ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/3909/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Колоколова С.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання, за дорученням головуючого судді: Іванов І.В.

за участю представників сторін:

від Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ, м. Черкаси

не з`явився;

від Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське

на рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 року (суддя Погребна К.Ф.), повний текст рішення складено та підписано 18.07.2022 року

у справі: №916/3909/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ, м. Черкаси

до відповідача: Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське

про стягнення 322 203 грн.76 коп.,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ", м. Черкаси звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське, в якій просило суд стягнути з Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ", м. Черкаси заборгованість за спожитий природний газ у січні лютому 2021 року у розмірі 277 772 грн. 04 коп.; 3% річних за користування грошовими коштами - 5433 грн. 68 коп., інфляційні збитки 12138 грн. 64 коп.; а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ", м. Черкаси посилається на неналежне виконання Нерубайською сільською радою Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське зобов`язань за договором постачання природного газу від 06.03.2020 року №С/223-20 в частині проведення розрахунків за поставлений природний газ.

03.05.2022 року до Господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог (вх.7322/22), в якій позивач просив суд прийняти заяву про збільшення позовних вимог; стягнути з Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ", м. Черкаси 322203 грн. 76 коп., з яких залишок основного боргу за спожитий газ у січні 2021 року 84647 грн. 14 коп.; залишок основного боргу за спожитий газ у лютому 2021 року 193124 грн. 90 коп.; 3% річних за користування грошовими коштами 8515 грн. 80 коп.; інфляційні збитки 35915 грн. 92 коп.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 року у справі №916/3909/21 (суддя Погребна К.Ф.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ, м. Черкаси до Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське задоволено у повному обсязі; стягнуто з Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ, м.Черкаси заборгованість за спожитий природний газ у січні-лютому 2021 року в сумі 277 772 грн. 04 коп., 3% річних в сумі 8 515 грн. 80коп., інфляційні витрати в розмірі 35 915 грн. 92коп. та судовий збір в сумі 4 833 грн. 06коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог, з огляду на що місцевий господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Нерубайська сільська рада Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з неї 3% річних в розмірі 8515 грн. 80 коп. та інфляційних втрат в розмірі 35915 грн. 92 коп., заявлених позивачем під час подання заяви про збільшення позовних вимог, не погодилася, тому звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просила суд рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 року у справі №916/3939/21 у вказаній вище частині скасувати; а також відшкодувати скаржнику за рахунок позивача сплачений судовий збір у розмірі 4833 грн. 06 коп.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник, посилаючись на умови укладеного між ним та позивачем договору на постачання природного газу та встановлені судом першої інстанції обставини справи, зазначив, що вiдповiдно до актiв приймання- передачі, якi позивач направляв до Нерубайської сiльської ради, сума заборгованостi з урахуванням ПДВ становила 482 697 грн. 83 коп. тобто, за цiною 6893 грн. 95 коп. за 1000 куб., що не вiдповiдає дiючій на той час додатковій угодi.

При цьому, Нерубайською сiльською радою Одеського району Одеської області було направлено лист №02-17-408 вiд 19.03.2021 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ», м. Черкаси з вимогою надати акти приймання-передачi щодо заборгованостi за споживання природного газу Нерубайською сiльською радою за цiною, яка відповідає узгодженiй додатковiй yгoдi №4 вiд 07.12.2020 року за цiною 6216 грн. за 1000 куб. в т. ч. ПДВ, а не за цiною 6893 грн. 95 коп. за 1000 куб. м. в т. ч. ПДВ, що позивачем було проігноровано, в результатi чого Нерубайська сiльська рада не мала змогу погасити заборгованiсть завчасно вiдповiдно до умов договору та додаткових угод.

Відтак, на переконання скаржника, саме позивач порушив вимоги п. 3.3 договору №С/223-20 вiд 06.03.2020 року, надсилаючи акти за цiною, яка не була узгоджена шляхом пiдписання додаткової угоди, з огляду на що 3% рiчних в сумi 8 515 грн. 80 коп., iнфляцiйнi втрати в сумi 35 915 грн. 92 коп. та судовий збiр в сумi 4833 грн. 06 коп. має понести саме позивач, а Нерубайська сiльська рада має понести лише витрати за спожитий газ у сумi 277 772 грн. 04 коп.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 року за апеляційною скаргою Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське на рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 року у справі № 916/3909/21 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до судового розгляду.

