нерухомість була відчужена на користь ТОВ «ОКТАВИАН», який на даний час набуло право власності на спірний магазин.

У цьому аспекті апеляційний суд також враховує приписи ст. 120 Земельного кодексу України та принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі), згідно з яким земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, оскільки використання об`єктів нерухомості неможливе без використання земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі №924/856/20 та судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності КГС ВС «Про правові наслідки нездійснення державної реєстрації права комунальної власності на відповідну земельну ділянку» у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач має обґрунтоване припущення про існування реальної загрози того, що ТОВ «ОКТАВИАН», виступаючи зареєстрованим власником спірного магазину, може повторно відчужити спірне майно на користь будь-яких третіх осіб, що, в свою чергу, знову призведе до неможливості реального поновлення інтересів власника відповідної земельної ділянки комунальної власності в межах даної справи, без нових звернень до суду.

Відтак, вказане фактично знівелює мету судового захисту та зумовить необхідність понесення додаткових витрат бюджетних коштів територіальної громади.

Отже, припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, є обґрунтованим.

З огляду на викладені в заяві про вжиття заходів забезпечення позову та апеляційній скарзі обставини, з метою запобігання ймовірного відчуження відповідачами об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Миколаїв, пров Кобера, 21/5, іншім особам, врахувавши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

1) накладення арешту на нерухоме майно ? магазин загальною площею 102,4 кв.м., який знаходиться за адресою пров. Кобера, 21/5, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна ? 101);

2) заборони державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна магазину загальною площею 102,4 кв.м., який знаходиться за адресою пров. Кобера, 21/5, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна ? 101).

Суд враховує, що вказані заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті та застосовуються з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які можуть мати відповідні негативні наслідки та можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, що може бути встановлено лише за результатами розгляду спору по суті.

При цьому, апеляційна колегія зазначає, що обрані заходи забезпечення позову на період розгляду судом спірних питань, не будуть перешкоджати господарській діяльності відповідача-1, оскільки не позбавляють ТОВ «ОКТАВИАН» його прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам. Отже, вказані заходи мають наслідком лише збереження існуючого становища до завершення розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Разом з цим, апеляційна колегія відмовляє у задоволенні вимоги апелянта щодо заборони ТОВ ОКТАВИАН укладати договори, вчиняти інші правочини, здійснювати будь-які дії щодо відчуження та передачі нерухомого майна ? магазину загальною площею 102,4 кв.м., який знаходиться за адресою пров. Кобера, 21/5, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна ? 101) або будь-якої його частини, оскільки наведені дії є складовою задоволених вимог, зокрема, арешту майна, який за своєю суттю є тимчасовим заходом, що має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження.

Враховуючи вищевикладене, заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню частково.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Оцінивши доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, імовірність істотного ускладнення або неможливості ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви Миколаївської міської ради про забезпечення позову у справі №915/112/22.

Згідно з ч. 2 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли свої підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, що є підставою для задоволення останньої.

Натомість, судом першої інстанції при винесенні ухвали про відмову у забезпеченні позову належним чином не було з`ясовано обставини, з якими закон пов`язує можливість вжиття заходів забезпечення позову, що призвело до постановлення помилкової ухвали, а тому, ухвала Господарського суду Миколаївської області від 11.02.2022 у справі №915/112/22 підлягає скасуванню.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 271, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 11.02.2022 про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпеченні позову у справі №915/112/22 скасувати.

3. Заяву Миколаївської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову у справі №915/112/22 задовольнити частково.

4. Вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на нерухоме майно ? магазин загальною площею 102,4 кв.м., який знаходиться за адресою пров. Кобера, 21/5, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна ? 101),

- заборони державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна магазину загальною площею 102,4 кв.м., який знаходиться за адресою пров. Кобера, 21/5, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна ? 101).

5. В іншій частині заяви відмовити.

6. Стягувачем за даною ухвалою є позивач - Миколаївська міська рада (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ).

8. Боржниками за даною ухвалою є:

- Товариство з обмеженою відповідальністю ОКТАВИАН (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 27/3, ),

- Фізична особа-підприємець Середа Ірина Анатоліївна ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_1 ).

Дана постанова є виконавчим документом відповідно до ст. 144 Господарського процесуального кодексу України та дійсна для пред`явлення державному виконавцю протягом 3-х років, тобто - до 27.10.2025.

Матеріали справи №915/112/22 повернути до Господарського суду Миколаївської області.

Постанова відповідно до ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови складено 01.11.2022.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Колоколов С.І.