ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1778/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Аленін О.Ю., Колоколова С.І.

секретар судового засідання Кратковський Р.О.

за участю представників сторін:

Від Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод» - адвокат Лобанов Р.М.

Від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях Стапінський В.О., самопредставництво.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.08.2022, суддя суду першої інстанції Петров В.С., Господарський суд Одеської області, повний текст ухвали складено та підписано 01.08.2022

по справі №916/1778/22

за заявою: Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод»

до: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях

про вжиття заходів забезпечення позову до подання позову

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

29.07.2022 Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський виноробний завод» звернулося до Господарського суду Одеської області із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій заявник просив суд:

- зупинити дію наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 26.07.2022 № 530 про передачу майна ЦМК Ізмаїльський винзавод уповноваженому органу управління - Фонду державного майна України;

- заборонити Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та Фонду державного майна України вчиняти будь-які дії, направлені на передачу третім особам основних засобів, іншого майна у складі єдиного майнового комплексу Ізмаїльський виноробний завод.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.08.2022 заяву Приватного акціонерного товариства Ізмаїльський виноробний завод про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 4-39/22 від 29.07.2022) до подання позову у справі задоволено частково; зупинено дію наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 26.07.2022 № 530 про передачу майна ЦМК Ізмаїльський винзавод уповноваженому органу управління - Фонду державного майна України.

Задовольняючи заяву в частині зупинення дії наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 26.07.2022 № 530, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням характеру правовідносин, що склалися між сторонами, обставини заяви, існує дійсна ймовірність того, що невжиття обраних позивачем заходів до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову внаслідок зникнення або зменшення майна ПрАТ Ізмаїльський виноробний завод, що знаходиться на базі єдиного майнового комплексу Ізмаїльський винзавод.

Суд першої інстанції також встановив, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу РВ ФДМУ Одеській та Миколаївській областях є цілком обгрунтованим, оскільки такий спосіб відповідає заявленим вимогам, на забезпечення яких він направлений, зокрема, для ефективного захисту та поновлення порушених прав заявника. Більш того, вказаний вид забезпечення позову є співвідносним із майбутньою позовною вимогою заявника про визнання протиправним та скасування наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях № 530 від 26.07.2022.

Відмовляючи в іншій вимозі заявника про забезпечення позову шляхом заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та Фонду державного майна України вчиняти будь-які дії, направлені на передачу третім особам основних засобів, іншого майна у складі єдиного майнового комплексу Ізмаїльський виноробний завод, суд першої інстанції вказав, що вказані заходи є похідними від заходів про зупинення дії наказу № 530 від 26.07.2022, оскільки, зупинивши дію вказаного наказу Регіонального відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, яким надано згоду на передачу майна ЦМК Ізмаїльський винзавод уповноваженому органу управління - Фонду державного майна України, здійснення будь-яких дій, направлених на передачу третім особам основних засобів, іншого майна у складі єдиного майнового комплексу Ізмаїльський виноробний завод, є неможливим.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях на ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.08.2022 по справі №916/1778/22.

Апелянт посилається на наступні обставини:

- Судом вжито такий захід забезпечення позову, який не встановлений ст. 137 ГПК України. Разом з цим, такий вид забезпечення як зупинення дії індивідуального акту встановлюється статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч.1 ст.151 КАСУ позов може бути забезпечено, зокрема зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акту. Однак, у господарського суду відсутні повноваження застосовувати такий вид забезпечення позову і тим більше ухвалювати судові рішення на підставі КАСУ, а не ГПК України.

- Наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 26.07.2022 № 530, є актом ненормативного характеру індивідуальної дії, оскільки: стосується окремих осіб (Орендодавця Регіонального відділення, орендаря- ПрАТ «Ізмаїльський виноробний завод», Уповноваженого органу управління - Фонду державного майна). розрахований на індивідуальне (персональне) застосування ( Надати згоду на передачу майна цілісного майнового комплексу «Ізмаїльський винзавод) наказом № 530 надано згоду на передачу майна цілісного майнового комплексу «Ізмаїльський винзавод», тобто наказ є таким, який вже реалізований і вичерпав свою дію. Проте судом зупинено дію акту, який уже реалізовано і виконано.

