РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.10.2022Справа № 910/4020/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Свіденко С.К., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "Укрпошта" (01001, м. Київ, район Шевченківський, вул. Хрещатик, будинок 22; ідентифікаційний код 21560045)

до Акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, район Шевченківський, бульвар Тараса Шевченка, будинок 18; ідентифікаційний код 21560766)

про стягнення 4 369 157,67 грн

Представники сторін:

від позивача: Пахомова В.А.

від відповідача: Філяровська Н.П.

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції позивача

До Господарського суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство "Укрпошта" з позовом до Акціонерного товариства "Укртелеком" про стягнення збитків в сумі 4 369 157, 67 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що відповідачем внаслідок порушення встановлених законом правил здійснення господарської діяльності в частині добросовісної поведінки при реалізації цивільних правовідносин щодо користування чужим майном завдано Акціонерному товариству "Укрпошта" збитки у вигляді неодержаного доходу, який позивач одержав би у разі додержання правил здійснення господарської діяльності відповідачем, тобто, у випадку укладення останнім договору оренди майна та внесення орендної плати за його користування.

2. Стислий виклад позиції відповідача

У поданому відповідачем відзиві останній заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на слідуюче:

- позивачем не надано жодних доказів та не підтверджено втрачену внаслідок дій АТ "Укртелеком" можливість отримання доходу від передачі в користування приміщень будівлі А на площі Поштовій, 4 в м. Ужгород.

- для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення, однак, у позовній заяві не вказано такого переліку елементів зі складу правопорушення, не розкрито та не підтверджено кожен з них, лише надано загальні визначення.

Крім того, відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності та просить застосувати до вимог позивача наслідки сплину позовної давності.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 позовну заяву Акціонерного товариства "Укрпошта" залишено без руху.

07.06.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Акціонерного товариства "Укрпошта" про долучення до матеріалів справи доказів сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 06.07.2022.

04.07.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

04.07.2022 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 підготовче засідання відкладено на 20.07.2022.

13.07.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

13.07.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

14.07.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за межами суду за допомогою програмного забезпечення EasyCon.

У підготовчому засіданні 20.07.2022 було оголошено перерву до 03.08.2022.

20.07.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за межами суду за допомогою програмного забезпечення EasyCon.

29.07.2022 до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.09.2022.

11.08.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за межами суду за допомогою програмного забезпечення EasyCon.

В судовому засіданні 07.09.2022 оголошено перерву до 14.09.2022.

В судовому засіданні 14.09.2022 представником позивача подано письмові пояснення до судових дебатів в яких зазначено, що факт користування відповідачем приміщенням загальною площею 1117,2 кв.м. підтверджується, зокрема: рішенням Господарського суду Закарпатської області від 18.10.2018 року у справі №907/648/17; твердженнями представника відповідача щодо розміщення обладнання у вказаних приміщеннях; виготовленням технічного паспорту та проведення інвентаризації ПАТ «Укртелеком» на вказаний об`єкт; договором оренди приміщення від 01.01.2022, актами обстеження від 25.08.2021 та від 16.12.2021.

Окрім того, позивач вказав, що відповідачем не спростовано надані позивачем розрахунки ціни позову, а також не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження хибності розрахунків орендної плати. Судом оголошено перерву до 05.10.2022.

15.09.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про ознайомлення з матеріалами справи.

27.09.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за межами суду за допомогою програмного забезпечення EasyCon.

27.09.2022 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення на письмові пояснення до судових дебатів в яких відповідач вказує, що судовим рішення на яке посилається позивач не підтверджується факт користування відповідачем майном площею 1117,2 кв.м., а підтверджується лише те, що власником майна є позивач. Також, відповідач вказує розрахунки позивача щодо завданих збитків є теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснив протиправні дії.

У судовому засіданні 05.10.2022, що проводилося в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення ВКЗ представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд про їх задоволення.