06.10.2022 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ", м. Черкаси надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить суд апеляційну скаргу Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 року у справі № 916/3909/21 залишити без змін. Судовою колегією відзив було долучено до матеріалів справи.

Зокрема, у відзиві позивач зазначає, що судом першої інстанції було застосовано норму ст. 625 Цивільного кодексу України з урахуванням вiдповiдних висновків, викладених у постановах Верховного Суду, чим дотримано вимоги ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ", м.Черкаси звертає увагу колегії суддів на ту обставину, що скаржником, під час розгляду справи судом першої інстанції, не надано жодних заперечень, відзиву щодо заявлених вимог позивачем, а отже, на думку останнього, в розумiннi ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суд мав можливiсть прийняти рiшення по справi лише в межах наявних матерiалiв.

Також позивач зазначив, що в матерiалах справи мiстяться належнi та допустимі докази того, що вiдповiдачем був спожитий природний газ в заявлених обсягах та у зв`язку з неналежним виконанням вiдповiдачем умов договору в частині вчасних розрахунків, позивачем надано розрахунок 3% рiчних та iнфляцiйних збиткiв, який виконано у відповідності до розрахункових документів, доданих до умов договору (зокрема, щодо цiни за одиницю товару). При цьому, скаржником не було надано власного контррозрахунку як розміру 3% річних, так і інфляційних втрат, які розцінюються як особлива мiра вiдповiдальностi боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ", м.Черкаси зазначило, що скаржник, не заперечуючи факту наявностi боргу за договором, досi не здiйснив остаточних розрахункiв (на виконання рiшення суду в частинi стягнення боргу в розмiрi - 277 772 грн. 04 коп.), а отже позивач i станом дотепер несе матерiальнi втрати вiд знецiнення грошових коштiв унаслiдок iнфляцiйних процесiв та неотриманнi компенсації вiд боржника за користування останнiм утримуваними грошовими коштами, належними до сплати.

В судове засідання представники учасників справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про надіслання ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду засобами електронного зв`язку та поштовим повідомленням.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи.

Крім того, скаржником, разом з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду, без відповідного клопотання про долучення до матеріалів справи, було подано наступні документи: лист Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське від 26.02.2021 року №02-17-291, адресований Товариству з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ, м. Черкаси, у якому відповідачем ставилось питання перед позивачем щодо відмови від виділення лімітів природного газу; лист Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське від 17.03.2021 року №02-17-394, адресований Товариству з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ, м. Черкаси, щодо погодження тарифів та здійснення перерахунку за листопад грудень 2020 року; вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ, м. Черкаси про сплату заборгованості від 19.03.2021 року №19/03-01; лист Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське від 19.03.2021 року №02-17-408, адресований Товариству з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ, м. Черкаси, щодо коригування ціни за спожитий природний газ за період листопада грудня 2020 року; лист Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське від 30.03.2021 року №02-17-472, адресований Товариству з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ, м. Черкаси, щодо укладення додаткової угоди №7 до договору про постачання природного газу від 06.03.2020 року №С/223-20.

Судова колегія не приймає надані скаржником до суду апеляційної інстанції вказані вище документи та повертає їх останньому з огляду на вимоги ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, оскільки, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому, колегія суддів зауважує, що у даному випадку скаржником не заявлялось клопотання щодо долучення вказаних документів в якості письмових доказів у справі, а також не зазначено причин, які не залежали від нього, з яких відповідні документи не було подано в якості письмових доказів під час розгляду справи судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 року у справі № 916/3909/21 не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

06.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ, м. Херсон (постачальник) та Нерубайською сільською радою Одеського району Одеської області (споживач) було укладено договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № С/223-20, за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язався передати у власність споживача у 2020 році товар за кодом ДК 021:2015-9120000-6 Газове паливо (Природний газ), а споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Річний плановий обсяг постачання газу 90 000 куб. м. (п.1.2 договору).