- Судом помилково ототожнено поняття «надання згоди на передачу майна» та поняття «передача майна». Однак спірним наказом від 26.07.2022 № 530 питання про передачу майна ЦМК «Ізмаїльський винзавод» не вирішувалось.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.08.2022 по справі №916/1778/22 скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод» про вжиття заходів забезпечення позову (вх.№4-39-/22 від 29.07.2022 року) до подання позову відмовити повністю.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/1778/22 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Аленін О.Ю., Колоколова С.І., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2022.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи № 916/1778/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях на ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.08.2022 по справі №916/1778/22 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи № 916/1778/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

17.08.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/1778/22.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.08.2022 відмовлено у задоволенні клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях про відстрочення сплати судового збору4 апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях на ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.08.2022 по справі №916/1778/22 - залишено без руху; встановлено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів 1) сплати судового збору у сумі 2 481,00 грн. 2) надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів листом з описом вкладенням на адресу Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод» протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

07.09.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2022, з врахуванням ухвали від 23.09.2022 про виправлення описки, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях на ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.08.2022 по справі №916/1778/22; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 10.10.2022; призначено справу № 916/1778/22 до розгляду на 27 жовтня 2022 року о 14:30; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.

27.10.2022 у судовому засіданні прийняли участь представник Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод» - адвокат Лобанов Р.М. та представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях Стапінський В.О.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях на ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.08.2022 по справі №916/1778/22 по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом.

29.07.2022 Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський виноробний завод» звернулося до Господарського суду Одеської області із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій заявник просить суд:

- зупинити дію наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 26.07.2022 № 530 про передачу майна ЦМК Ізмаїльський винзавод уповноваженому органу управління - Фонду державного майна України;

- заборонити Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та Фонду державного майна України вчиняти будь-які дії, направлені на передачу третім особам основних засобів, іншого майна у складі єдиного майнового комплексу Ізмаїльський виноробний завод.

В обґрунтування вказаної заяви про забезпечення позову заявник вказує, що наказом від 26.07.2022 № 530 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях прийнято незаконне рішення про надання згоди на передачу майна цілісного майнового комплексу Ізмаїльський виноробний завод, орендованого за договором оренди № від 15.11.2000 цілісного майнового комплексу Ізмаїльський виноробний завод, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, та Приватним акціонерним товариством Ізмаїльський виноробний завод, уповноваженому органу управління - Фонду державного майна України. Як вказує заявник, ПрАТ Ізмаїльський виноробний завод з 2000 року є балансоутримувачем Єдиного майнового комплексу Ізмаїльський виноробний завод на підставі договору оренди.

За ствердженнями заявника, наказ винесений на підставі пункту 11 Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 № 847, Закону України Про торгово-промислові палати в Україні у зв`язку із настанням обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), встановлених листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, зокрема військової агресії Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнною стану в Україні. Так, заявник вважає, що оскаржуваний наказ винесений відповідачем, як орендодавцем за договором оренди, з численними порушеннями норм чинного законодавства та є незаконним втручанням з боку відповідача у господарську діяльність вітчизняного виробника виноробної продукції, з огляду на що підлягає визнанню неправомірним та скасуванню з наступних підстав.

Як зазначає заявник, при розгляді даної справи обов`язковому дослідженню підлягають питання щодо порушення орендодавцем своїх зобов`язань по поверненню майна з оренди, при цьому слід враховувати, що при поверненні ЦМК з оренди відповідні заходи здійснюються як орендарем, так і орендодавцем. За ствердженнями заявника, орендар не в змозі підписати акт прийому передачі об`єкту оренди в односторонньому порядку.

Так, заявник наголошує, що при винесені оскаржуваного наказу Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях не були враховані фактичні обставини, не дотримані вимоги чинного законодавства, що регулює питання повернення орендованого майна. При цьому заявник вказує, що наказ вмотивований настанням обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), встановлених листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1., зокрема військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану відповідно до Указу Президента України. Водночас заявник вважає посилання на вказаний лист ТПП України стосовно засвідчення форс-мажорних обставин необґрунтованим, оскільки вони стосуються суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких(-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких(-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Між тим, заявник вказує, що строк виконання відповідачем своїх зобов`язань із здійснення заходів з повернення орендованого майна відповідно до умов Порядку почався ще у 2020 році до дати закінчення строку дії договору оренди (01.11.2020 р.), тобто до дати виникнення відповідних форс-мажорних обставин, які підтверджені листом ТПП України від 28.02,2022 №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р. Таким чином заявник доходить висновку про необґрунтованість та протиправність видання відповідачем наказу.