Представник відповідача заперечила щодо позовних вимоги, просила суд відмовити в задоволенні позову.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 05.10.2022 дослідивши її матеріали та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

В ході розгляду справи судом встановлено, що ПАТ «Укртелеком» в особі Закарпатської філії у 2017 році звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ПАТ «Укрпошта» в особі Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта» про визнання права власності на нежитлові приміщення підвалу №№1-23 загальною площею 590,9 кв.м., нежитлові приміщення першого поверху №№1-7 загальною площею 136,3 кв.м., нежитлові приміщення другого поверху №№1-12 загальною площею 390 кв.м. в будівлі літ. А за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 4; визнання нечинним та скасування свідоцтва про право власності на адмінбудинок під літ. А, що знаходиться на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 02.11.2000 року Ужгородському поштамту

В рішенні Господарського суду Закарпатської області від 18.10.2018 яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 у справі №907/648/17 було встановлено наступні обставини:

« 27.02.2004 року між ВАТ «Укртелеком» та УДПЕЗ «Укрпошта» було укладено Попередню угоду про розподіл нерухомого майна, що знаходиться у спільній власності сторін, як правонаступників Закарпатського обласного державного підприємства електрозв`язку та Закарпатського обласного підприємства поштового зв`язку. Розділом 2.13 цієї угоди сторони також визначили порядок поділу будівлі на пл. Поштовій, 4 у м. Ужгород у частках кожної із сторін.

В процесі реорганізації Закарпатського обласного підприємства зв`язку відповідно до ст. 34 Закону України «Про підприємства в Україні» (в редакції, чинній на момент реорганізації) у відповідності до наказу Державного комітету зв`язку та інформації України від 25.11.2003 № 232 «Про передачу нерухомого майна ВАТ «Укртелеком» (Закарпатська дирекція)» (надалі - наказ Держкомзв`язку №232 ) у власність ВАТ «Укртелеком» передано нерухоме майно згідно акту приймання передачі та переліку нерухомого майна, які є додатком № 1 та № 2 до вказаного наказу. Переліки нерухомого майна, переданого державою у власність Позивача сформовані станом на 01.07.1999 рік, про що зазначено в додатках.

Так, зокрема, згідно з п. 10 вказаних в акті приймання-передачі та переліку нерухомого майна, які є додатком № 1 та №2 до наказу Держкомзв`язку №232 у власність ВАТ «Укртелеком» передано приміщення - частина будівлі за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Поштова, 4. До статутного капіталу Позивача вказане нерухоме майно включено за вартістю 368569,00 гривень, визначеною станом на 01.07.1999 рік.

06 листопада 2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.10.2000 № 185 видано свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна, яким посвідчено, що об`єкт нерухомого майна в цілому, розташований на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, який складається з адміністративної будівлі під літерою «А» та склади під літерами Б та В, належить на праві державної власності Ужгородського поштамту.

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України № 8-92 від 15.12.1992 року «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» та Постанови Кабінету Міністрів України № 72 від 30.01.1993 року «Про заходи щодо організації виконання Декрету Кабінету Міністрів України Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» функції щодо управління об`єктом нерухомого майна, розташованим на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород, в тому числі спірними приміщеннями, здійснювало Міністерство зв`язку України, а в подальшому Державний комітет зв`язку України (Указ Президента України від 11.12.1997 року N 1352/97), Державний комітет зв`язку та інформатизації України (Указ Президента України 03.06.1999 року № 601/99).

… Згідно свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 02.11.2000 року, будівля адмінбудинок під літ «А» в м. Ужгороді на пл. Поштовій, 4 належить на праві державної власності Ужгородському поштампу. Зазначене свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 185 від 25.10.2000 року.

Ужгородський поштамп є структурним підрозділом Закарпатської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» (п. 1.1. Положення Ужгородського поштампу).

Відомості про будівлю поштамту занесені до Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, що підтверджується Витягом з даного реєстру від 31.03.2017 року, в якому зазначено, що будівля поштамту, яка знаходиться в м. Ужгород, пл. Поштова (Героїв Космосу), 4 є державним майном (20454128 - Майно Закарпатської дирекції УД1І113 «Укрпошта»), балансоутримувачем державного майна є Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта», суб`єктом управління, який здійснює управління майном є Міністерство інфраструктури України.

… станом на момент складення Акта приймання-передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Укртелеком» (25.11.2003 року), належало на праві державної власності Ужгородському поштампу, що підтверджується свідоцтвом відповідача про право власності на спірні приміщення від 02.11.2000 року, яке видане на підставі чинного рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 185 від 25.10.2000 року, що посвідчує право власності на конкретне майно, а саме: адмінбудівлю під літ. А, що знаходиться на пл. Поштова, 4 у м. Ужгород. Відтак, 25.11.2003 року спірне майно не могло бути передане у власність позивача, оскільки останнє перебувало у власності відповідача.