Згідно із п. 1.3 договору планові обсяги споживання природного газу по місяцях, у куб. м. становлять: березень 5000; квітень 500; травень 100; червень 100; липень 100; серпень 100; вересень 500; жовтень 2000; листопад 10000; грудень 71600.

Пунктом 2.6. договору передбачено, що визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку: за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРС/Оператором ГТС та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРС/Кодексу ГТС; на підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГТС/Оператора ГРС постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу (п.2.7 договору).

Згідно п. 2.8 договору, у випадку ненадання споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним, підписаного споживачем акта приймання-передачі газу, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється Постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРС/Оператора ГТС. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника.

Пункт 2.9 визначено, що у випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання- передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРС.

Відповідно до п.3.1 договору, розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються постачальником та споживачем.

Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що ціна газу на момент укладення договору становить - 3 892,76 грн. за 1000 куб. м., крім того ПДВ - 778,55 грн., всього з ПДВ - 4 671,31 грн. у тому числі компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 148,99 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 3.3 договору, зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

За вимогами п. 5.1. договору, сторони підтвердили, що ознайомлені з правами та обов`язками для постачальника та споживача, визначеними Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом ГТС, Кодексом ГРС, Правилами постачання та гарантують їх безумовне дотримання.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором, сторони несуть відповідальність згідно з договором і чинним законодавством України (п. 6.1. договору).

За вимогами п. 8.2. договору, у разі наміру змінити постачальника, споживач повинен виконати свої зобов`язання по розрахунках перед постачальником за цим договором та підписати з ним додаткову угоду про розірвання договору постачання газу або його призупинення в частині постачання газу. В такому разі сторони зобов`язуються здійснити зміну постачальника (підписати відповідну додаткову угоду про розірвання/призупинення цього договору) в термін не більше трьох тижнів з дня направлення споживачем повідомлення про намір змінити постачальника.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення їх підписів печатками сторін і діє до 31.12.2020 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

Вказаний договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками без застережень та зауважень.

14.05.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ, м. Херсон (постачальник) та Нерубайською сільською радою Одеського району Одеської області (споживач) було укладено додаткову угоду №1 до договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № С/223-20, за якою сторони узгодили між собою зміну розділу договору: «Місцезнаходження та банківські реквізити сторін».

02.11.2020 року, додатковою угодою № 2 до спірного договору постачання природного газу, сторони узгодили щодо зміни ціни природного газу з 01.09.2020 року у розмірі 5 138 грн. 40 коп. з ПДВ, а також фактичні обсяги постачання газу.

Додатковою угодою № 3 від 04.11.2020 року сторони погодили зміни до спірного договору щодо ціни природного газу з 01.10.2020 року - 5 652 грн. 24 коп. з ПДВ.

Додатковою угодою №4 від 07.12.2020 року - щодо зміни ціни природного газу з 15.10.2020 року - 6 216,00 грн. з ПДВ.

Додатковою угодою № 5 від 31.12.2020 року щодо продовження строку дії договору до 31.03.2021 року.

Додатковою угодою № 6 від 08.02.2021 року сторони погодили продовжити дію договору в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної у договорі, укладеному в попередньому році, а саме на 84000 грн.; викладено у новій редакції реквізити споживача.

Додатковою угодою № 7 від 31.03.20201 року сторони вчергове погодили продовження дії договору до 15 квітня 2021 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

На виконання умов договору, постачальник поставив споживачу протягом січня-лютого 2021 року природний газ в обсязі 27,279 тис.м.куб. на загальну суму - 169 566,26 грн. та 31,069 тис.м.куб.. на загальну суму - 193 124,90 грн. відповідно, що вбачається з наявних у матеріалах справи актах приймання- передачі природного газу № РН-0000679 від 31.01.2021 року та № РН-0001375 від 28.02.2021 року (з урахуванням актів коригування вартості природного газу №РН-00000090 від 23.03.2021 року та №РН-00000091 від 23.03.2021 року відповідно).

Постачання природного газу відповідачу у спірний період також підтверджується наявною у матеріалах справи інформацією щодо остаточної алокації відборів споживач з ЕІС кодом 56XS00004AHКХ00В, з якої вбачається, що у лютому 2021 року поставлено 31069 м. куб., у січні 2021 року 27279 м. куб.

