РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2022Справа № 910/2451/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бенчук О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега"

про стягнення 659 138,49 грн,

За участю представників учасників процесу:

від позивача Залевська Н.С.

від відповідача Пушкарь О.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" про стягнення 659 138,49грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов договорів № 01-07-2014/XL/MOTOR від 01.07.2014 та № 2946-07 від 12.03.2019 в частині виплати перестрахувальних премій у встановлені такими договорами строки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2022 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 07.06.2022, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.

03.06.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно з яким останній відхилив заявлені позивачем вимоги, посилаючись на те, що відносини з перестрахування по виставлених рахунках припинені, оскільки перестрахові премії не виплачені відповідачем в строк, погоджений між сторонами в договорах.

У судовому засіданні 20.09.2022 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

01.07.2014 між ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (перестраховик) та ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" (перестрахувальник) укладено облігаторний договір № 01-07-2014/XL/MOTOR, відповідно до якого перестрахувальник на визначених договором умовах ризику передав перестраховку у перестрахування частину відповідальності у ризиках страхування наземних транспортних засобів, що зазначені у додатках до вказаного договору (п. 1.2 договору).

Як погоджено сторонами в п. 12.1 договору, по всіх договорах страхування в межах вказаного договору перестрахувальник сплачує перестраховику його долю від зібраної страхової премії, розраховану відповідно до додатку № 1. Перерахування премії перестрахувальником проводиться протягом 15 робочих днів після узгодження бордеро перестраховиком.

Згідно з п. 18 вказаного договору, перестрахувальник пересилає перестраховику місячні бордеро застрахованих ризиків та премій одночасно з наданням бордеро заявлених та оплачених збитків. У місячних бордеро застрахованих ризиків та премій перераховуються укладені протягом місяця договори страхування з зазначенням премій перестраховика. Форма місячних бордеро ризиків та премій встановлюється відповідно до додатку № 2 до даного договору.

Відповідно до п. 22.1 договору останній вступає в силу з 01.07.2014 та лишається в силі, поки не буде припинений шляхом повідомлення другої сторони про припинення дії договору за два тижні до дати припинення.

При цьому, вказаний вище договір підписаний зі сторони позивача, зі сторони відповідача такий договір не підписаний.

Поряд з цим, позивач вказує, що не дивлячись на відсутність у нього оригінального примірника договору з підписом відповідача, такий договір є чинним, оскільки між сторонами складались та погоджувались рахунки-бордеро з посиланням саме на такий договір, які, в свою чергу, були складені відповідачем та передані на узгодження позивачу, який також погоджував такі рахунки.

Під час розгляду даної справи, відповідачем не ставилось під сумнів чинність договору № 01-07-2014/XL/MOTOR від 01.07.2014 або умови такого договору.

Більш того, відповідач посилався на умови оплати, узгоджені сторонами у додатку до вказаного договору.

Як встановлено під час розгляду даної справи, між сторонами на виконання умов вказаного договору погоджено рахунки-бордеро, а саме № 41 за період з 01.11.2017 по 30.11.2017 на суму 68 454,36 грн, № 42 за період з 01.12.2017 по 31.12.2017 на суму 80 263,79 грн, № 43 за період з 01.01.2018 по 31.01.2018 на суму 45 185,05 грн, № 44 за період з 01.02.2018 по 28.02.2018 на суму 47 541,43 грн, № 45 за період з 01.03.2018 по 31.03.2018 на суму 65 924,78 грн, № 46 за період з 01.04.2018 по 30.04.2018 на суму 29 245,51 грн, № 48 за період з 01.06.2018 по 30.06.2018 на суму 75 236,75 грн, № 49 за період з 01.07.2018 по 31.07.2018 на суму 20 137,08 грн, № 53 за період з 01.11.2018 по 30.11.2018 на суму 107 812,73 грн, № 54 за період з 01.12.2018 по 31.12.2018 на суму 62 445,30 грн, № 55 за період 01.01.2019 по 31.01.2019 на суму 23 760,34 грн, № 60 за період з 01.06.2019 по 86 436,10 грн.

Вказані рахунки-бордеро складені відповідачем та передані на погодження позивачу. В таких рахунках вказані: поліси (договори страхування); період їх дії; страхувальники; транспортні засобі, які страхуються; тип страхування; пріоритет перестрахувателя; відповідальність перестраховика; тариф в перестраховці; обсяг премії; перестраховочна премія, яка підлягає оплаті в звітному періоді.