Згідно з Інвентарною карткою №1 обліку основних засобів (для будівель і споруд) від 28.08.1973 року, приміщення Поштамту - це трьохповерхова цегляна будівля, яка знаходиться в м. Ужгород, площа Героїв Космосу, дата введення в експлуатацію 1932 рік.

…. З 1994 року будівля поштамту перебувала на балансі Ужгородського поштамту Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» (зараз Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта»).

… 27.02.2004 року між ВАТ «Укртелеком» та УДПЕЗ «Укрпошта» було укладено Попередню угоду про розподіл нерухомого майна, що знаходиться у спільній власності сторін, як правонаступників Закарпатського обласного державного підприємства електрозв`язку та Закарпатського обласного підприємства поштового зв`язку. Розділом 2.13 цієї угоди сторони також визначили порядок поділу будівлі на пл. Поштовій, 4 у м. Ужгород у частках кожної із сторін. Сторонами попередньої угоди укладено акт приймання-передачі майна, складеного 27.11.2008р. на підставі попередньої угоди про розподіл нерухомого майна, яким Закарпатська філія ВАТ "Укртелеком" передала, а Закарпатська дирекція УДППЗ "Укрпошта" прийняла частину нерухомого майна, яке використовувалось для потреб ЗФ ВАТ "Укртелеком", що знаходиться за адресою м. Ужгород, пл. Поштова, 4.

… право власності відповідача на спірне майно підтверджене свідоцтвом про право власності, яке видане на підставі чинного рішення органу місцевого самоврядування.».

Так, відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі № 910/9823/17.

Отже, рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.10.2018 та постанова Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 у справі № 907/648/17, які набрали законної сили мають преюдиційне значення для суду при вирішенні даної справи № 910/4020/22, а встановлені ними обставини повторного доведення не потребують.

Листом № 415-вих-216- відповідач звернувся до Закарпатської дирекція АТ «Укрпошта» де повідомила, що у зв`язку із набранням законної сили рішення Господарського суду Закарпатської області по справі № 911/648/17 відповідач проводить демонтаж обладнання в будівлі літери А на пл. Поштовій, 4 в м. Ужгороді, оскільки частина обладнання не може буди демонтована у зв`язку з чим позивачу було запропоновано направити на адресу відповідача проект договору оренди відповідних приміщень загальною площею 310, 8 кв.м Також, відповідач просив вважати початком дії договору 01.01.2020 року.

Листом № 0928-06 від 05.07.2019 позивач звернувся до відповідача з пропозицією 08.07.2019 направити представника відповідача для оформлення відповідного Акту з метою подання в матеріали справи.

В подальшому листом № 1142-31 від 19.09.2019 позивачем було направлено відповідачу повідомлення в яку зазначено, шо ним направлено для підписання договорів оренди нежитлових приміщень, які безпідставно використовуються відповідачем.

Листом № 1180-31 позивач повідомив відповідача про необхідність підписання Акта обстеження нежитлових приміщень від 24.09.2019. Даним актом встановлено, що станом на 24.09.2019 відповідачем використовуються приміщення у будівлі літера «А» на площі Поштовій, буд. 4 в м. Ужгороді загальною площею 542,6 кв.м. Окрім того, даним актом зафіксовано, що інші приміщення будівлі, які були предметом спору у справі №907/648/17 відповідачем звільнено.

Листом № 636-вих-46- від 24.09.2019 повідомлено позивача про направлення проекту акту, складеного за результатами спільного огляду приміщення. Вищезазначеним актом встановлено, що станом на 24.09.2019 відповідачем зайнято у будівлі літера «А» на площі Поштовій, буд. 4 в м. Ужгороді приміщення загальною площею 414,7 кв.м. Окрім того, даним актом зафіксовано, що інші приміщення будівлі, які були предметом спору у справі №907/648/17 відповідачем звільнено.

Листом № 657-вих-119- відповідач повідомив, що ним розглянуто направлений позивачем проект акту обстеження приміщення будівлі літера «А» на площі Поштовій, буд. 4 в м. Ужгороді, проте наданий проект не відповідає вимогам, які поставлені судом в ході розгляду справи №907/511/17. З метою погодження позицій сторін, відповідач просив розглянути відредагований проект акту з урахуванням позиції відповідача.