31.03.2021 року на адресу відповідача позивачем було надіслано претензію №107/03-01, у якій Товариство з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ, м. Херсон зазначило про наявність у Нерубайської сільської ради заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 277772 грн. 04 коп. та вимагало у відповідача сплату боргу у 20-ти денний термін з моменту отримання даної претензії.

Вказані акти, відповідні рахунки та претензія №107/03-01 від 31.03.2021 року позивачем були надіслані на адресу відповідача та отримані останнім 06.04.2021року.

У зв`язку із несплатою боргу на час подання позовної заяви у розмірі 277772 грн. 04 коп., позивачем відповідачу було нараховано 3% річних та інфляційні втрати, з урахуванням збільшення розрахункового періоду у розмірі 8515 грн. 80 коп. та 35915 грн. 92 коп. відповідно.

Доказів сплати відповідачем заборгованості перед позивачем за спожитий природний газ матеріали справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин наявності або відсутності правових підстав для стягнення з Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ", м. Черкаси 322203 грн. 76 коп., з яких залишок основного боргу за спожитий газ у січні 2021 року 84647 грн. 14 коп.; залишок основного боргу за спожитий газ у лютому 2021 року 193124 грн. 90 коп.; 3% річних за користування грошовими коштами 8515 грн. 80 коп.; інфляційні збитки 35915 грн. 92 коп., у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем відповідних обов`язків щодо оплати за поставлений йому позивачем природний газ.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Оскільки у даній справі скаржником фактично оскаржується лише сума нарахованих позивачем 3% річних у розмірі 8515 грн. 80 коп. та інфляційних втрат у розмірі 35915 грн. 92 коп., зобов`язання по сплаті яких виникли у відповідача, на переконання позивача, у зв`язку із невиконанням Радою господарських зобов`язань в плані своєчасної оплати за поставлений природний газ у відповідності до договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 06.03.2020 року з додатковими угодами до нього, правомірність стягнення судом першої інстанції з відповідача основної суми заборгованості за вказаним спірним договором, в силу вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України колегією суддів в апеляційному порядку не переглядається також і з огляду на те, що за текстом апеляційної скарги вказана обставина скаржником не заперечується.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов`язання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

Передбачене законом (ст. 625 Цивільного кодексу України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Так, як вбачається з матеріалів справи, та не оспорюється сторонами, на виконання укладеного між сторонами договору постачання природного газу від 06.03.2020 року №С/223-20, з додатковими угодами до нього, позивачем відповідачу в січні-лютому 2021 року було поставлено природний газ загальним об`ємом 27,279 тис. м. куб. та 31,069 тис. м. куб., що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання- передачі природного газу № РН-0000679 від 31.01.2021 року та № РН-0001375 від 28.02.2021 року (з урахуванням актів коригування вартості природного газу №РН-00000090 від 23.03.2021 року та №РН-00000091 від 23.03.2021 року відповідно).

Проте, оплату за поставлений природний газ відповідач здійснював несвоєчасно та у повному обсязі за нього не сплатив, відповідно до умов договору постачання природного газу, у зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 277 772 грн. 04 коп., що Нерубайською сільською радою не заперечується та наголошується на наявності у неї вказаної заборгованості.

Невиконанням господарського зобов`язання щодо сплати за поставлений природний газ, відповідач порушив умови укладеного між ним та позивачем договору постачання газу, а саме п. 4.4. договору, який визначає, що розрахунки за спожитий газ проводяться шляхом оплати споживачем грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 15 календарних днів з моменту отримання рахунків за отриманий товар та актів приймання передачі природного газу.

Так, колегією суддів встановлено, що 31.03.2021 року на адресу відповідача позивачем було надіслано претензію №107/03-01, у якій Товариство з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ, м. Херсон зазначило про наявність у Нерубайської сільської ради заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 277772 грн. 04 коп. та вимагало у відповідача сплату вказаного боргу. До вказаної претензії, що підтверджується наявним у матеріалах справи описом вкладення до цінного листа та поштовою квитанцією від 31.03.2021 року, позивачем відповідачу було також надіслано акти приймання- передачі природного газу № РН-0000679 від 31.01.2021 року та № РН-0001375 від 28.02.2021 року, акти коригування вартості природного газу №РН-00000090 від 23.03.2021 року та №РН-00000091 від 23.03.2021 року, рахунки на оплату, акти звірки.