Разом з тим, як наголошує заявник, оскільки поряд із державним майном на балансі ПрАТ «Ізмаїльський винзавод» обліковуються також основні засоби, що використовуються товариством в своїй виробничій діяльності та є власністю останнього, невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення оскаржуваного наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 26.07.2022 № 530 про передачу майна ЦМК Ізмаїльський винзавод уповноваженому органу управління - Фонду державного майна України та заборону відповідачу вчиняти будь-які дії, направлені на передачу третім особам основних засобів, іншого майна у складі єдиного майнового комплексу Ізмаїльський виноробний завод, ускладнить чи унеможливить захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача. Так, заявник вказує, що існує потенційна можливість настання в майбутньому негативних наслідків, в тому числі вчинення відповідачами певних реальних дій, спрямованих на відчуження, порчу, знищення майна позивача, яке на теперішній час перебуває на території ЦМК Ізмаїльський винзавод, а також залишків товарних запасів та сировини. За ствердженнями заявника, вжиття наведених в даній заяві заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, йдеться про можливе знищення, пошкодження спірного майна. Також, на думку заявника, можливе відчуження майна третім особам шляхом укладення необмеженої кількості правочинів між афілійованими юридичними чи фізичними особами, що спричинить неможливість (чи значно ускладнить) витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість в разі задоволення заяви про забезпечення позову, як вказує заявник, вказані заходи забезпечать можливість виконання рішення суду та не допустять порушення прав ПрАТ Ізмаїльський винзавод як власника цінного обладнання. При цьому заявник додає, що застосування згаданих заходів забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також заявник зауважує, що у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи відповідач здійснить відчуження, пошкодження, втрату майна ПрАТ «Ізмаїльський винзавод», що перебуває на території ЦМК, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Таким чином заявник вказує, що заявлені заходи забезпечення позову є розумними, адекватними та зможуть забезпечити збалансованість інтересів позивача, а також інших учасників судового процесу.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів зазначає, що ухвала Господарського суду Одеської області від 01.08.2022 оскаржується лише в частині зупинення дії наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 26.07.2022 № 530 про передачу майна ЦМК Ізмаїльський винзавод уповноваженому органу управління - Фонду державного майна України.

Таким чином, оскаржувана ухвала не підлягає апеляційному перегляду в частині відмови у застосуванні забезпечення позову у вигляді заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та Фонду державного майна України вчиняти будь-які дії, направлені на передачу третім особам основних засобів, іншого майна у складі єдиного майнового комплексу Ізмаїльський виноробний завод.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Разом з цим в оскаржуваній ухвалі від 01.08.2022 №916/1778/22 судом не вказано, який конкретно вид забезпечення позову встановлений ст.137 ГПК України обрано судом. Адже у вказаному переліку такий захід забезпечення позову як зупинення дії організаційно-розпорядчих актів індивідуальної дії не визначено.

У пункті 10 вказаної статті ГПК України передбачено застосування господарськими судами інших заходів, але у випадках, передбачених законом. Тобто іншим законом, окрім ГПК України, можуть бути передбачені випадки та види забезпечення позову, які можуть бути застосовані у господарському судочинстві. Але про можливість такого застосування господарськими судами інших видів забезпечення позову повинно бути прямо зазначено в інших законах.

Разом з цим, такий вид забезпечення як зупинення дії індивідуального акта встановлюється статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст.151 КАС України Позов може бути забезпечено, зокрема зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту.

Відповідно до ст. 1 КАС України, Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

В той же час, відповідно до ст. 3 ГПК України України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, судом першої інстанції було застосовано такий вид забезпечення позову, який відсутній у ч. 1 ст. 137 ГПК України, та не передбачений для застосування господарськими судами іншим законом, тому не може бути застосований у господарському судочинстві.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення балансу інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Наведена правова позиція викладена і у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18, і у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 року у справі № 916/3245/19, від 16.10.2019 року у справі № 904/2285/19.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

При цьому, законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 року у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч. 2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарським процесуальним кодексом України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При цьому суд зазначає, що підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на ефективний засіб юридичного захисту встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії, було зазначено що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Як вбачається із матеріалів поданої заяви, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях 30.06.2022 видано два накази № 465 «Щодо проведення інвентаризації Цілісного майнового комплексу державного підприємства Ізмаїльський винзавод» та № 466 «Про затвердження складу комісії з інвентаризації Цілісного майнового комплексу державного підприємства Ізмаїльський винзавод», якими, зокрема: визначено датою інвентаризації Цілісного майнового комплексу державного підприємства «Ізмаїльський винзавод» - 30.06.2022; наказано керівнику ПрАТ «Ізмаїльський винзавод» забезпечити проведення інвентаризації Цілісного майнового комплексу державного підприємства «Ізмаїльський винзавод» станом на 30.06.2022, забезпечити достовірне відображення інформації щодо складу об`єкта в матеріалах інвентаризації, скласти зведений акт інвентаризації, передаточний баланс та передати матеріали інвентаризації до Регіонального відділення до 15.07.2022; затверджено інвентаризаційну комісію для інвентаризації ЦМК ДП «Ізмаїльський винзавод».