Листом № 787-вих-216- від 31.10.2019 відповідачем направлено Закарпатській дирекції АТ «Укрпошта» повідомлення в якому зазначено, Закарпатській митниці ДФС, ТОВ «Корсі» та ПрАТ «Датагруп» 29.10.2019 надіслані повторні повідомлення про необхідність вирішення питання про користування підвальними приміщенням. Окрім того, до вищезазначеного повідомлення відповідачем долучено проект акту в якому зазначено перелік приміщень які зайняті технологічним обладнанням відповідача та окрема зазначено перелік приміщень які відповідач не займає. Відповідно до проекту акта від 30.09.2019 встановлено, що у користуванні відповідача перебувають приміщення загальною площею 442,7 кв.м.

Окрім того, позивачем долучено до матеріалів справи Акт обстеження приміщення будівлі л. А на пл. Поштова, 4 в м. Ужгород, що використовується ПАТ «Укртелеком» від 30.10.2019. Комісією в складі представників АТ «Укрпошта» в особі Закарпатської дирекції та в присутності представників відповідача встановлено, що станом на 30.10.2019 вбудовані приміщення загальною площею - 1091,20 кв.м. адмінбудівлі літ. «А», а саме: приміщення підвалу площею - 553,9 кв.м.; приміщення першого поверху площею - 123,6 кв.м.; приміщення другого поверху площею - 413,7 кв.м. на пл. Поштова, 4 в м. Ужгород не звільнено. Також, даним актом встановлено , що приміщення частково вивільнені від майна відповідача (офісного обладнання, комп`ютерної техніки), проте у виробничих приміщеннях, приміщеннях загального користування, знаходиться виробниче обладнання, інженері мережі розташовані на ст елі, стінах та підлозі, якими користується відповідач; комунікаційне та виробниче обладнання не демонтовано; на дверях приміщення встановлено кодові замки. Ключі від приміщень АТ «Укрпошта не передані», приміщення не опечатані. Даний акт складено за результатами візуального обстеження приміщень. Вищезазначений акт підписано представниками позивача.

До вищезазначеного Акту позивачем долучено повідомлення Суб`єкта оціночної діяльності ФОП Лендєл Л.І. №02/10 від 30.10.2019 у вступній частині якого зазначено, що 25.10.2019 надійшов запит Закарпатської дирекції АТ «Укрпошта» з проханням провести дослідження вбудованих приміщень підвалу, першого та другого поверхів адмінбудівлі літ «А» за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Поштова, 4 з метою вирішення питання про придатність приміщень для цілей оренди через електронну систему «Прозорро». В мотивувальній частині повідомлення зазначено, що 30.10.2019 року за адресою м. Ужгород,, пл. Поштова, 4, проведено візуальне обстеження частина вбудованих приміщень загальною площею 1091,20 кв.м. адмінбудівлі літ. «А», а саме приміщень підвалу площею 553,9 кв.м., приміщень першого поверху площею 123,6 кв.м.; приміщень другого поверху площею 413,7 кв.м.в мотивувальній частині повідомлення Суб`єктом оціночної діяльності викладено припущення в яких зазначено, що при проведенні обстеження вбудованих приміщень адмінбудівлі літ. «А» встановлено, що вказані приіщення знаходяться в задовільному технічному стані, пошкоджень, які б вплинули на їх експлуатацію візуально не виявлено, приміщення придатні для здачі в оренду, але в більшості приміщень наявне майно, яке не обліковується на балансі АТ «Укрпошта». По факту встановлено, що в приміщеннях першого та другого поверхів розміщено спеціалізоване обладнання - станції телефонного та телеграфного зв`язку, у підвалі - блоки живлення для цього обладнання, в деяких приміщеннях розташовані меблі лоя розміщення обслуговуючого персоналу.

В заключній частині повідомлення Суб`єкта оціночної діяльності повідомлено, про наявність у вбудованих приміщення адмінбудівлі літ. «А» за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Поштова, 4, майна (спеціалізоване обладнання та меблі), яке не належить Закарпатській дирекції АТ «Укрпошта» і не перебуває на її балансі. Вбудовані приміщення придатні для ційлей оренди після їх вивільнення або надання в оренду на догові власнику вказаного майна.