Позивачем в позовній заяві вказується, що рахунок № 54 на суму 62 445,30 грн сплачено відповідачем частково на суму 23 760,34 грн та залишок заборгованості за таким рахунком становить 38 684,96 грн, а також відповідачем здійснено часткову оплату в розмірі 39 023,86 грн, внаслідок чого у відповідача перед позивачем існує заборгованість в розмірі 649 659,02 грн (712443,22 - 23760,34 - 39023,86).

Заперечуючи щодо вказаного, відповідач у запереченнях на відповідь на відзив зазначає, що кошти в розмірі 23 760,34 грн сплачувалась ним за рахунком-бордеро № 55 за період з 01.01.2019 по 31.01.2019 та не відносяться до оплат за рахунком № 54, а посилання в платіжному дорученні № 473 від 29.03.2019 на бордеро № 54 є технічною помилкою. Отже, за твердженням відповідача, рахунок № 54 не оплачений повністю, в той час, як рахунок № 55 є повністю оплаченим.

Також відповідачем вказується, що оплата в сумі 39 023,86 грн здійснена на підставі рахунку № 62 за період з 01.08.2019 по 31.08.2019, проте такий рахунок не узгоджений та відповідно такі кошти, отримані позивачем без належної на те правової підстави.

Водночас, відповідачем вказується, що відносини між сторонами щодо оплати погоджених рахунків припинені з огляду на приписи п. 3 статті 28 ЗУ «Про страхування».

Крім того, судом встановлено, що між сторонами 12.03.2019 укладено договір добровільного факультативного перестрахування наземного транспорту № 2946-07, згідно з умовами якого позивачем (перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику застрахував виконання частини своїх обов`язків щодо предмету страхування, визначеного у договору, перед страхувальником ТОВ ФК «Ворскла».

Відповідно до умов вказаного договору перестрахувальна премія мала бути сплачена 4-ма рівними платежами по 2 400,00 грн у наступні терміни: 1-й платіж - до 30.03.2019, 2-й платіж - до 30.06.2019, 3-й платіж - до 30.09.2019, 4-й платіж - до 30.12.2019 (включно).

Однак, як зазначається позивачем, відповідач, починаючи з 30.06.2019 припинив сплачувати чергові платежі, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 7 200,00 грн (2400 х 3).

З урахуванням викладеного, позивач вказує, що у відповідача наявна заборговансть в розмірі 656 859,02 грн (649 659,02 + 7 200,00).

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача та обґрунтованість заперечень відповідача, суд керувався таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з 987 Цивільного кодексу України, за договором перестрахування страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов`язків перед страхувальником.

Страховик, який уклав договір перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі відповідно до договору страхування.

Як визначено ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про страхування», перестрахування - страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов`язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

Як на підставу заперечень щодо задоволення позовних вимог у даній справі відповідач посилався на п. 3 ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, відповідно до якої дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі, зокрема, несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому, договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред`явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору.

Водночас, суд не погоджується з даними запереченнями відповідача, оскільки відносини між сторонами у даній справі скались щодо відносин з перестрахування, в той час як норми п. 3 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про страхування» регламентують відносини між страховиком та страхувальником щодо чинності саме договору страхування.

При цьому, відповідно до вказаної норми, припиняється саме дія договору страхування в разі несплати страхувальником страховику страхового платежу.

Поряд з цим, відповідно до ст. 3 ЗУ «Про страхування» страхувальниками визнаються юридичні особи, фізичні особи - підприємці та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.

Позивач та відповідач виступають як страховики по відношенню до третіх осіб, з якими у відповідача як страховика укладені договори страхування, при цьому, позивач лише відповідає за ризик виконання частини своїх обов`язків перед страхувальником, зокрема, щодо виплати страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошової суми (страхової виплати), тобто здійснення такої виплати грошової суми третій особі, з якою відповідач як страховик уклав відповідні договори страхування.

Відповідно позивач має право на отримання премії за таке перестрахування на умовах, погоджених сторонами у вищевказаних договорах.

За вказаних обставин, суд не погоджується з запереченнями відповідача, що вищевказані договори є припиненими на підставі п. 3 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про страхування», оскільки відповідачем не здійснювалась оплата перестрахових премій позивачу у строки погоджені сторонами, позаяк підставою припинення договору саме страхування, а такі договори страхування укладені між відповідачем та третіми особами, є несплата страхувальником страхового платежу страховику.

