РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.10.2022Справа № 910/5148/22

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коприг»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія

«Енергоатом»

про стягнення 23.557,91 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Носкова А.С.

за участю представників сторін

від позивача за п/п не з`явився

від відповідача за п/п не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

27.06.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Коприг» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 23.557,91 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного між сторонами договору № 53-142-04-21-01601 від 05.11.2021 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 193.680,00 грн, що підтверджується накладними № 7552 від 23.12.2021, № 7576 від 13.01.2022. Умовами договору встановлено, що відповідач зобов`язаний оплатити поставлену продукцію протягом 25 банківських днів з моменту поставки та проходження вхідного контролю продукції за кількістю та якістю. Оскільки відповідачем було здійснено оплату за отриманий товар із порушенням встановлених договором строків, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 23.557,91 грн, з яких 2.857,31 грн пені, 19.365,84 грн інфляційних втрат та 1.334,76 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/5148/22 від 04.07.2022 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

06.07.2022 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 відкрито провадження у справі № 910/5148/22; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

02.08.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що позивачем не надано доказів належного виконання зобов`язання по поставці, а саме акт приймання-передачі продукції відсутній, тому у відповідача не виникло достатніх правових підстав для оплати продукції. Відповідач вважає, що враховуючи умови п. 4.2 договору строк оплати продукції за видатковою накладною № 7552 від 23.12.2021 спливає 09.02.2022, а за видатковою накладною № 7576 від 13.01.2022 - 24.02.2022. Відповідач здійснив власний розрахунок заборгованості згідно якого 3% становлять 1.518,89 грн, інфляційні втрати - 19.842,88 грн та пеня - 3.471,07 грн.

02.08.2022 до Господарського суду міста Києва від Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Автоматика та машинобудування» надійшла зустрічна позовна заява (подана до відправлення до поштового відділення зв`язку 27.07.2022) з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коприг» про стягнення 174.996,00 грн пені за порушення останнім строків поставки визначених умовами договору № 53-142-04-21-01601 від 05.11.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/5148/22 від 03.08.2022 прийнято зустрічний позов Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Автоматика та машинобудування» для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/5148/22 та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом; ухвалено перейти до розгляду справи № 910/5148/22 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 15.09.2022.

03.08.2022 від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує.

03.08.2022 від позивача за первісним позовом надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 24.832,84 грн, з яких 3.471,07 грн пені, 19.842,88 грн інфляційних втрат та 1.518,89 грн - 3% річних.

17.08.2022 від позивача за зустрічним позовом надійшла заява № 12-07/1269 від 10.08.2022 про відмову від позову та повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

24.08.2022 від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про зменшення розміру пені.

25.08.2022 від позивача за первісним позовом надійшли заперечення на клопотання про зменшення розміру пені.

06.09.2022 від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/5148/22 від 15.09.2022 провадження у справі № 910/5148/22 за зустрічним позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Автоматика та машинобудування» закрито; повернуто Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Автоматика та машинобудування» з Державного бюджету України 1.312,47 грн судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 18490 (#605) від 26.07.2022.

28.09.2022 від позивача за первісним позовом надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

30.09.2022 від відповідача за зустрічним позовом надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Позивач за первісним позовом в судове засідання 04.10.2022 не з`явився.

Відповідач за первісним позовом в судове засідання 04.10.2022 не з`явився.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представників позивача та відповідача.

В судовому засіданні 04.10.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.11.2021 між Відокремленим підрозділом «Автоматика та машинобудування» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коприг» (постачальник, позивач) було укладено договір № 53-142-04-21-01601 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в договорі, поставити покупцеві електромагнітні клапани (далі - продукція), а покупець - прийняти і оплатити продукцію на умовах, визначених договором.

Спір за первісним позовом виник в зв`язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору сплачено вартість поставленої продукції не своєчасно, у зв`язку з чим позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 3.471,07 грн пені, 19.842,88 грн інфляційних втрат та 1.518,89 грн 3% річних.

У свою чергу відповідач не заперечує факт отримання продукції, а лише зазначає, що позивачем не подано належні докази по її поставці.

Слід відзначити, що на підставі здійсненого відповідачем власного розрахунку заборгованості позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, які пред`явленні вище до стягнення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 1.1 найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки визначені в Специфікації (додаток № 1 до договору), яка є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до Специфікації (додаток № 1) визначено, що постачальник поставляє покупцю наступну продукцію

1. Клапан електромагнітний нержавіючий прямої дії нормально закритий Е110СВ64//22Е (3/8") у кількості 2 шт.;

2. Клапан електромагнітний нержавіючий прямої дії нормально відкритий Е210СВ64//22Е (3/8" ")" у кількості 2 шт.;

3. Клапан електромагнітний нержавіючий нормально закритий, нержавіючий з допоміжною мембраною Е177ЕВ18//301 у кількості 14 шт.;

4. Клапан електромагнітний нержавіючий нормально відкритий, нержавіючий з допоміжною мембраною Е177ЕВ18//301 у кількості 14 шт., загальною вартістю 193.680,00 грн.

Згідно з п. 3.2 договору ціна договору становить 193.680,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з п. 5.1 договору строк поставки продукції зазначений в Специфікації.

У Специфікації (додаток № 1) встановлено строк (термін) доставки продукції - 24.12.2021.