Актом обстеження приміщень будівлі літ. А на пл. Поштова, 4 в м. Ужгород, що використовувались АТ «Укрпошта» від 25.08.2021 складеним комісією в складі представників позивача проведено обстеження приміщень будівлі л. «А» на пл. Поштова, 4 в м. Ужгород, які використовувались АТ «Укртелеком», та не включені до двостороннього Акту обстеження, затвердженого 25.08.2021. Згідно з двостороннім Актом обстеження від 25.08.2021 року АТ «Укртелеком» використовує в технологічному процесі приміщення загальною площею 540,5 м. кв. (з конкретним переліком приміщень та площ згідно двостороннього акту). Решта раніше зайнятих приміщень вивільнено, та АТ «Укртелеком» в особі Закарпатської філії надано доступ до вивільнених приміщень і передано ключі Закарпатській дирекції АТ «Укрпошта».

Актом обстеження приміщень будівлі літ. А на пл. Поштова, 4 в м. Ужгород, що використовувались АТ «Укрпошта» від 16.12.2021 року складеним комісією в складі представників позивача проведено обстеження приміщень будівлі л. «А» на пл. Поштова, 4 в м. Ужгород, які використовувались АТ «Укртелеком», та не включені до двостороннього Акту обстеження, затвердженого 25.08.2021. Згідно з двостороннім Актом обстеження від 16.12.2021 року АТ «Укртелеком» використовує в технологічному процесі приміщення загальною площею 334,53 м. кв. (з конкретним переліком приміщень та площ згідно двостороннього акту). Решта раніше зайнятих приміщень вивільнено, та АТ «Укртелеком» в особі Закарпатської філії надано доступ до вивільнених приміщень і передано ключі Закарпатській дирекції АТ «Укрпошта».

Долученим до матеріалів справи Актом обстеження приміщень будівлі від 25.08.2021 підтверджується, що станом на 25.08.2021 АТ «Укртелеком» використовує в технологічному процесі приміщення загальною площею 540,5 м. кв. (з конкретним переліком приміщень та площ згідно двостороннього акту). Решта раніше зайнятих приміщень вивільнено, та АТ «Укртелеком» в особі Закарпатської філії надано доступ до вивільнених приміщень і передано ключі Закарпатській дирекції АТ «Укрпошта».

На підтвердження реальних намір позивача щодо здачі зайнятих відповідачем площ позивачем долучено до позовної заяви копії протоколів електронних аукціонів №UA-PS-2019-01-29-000017-3 від 12.02.2019, UA-PS-2019-02-13-000009-3 від 12.02.2019, UA-PS-2021-09-27-000048-1 від 12.10.2019 якими підтверджується проведення АТ «Укрпошта» аукціонів предметом яких є оренда приміщень розташованих за адресою м. Ужгород, пл. Поштова,4.

В подальшому, 01.01.2022 між Акціонерним товариством «Укрпошта» (орендодавець, позивач) та Акціонерним товариством «Укртелеком» (орендар, відповідач) укладено Договір оренди нерухомого майна №21Е000-1/22/1-22 (договір) відповідно до умов якого орендодавець зобов`язується передати орендарю в строкове платне користування нерухоме майно, розташоване в м. Ужгород, пл. Поштова, 4 літ.А, згідно з акту обстеження від 16.12.2021, загальною площею 334, 53 кв.м., та надавати орендарю послуги з утримання майна, а орендар зобов`язаний прийняти майно та послуги з утримання майна та сплачувати орендодавцю орендну плату та плату за надання послуг з утримання (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору починаючи з 01.01.2022 плата за користування майном становить 26762,4 грн без ПДВ в місяць за орендовану площу 334,53. Додатково до орендної плати нараховується ПДВ за ставкою 20%.

Пунктом 12.1. договору визначено, що договір набирає чинності після підписання сторонами акту приймання-передачі майна та діє до 30.11.204 року включно, а щодо зобов`язань невиконаних на момент закінчення дії договору - до повного їх виконання.

Актом приймання-передачі майна від 01.01.2022 підтверджується факт передачі позивачем та прийняття відповідач нерухомого майна за адресою: м. Ужгород, пл. Поштова, 4 літ. А, згідно акту обстеження від 16.12.2021, загальною площею 334,53 м.кв.

Долученим Актом обстеження приміщення будівлі засвідчується, що станом на 07.12.2021 відповідачем використовується в технологічному процесі приміщення загальною площею 334,53 кв.м., щодо яких сторони виявили намір укласти договір оренди.