У даному відповідач не є по відношенню до позивача страхувальником, а позивач відповідно не є страховиком по відношенню до відповідача, позивач та відповідач діють як страховики по відношенню до третіх осіб, з якими у відповідача укладені договори страхування.

Щодо часткових оплат, здійснених відповідачем на підставі договору № 01-07-2014/XL/MOTOR від 01.07.2014, суд зазначає про наступне.

Позивачем заявлено про стягнення заборгованості щодо виплати відповідачем страхових премій як за рахунком № 54, так і за рахунком № 55, за вказаних обставин, незважаючи на те, який саме з цих рахунків оплачений відповідачем (№ 54 - частково або № 55 повністю), це не змінює розміру заборгованості, заявленого позивачем до стягнення з відповідача, оскільки позивачем все ж враховано суму оплати в розмірі 23 760,34 грн.

При цьому, судом враховано, що згідно з платіжним дорученням № 473 від 29.03.2019 у призначені платежу відповідачем вказано саме бордеро № 54, зважаючи на що позивачем така оплата враховувалась саме за таким рахунком.

Щодо оплати в розмірі 39 023,86 грн, здійсненої згідно з платіжним дорученням № 2408 від 08.10.2019, так в призначенні платежу вказано: перестрахув. премія (тр-рт) згідно бордеро № 62 по дог. № 01-07-2014/XL/MOTOR від 01.07.2014.

Водночас, з наданого відповідачем до заперечення на відповідь на відзив бордеро № 62 за період з 01.08.2019 по 31.08.2019 на суму 39 023,86 грн вбачається, що такий рахунок не підписаний ні позивачем, ні відповідачем, тобто такий рахунок не узгоджений сторонами у даній справі, відповідно оплата такого рахунку правомірно зарахована позивачем в загальну оплату за договором № 01-07-2014/XL/MOTOR від 01.07.2014, оскільки посилання та такий договір містилось в призначенні платежу.

Відповідачем під час розгляду даної справи не надано доказів оплати перестрахових премій за договором № 01-07-2014/XL/MOTOR від 01.07.2014 на суму 649 659,02 грн, а також перестрахової премії в розмірі 7 200,00 грн згідно з договором № 2946-07 від 12.03.2019, з огляду на що вимоги позивача щодо стягнення вказаної заборгованості суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в заявленому до стягнення розмірі.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 513,07 грн 3% річних за неналежне виконання відповідачем умов договору № 2946-07 від 12.03.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд зазначає, що за розрахунком суду розмірі 3% річних за заявлені позивачем періоди складає 642,09 грн, проте враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі, а саме 513,07 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1 766,40 грн пені за неналежне виконання відповідачем умов договору № 2946-07 від 12.03.2019.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне обмеження розміру нарахування пені встановлено також ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Відповідно до п. 9.5 договору № 2946-07 від 12.03.2019, сторони несуть відповідальність одна перед одною за невиконання передбачених договором умов в розрахунках у вигляді сплати пені в розмірі 0,1% від суми платежу, який прострочений, та не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожний день затримки.

Проте, перевіривши надані позивачем розрахунки пені, суд зазначає, що нарахування пені здійснено позивачем за загальний період 337 днів, що перевищує строк нарахування пені встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

За розрахунком суду, здійсненим з урахуванням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, розмір пені становить 952,13 грн.

Відповідно вимога про стягнення з відповідача 814,27 грн пені не підлягає задоволенню.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 9 874,86 грн.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія „ОМЕГА" (01054, місто Київ, ВУЛИЦЯ ДМИТРІВСЬКА, будинок 48-Г, ЛІТЕРА А, код 21626809) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, місто Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 40, код 20782312) 649 659,02 грн (шістсот сорок дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять грн 02 коп.) заборгованості за облігаторним договором № 01-07-2014/XL/MOTOR від 01.07.2014, 7 200,00 грн (сім тисяч двісті грн 00 коп.) заборгованості, 952,13 грн (дев`ятсот п`ятдесят дві грн 13 коп.) пені, 513,07 грн (п`ятсот тринадцять грн 07 коп.) 3% річних за договором № 2946-07 від 12.03.2019 добровільного факультативного перестрахування наземного транспорту, а також 9 874,86 грн (дев`ять тисяч вісімсот сімдесят чотири грн 86 коп.) судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 19.10.2022.

Суддя О.Г. Удалова