В матеріалах справи наявні наступні видаткові накладні на загальну суму 193.680,00 грн, які не підписані та не скріплені печатками позивача та відповідача

№ 7552 від 23.12.2021 на суму 12.000,00 грн;

№ 7576 від 13.01.2022 на суму 181.680,00 грн;

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З огляду на те, що позивач у позовній заяві та відповідач у відзиві посилаються на те, що продукцію загальною вартістю 193.680,00 грн поставлено відповідачу за видатковими накладним № 7552 від 23.12.2021 та № 7576 від 13.01.2022, суд враховуючи положення наведеної норми приходить до висновку, що дана обставина не підлягає доказуванню.

Згідно з п. 4.1 договору покупець сплачує вартість продукції за цінами, зазначеними в Специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 4.2 договору покупець зобов`язаний оплатити продукцію по узгодженим цінам в національній валюті України протягом 25 (двадцяти п`яти) банківських днів з моменту поставки та проходження вхідного контролю продукції за кількістю та якістю відповідно до нормативних документів покупця, в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника зазначений в договорі, згідно рахунку наданого постачальником.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідач у відзиві зазначив та позивач не заперечив те, що продукція поставлена згідно видаткових накладних № 7552 від 23.12.2021 та № 7576 від 13.01.2022 пройшла вхідний контроль 04.01.2022 та відповідно 20.01.2022.

З урахуванням зазначених норм, умов договору та дат, в які продукція пройшла контроль покупець мав здійснити оплату продукції в наступні строки:

за накладною № 7552 від 23.12.2021 у строк 08.02.2022 включно;

за накладною № 7576 від 13.01.2022 у строк 24.02.2022 включно.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором вартість продукції у визначений договором строк не сплатив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі порушення покупцем більш ніж на 30 календарних днів строку оплати продукції, покупець сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день прострочення оплати, починаючи з 31-го календарного дня.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті поставленої продукції відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої за обґрунтованими розрахунками позивача становить 3.471,07 грн.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 3.471,07 грн обґрунтовані.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені на 99% суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

При цьому, диспозиція частини третя статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо а) він значно перевищує розмір збитків, та б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В даному випадку, позивач взагалі не вказав на те, що йому спричинені збитки, а відтак розмір штрафу значно перевищує збитки, а наявність інших обставин, які мають істотне значення, підтверджується наступним.

24.02.2022 російською федерацією було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 та № 259/2022 від 18.04.2022 строком на 30 діб та Указами Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 та № 573/2022 від 12.08.2022 строком на 90 діб.

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» входить до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 83 від 04.03.2015, основним видом господарської діяльності якого є виробництво та постачання електричної енергії та теплової енергії.

Російською федерацією здійснено ракетний удар по промисловій зоні Південноукраїнської АЕС та систематично здійснюються ракетні обстріли теплових електростанцій України.

В умовах воєнного стану діяльність НАЕК «Енергоатом» спрямована на забезпечення безпеки та стабільної роботи електростанцій, вироблення електричної енергії для потреб країни, забезпечення обороноздатності країни від російської агресії.

Суд враховує, що джерелом доходу відповідача є кошти, які отримані як плата за надану електричну енергію, проте в умовах воєнного стану ці надходження значно зменшилися, тоді як відповідач несе витрати для відновлення пошкоджених станцій.

Наведені вище факти є загальновідомими обставинами, а отже в силу приписів ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування.

Суд зазначає, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії російської федерації, проте наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір пені.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення нарахованої позивачем неустойки до 100,00 грн.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті за поставлену продукцію, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 19.842,88 грн інфляційних втрат та 1.518,89 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 19.842,88 грн інфляційних втрат та 1.518,89 грн 3% річних (за обґрунтованими розрахунками позивача).

Посилання відповідача на те, що позивачем не подано акт приймання-передачі продукції, а отже не доведено належне виконання зобов`язання з поставки продукції, що свідчить про відсутність підстав для оплати відповідачем продукції не приймаються судом до уваги з огляду на наступне

Відповідно до п. 5.7 договору належне виконання постачальником свого зобов`язання щодо поставки продукції відповідної якості та кількості підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі продукції.

У пункті 5.9 договору визначено, що право власності на продукцію набувається покупцем з моменту успішного проходження вхідних контролів, що підтверджується відповідними актами на придатну продукцію.

У п. 5.12 договору зазначено, що разом з продукцією постачальник надає покупцеві ряд оригіналів супровідних документів, зокрема видаткову накладну.

Отже, за умовами договору документом який також може підтвердити факт поставки продукції є видаткова накладна. При цьому відповідач підтверджує отримання продукції за видатковими накладними та проходження продукцією вихідного контролю, а отже у відповідача виник обов`язок по сплаті отриманої продукції.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коприг» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача. При цьому судом враховано, що судовий збір в разі зменшення судом розміру штрафних санкцій покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коприг» задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Автоматика та машинобудування» (52204, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, вул. Гагаріна, 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коприг» (49069, м. Дніпро, просп. О.Поля, 107-Г, кімн. 209, ) 100 (сто) грн 00 коп. пені, 19.842 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сорок дві) грн 88 коп. інфляційних втрат, 1.518 (одна тисяча п`ятсот вісімнадцять) грн 89 коп. 3% річних, 2.481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 18.10.2022.

СуддяВ.В. Сівакова