Спір у даній справі виник у зв`язку із порушенням відповідачем встановлених законом правил здійснення господарської діяльності в частині добросовісної поведінки при реалізації цивільних правовідносин щодо користування чужим майном. Внаслідок недобросовісної поведінки відповідача, позивач як суб`єкт господарської діяльності метою діяльності якого є одержання прибутку був позбавлений можливості користуватись майном яке належить йому на праві власності та як наслідок унеможливило отримання доходу та завдало збитків на суму 4 369 157,67 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Із долучених до матеріалів справи листів позивача та відповідача вбачається, що сторонами у справі впродовж більше 2 років здійснювалась переддоговірна робота спрямована на укладення договору оренди нерухомого майна розташованого за адресою: м. Ужгород, пл. Поштова, 4 літ. «А» впродовж яких відповідач безпідставно користувався приміщеннями розташованими в будівлі літ. «А» на пл. Поштова, 4, м. Ужгород.

Також, суд зазначає, що спроби укладення договору оренди приміщень розташованих за адресою: м. Ужгород, пл. Поштова, 4 літ. «А» чинились в рамках мирного врегулювання спору при розгляді справи №907/511/17.

Як вказує позивач, жодних договорів із відповідачем щодо безоплатного користування майном ним не укладалось, проте, дії відповідача впродовж тривалого часу не були спрямовані ані на звільнення приміщення, ані на укладення оплатного договору - договору оренду.

Позивач відзначає, що конклюдентні дії відповідача надавали реальних очікувань щодо укладення між сторонами договору оренди.

Разом з тим, позивач відзначав, що між ним та відповідачем не укладалось жодних договорів щодо безоплатного користування майном, проте відповідач не маючи законних підстав впродовж тривалого часу продовжував користуватись майном позивача ігноруючи пропозиції як про укладення договору оренди, так і вимоги про виселення звільнення приміщення.

Статтею 49 ГК України встановлений загальний для всіх підприємців обов`язок - не порушувати права та законні інтереси інших суб`єктів господарювання, а в разі їх порушення нести майнову та іншу встановлену законодавством відповідальність за завдану шкоду і збитки.

При дослідженні пояснень та наданих сторонами доказів, суд вбачає у діях відповідача непослідовну поведінку, яка полягає у тому, що він як імовірний орендар упродовж тривалого періоду часу без належних підстав користувався майно позивача, що підтверджується Актами обстеження приміщення, проте ним не було вчинено конкретних дій спрямованих на укладення договору.

Згідно ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відторгає її як таку, що не відповідає задекларованій меті.

Відповідно до ст. 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Аналіз ч. 2 ст. 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.

Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.

Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.

Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними.

Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Враховуючи наявні докази у справі та пояснення сторін, суд розцінює поведінку відповідача стосовно ігнорування пропозицій щодо укладення договору та не звільнення приміщень як суперечливу поведінку, внаслідок чого в ході переддоговірної переписки позивач мав обґрунтовані очікування щодо укладення договору оренди приміщень та отримання доходу.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори: наявність реальних збитків; вина заподіювача збитків; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Відповідно до приписів статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України).

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

При цьому неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а могли б бути ним реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тобто, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.

Натомість наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення.

У цих висновках суд звертається до сталої правової позиції в питанні критеріїв упущеної вигоди, що неодноразово та послідовно викладалась Верховним Судом, зокрема, в постановах: від 13.12.2018 у справі № 923/700/17, від 11.11.2019 у справі № 904/7601/17, від 12.11.2019 у справі № 910/9278/18, 12.08.2020 у справі № 910/15883/14, від 27.08.2019 у справі № 910/9095/18, від 26.02.2020 у справі № 914/263/19.

Суд звертає увагу, що вимоги про відшкодування упущеної вигоди не можуть обґрунтовуватися гіпотетично та базуватися на прогнозах, а повинні мати чітке документальне обґрунтування. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення.

Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (аналогічний висновок сформовано у постанові Верховним Судом України від 18.05.2016 у справі № 6-237цс16 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18)).

Отже, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).

Перевіривши надані позивачем розрахунки упущеної вигоди суд зазначає наступне.