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях № 530 від 26.07.2022 надано згоду на передачу майна цілісного майнового комплексу «Ізмаїльський винзавод», орендованого за договором оренди № від 15.11.2000 цілісного майнового комплексу Ізмаїльський винзавод (зі змінами), укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях) та Приватним акціонерним товариством «Ізмаїльський виноробний завод», уповноваженому органу управління - Фонду державного майна України.

Відповідно до п. 11 Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, у разі надіслання орендарю письмового повідомлення про непродовження або розірвання договору оренди та неможливості проведення інвентаризації і відповідно оцінки майна у зв`язку з ненаданням орендарем представників до складу інвентаризаційної комісії, відмовою утворювати робочі інвентаризаційні групи, допускати членів інвентаризаційної комісії на об`єкт оренди та надавати достовірну і в повному обсязі інформацію, а також настанням обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) повернення (передача) майна здійснюється в такому порядку:

орендодавець приймає рішення про згоду на передачу орендованого цілісного майнового комплексу уповноваженому органу управління шляхом видання відповідного наказу та повідомляє про це уповноважений орган управління;

уповноважений орган управління, у тому числі визначений Кабінетом Міністрів України, визначає державне підприємство, у повне господарське відання якого буде передано цілісний майновий комплекс, що повертається з оренди;

орендодавець та уповноважений орган управління приймають рішення про передачу орендованого цілісного майнового комплексу зазначеному органу управління шляхом видання наказу, якщо інше не визначено Кабінетом Міністрів України;

уповноважений орган управління видає наказ щодо приймання зазначеним державним підприємством у повне господарське відання цілісного майнового комплексу, що повертається з оренди, та проведення державним підприємством інвентаризації самостійно протягом трьох місяців після прийняття ним майна на баланс;

на виконання наказу уповноваженого органу управління державне підприємство здійснює комплекс заходів щодо:

приймання цілісного майнового комплексу у повне господарське відання;

прийняття майна на баланс за даними останньої інвентаризації майна;

здійснення інвентаризації майна протягом трьох місяців після прийняття його на баланс.

Як вбачається із порядку останнім етапом у застосуванні п.11 є здійснення інвентаризації майна протягом трьох місяців після прийняття його на баланс.

Відповідно, оскільки Цілісний майновий комплекс «Ізмаїльський винзавод» відноситься до державної форми власності, то інвентаризація такого майна може бути проведена виключно у спосіб визначений Порядком повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 № 847 (Далі - Порядок №847); Положенням про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються (корпоратизуються), а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання), затвердженого постановою КМУ від 02.03.1993 № 158 (далі - Порядок № 158).

Відповідно до п.12 Порядку №847, оцінка цілісного майнового комплексу орендованого підприємства і часток держави та орендаря в ньому здійснюється на дату повної інвентаризації за даними інвентаризації і передавального балансу в 15-денний строк після їх отримання і оформлюється актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу орендованого підприємства у разі припинення або розірвання договору оренди (далі - акт оцінки) за наведеною формою (додаток).

З огляду на вказані вище норми, жодних загроз порушення майнових прав заявника у результаті прийняття оскаржуваного Наказу №530 не може відбутись. Адже у будь-якому випадку проводиться інвентаризація всього орендованого ЦМК, а в подальшому проводиться розмежування часток держави та орендаря.

Окрім того, заявник вказав, що поряд із державним майном на балансі ПрАТ Ізмаїльський винзавод обліковуються також основні засоби, що використовуються товариством в своїй виробничій діяльності та є власністю останнього.

Однак на підтвердження вказаної позиції заявником не додано жодного доказу. Заявником додано лише матеріали інвентаризації цілісного майнового комплексу «Ізмаїльський винзавод», при цьому цілісний майновий комплекс знаходиться у власності держави і зазначені матеріали інвентаризації стосуються об`єкту ЦМК, що є державним майном, а заявником не вказується, яке саме конкретне майно належить юридичні особі ПрАТ «Ізмаїльський винзавод».

З огляду на вказане вище, колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову в частині зупинення дії наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 26.07.2022 № 530 про передачу майна ЦМК Ізмаїльський винзавод уповноваженому органу управління - Фонду державного майна України, оскільки такий захід забезпечення не передбачено нормами ГПК України або іншим законом для господарського судочинства та зазначені в заяві підстави для застосування такого заходу забезпечення позову не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку судом першої інстанції було не з`ясовано обставини, що мають значення для справи та наявна невідповідність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі, встановленим обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 269-271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях на ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.08.2022 по справі №916/1778/22 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.08.2022 по справі №916/1778/22 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства Ізмаїльський виноробний завод про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 4-39/22 від 29.07.2022) до подання позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Повний текст постанови складено 01.11.2022.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: О.Ю. Аленін

С.І. Колоколов