Вказані документи отримані відповідачем 06.04.2021року, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Проте, на час подання позову, відповідачем заборгованість за поставлений природний газ сплачено не було, у зв`язку із чим позивачем було вірно визначено початок періоду з 22.04.2021 року, з якого розраховується 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційні втрати, та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 03.05.2022 року вх. №7322/22 встановлено дату закінчення розрахунку 29.04.2022 року.

Як вже раніше за текстом постанови було зазначено колегією суддів, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що така міра відповідальності як нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості останнім нараховано правомірно, з огляду на що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку із неналежним виконанням останнім наявних у нього господарських зобов`язань.

Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає, що вони виконані арифметично вірно, з огляду на що рішення суду першої інстанції в цій частині скасування не потребує.

Щодо тверджень відповідача, визначених ним в апеляційній скарзі, які виражені, зокрема, у незгоді з рішенням місцевого господарського суду щодо стягнення зі споживача саме 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням збільшення позивачем позовних вимог, колегія суддів зазначає таке.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 року у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 року у справі №918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 Цивільного кодексу, відтак стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 року у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 року у справі № 642/493/17-ц.

Тобто, у даному випадку, позивач мав право на збільшення позовних вимог у зв`язку із перерахуванням кінцевого періоду обрахунку 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на що, розмір 3% річних визначено в сумі 8 515 грн. 80 коп., а інфляційні витрати в розмірі 35 915 грн. 92 коп., що в кінцевому рахунку правомірно стягнуто судом першої інстанції з урахуванням вимог матеріального права.

При цьому, доводи скаржника про те, що саме позивачем було порушено умови спірного договору, а саме його п. 3.3., який постачав природний газ за ціною, не обумовленою у договорі постачання природного газу та додаткових умов до нього, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем вказане питання не ставилось, не доводилось належним чином, представник скаржника взагалі не був присутній в судових засіданнях, хоча останній був повідомлений судом і щодо дати розгляду його справи, і щодо місця та часу, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення щодо відправлення поштової кореспонденції канцелярією суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскаржуючи розмір 3% річних та інфляційних втрат, скаржник пов`язує їх нарахування із загальним розміром заборгованості за поставлений позивачем останньому природний газ 277772 грн. 04 коп., погоджуючись із таким розміром, що є взаємовиключним поняттям, оскільки нарахування міри відповідальності боржника напряму залежить від суми заборгованості за спірним договором, а таку суму скаржник фактично не оспорює та погоджується з нею. При цьому, в апеляційній скарзі скаржник посилається на письмові документи, оцінку яким судом першої інстанції під час розгляду справи надано не було, у зв`язку із тим, що відповідач жодним чином не заявляв клопотання про їх долучення до матеріалів господарської справи з невідомих причин, а суд апеляційної інстанції, в силу вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, надані скаржником письмові документи повернув заявнику з огляду на принцип змагальності сторін.

Відтак, доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі не приймаються колегією суддів до уваги та не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині стягнення з останнього нарахованих сум 3% річних та інфляційних втрат.

У ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що всі істотні обставини справи судом першої інстанції встановлені вірно, аргументи, викладені в апеляційній скарзі свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не знайшли, з огляду на що, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасування або зміни не потребує.

З огляду на вказане, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське задоволення не потребує, а рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 року у справі № 916/3909/21 в частині стягнення з відповідача на користь позивача сум нарахованих 3% річних та інфляційних втрат є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське на рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 року у справі № 916/3909/21 в частині стягнення з Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, село Нерубайське на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ", м. Черкаси 3% річних в сумі 8 515 грн. 80коп., інфляційних втрат в розмірі 35 915 грн. 92коп. залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 року у справі № 916/3909/21 у цій частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 31 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
С.І. Колоколов