В тексті позовної заяви та в розрахунках долучених до неї позивач вказує, що у користуванні відповідача у період з 01.06.2019 по 25.08.2021 перебували приміщення розташовані за адресою: м. Ужгород, пл. Поштова, 4 загальною площею 1117 кв. м., проте суд не погоджується з даною позицією.

Позивачем не надано належних доказів, якими підтверджується факт перебування у користуванні відповідача приміщень загальною 1117 кв.м. Посилання позивача на рішення Господарського суду Закарпатської області у справі №907/648/17 яким встановлено факт користування відповідачем приміщеннями загальною площею 1117 кв.м. є хибним. Оскільки, відповідач звертався з позовом про визнання права власності на спірне приміщенн, проте не стверджував, що він ним користується в площі 1117 кв.м.

Звертаючись із позовом про стягнення упущеної вигоди позивач має обґрунтувати, що саме внаслідок дій відповідач у певний період з червня 2019 по грудень 2021 позивач був позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність та отримувати прибуток.

Оскільки позивачем не надано належних доказів якими підтверджується, що в користуванні відповідача у період з червня 2019 по серпень 2021 року перебувало приміщення загальною площею 1117 кв.м., суд вважає наданий розрахунок в цій частині не обґрунтованим.

Разом з тим, матеріали справи містять Акт(відповідача) обстеження приміщень від 30.10.2019 , яким підтверджується факт користування відповідачем приміщеннями що знаходяться за адресою м. Ужгород, пл. Поштова, 4 на загальній площі 442.7 кв.м, який суд вважає належним доказам щодо підтвердження факту користування відповідачем приміщенням позивача, у зв`язку з чим саме дана величина площі має використовуватись у процесі визначення суми упущеної, а не 1117 кв.м. як вказує позивач.

Надалі, 1612.2021 сторони погодили, що відповідач використовує 334,53 кв.м.

Отже, здійснивши власний розрахунок суми упущеної вигоди з урахуванням допущених позивачем помилок у визначені площі на яку позивач має право нараховувати суму упущеної вигоди, суд дійшов висновку, що сума упущеної вигоди складає 1828646,14 грн, а не 4369157,67 грн як зазначає позивач.

Окрім того суд зазначає, що при розрахунках суми упущеної вигоди позивачем використовувались значення ціни за 1 кв.м. яка відповідала дійсним цінам за оренду одного кв.м. у відповідній місцевості (м. Ужгрод) та у відповідний проміжок часу (червень 2019 - грудень 2021).

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги, що позивач відповідно до Статуту є суб`єктом господарської діяльності метою отримання прибутку, зокрема і від операцій з нерухомим майном, суд вважає, що саме внаслідок дій відповідача позивач був позбавлений займатись господарською діяльністю, у зв`язку з чим йому було завдано збитків на саму 1828646,14 грн.

У зв`язку з викладеним, суд частково задовольняє позовні вимоги про стягнення суми неодержаних доходів.

Що стосується доводів відповідача про застосування до вимог позивача пропуску строку позовної давності, то суд вказує наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 року).

Суд зазначає, що позивач звернувся із даним позовом 01.06.2022 шляхом подання позовної заяви через канцелярію Господарського суду міста Києва, що підтверджується штемпелем на першому аркуші позовної заяви.

Разом з тим звертаючись із позовом про стягнення збитків за період з червня 2019 по грудень 2021 року, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги подано без пропуску позовної давності, а тому заява позивача про застосування наслідків пропуску позивної даності є безпідставною.

Частинами 1-2 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1-3 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Отже, з огляду на встановлені судом обставини, позов Акціонерного товариства "Укрпошта" підлягає частковому задоволенню. Звертаючись із позовною заявою позивачем надано належні та допустимі доказами (в частині задоволених вимог) якими обґрунтовано розмір збитків який завдано позивачу внаслідок недобросовісних дій відповідача.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Укрпошта" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, район Шевченківський, бульвар Тараса Шевченка, будинок 18; ідентифікаційний код 21560766) на користь Акціонерного товариства "Укрпошта" (01001, м. Київ, район Шевченківський, вул. Хрещатик, будинок 22; ідентифікаційний код 21560 (один мільйон вісімсот двадцять вісім тисяч шістсот сорок шість) грн 14 коп. упущеної вигоди та 27429 (двадцять сім тисяч чотириста двадцять дев`ять) грн 69 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 26.10.2022

Суддя Дмитро БАРАНОВ