ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.10.2022м. СумиСправа № 920/738/22

Господарський суд Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства «Агророзвиток»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «РОДОС-С»

про стягнення 68224 грн. 70 коп.,

Стислий виклад позицій сторін по справі, заяви та клопотання сторін. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач звернувся з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 68224 грн. 70 коп., з яких: 37289 грн 05 коп. основного боргу, 11433 грн 95 коп. пені, 8315 грн 99 коп. інфляційних збитків, 11186 грн 70 коп. штрафу, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки нафтопродуктів №72 від 20.02.2019 р (далі за текстом «Договір»).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що між сторонами було укладено договір поставки. Позивач поставив, а відповідач прийняв без заперечень паливно-мастильні матеріали, проте здійснив лише часткову оплату, що є порушенням п. 2.1.1. Договору. Тому, зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача боргу, 3% річних, інфляційних збитків, пені та штрафу.

Ухвалою суду від 27.09.2022 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без проведення судового засідання.

Ухвала суду відповідачем не отримана та повернута адресу суду з відміткою на поштовому конверті «за адресою не знаходиться».

Судом перевірено інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та встановлено, що ухвала суду була надіслана на адресу реєстрації юридичної особи, яка зазначена в реєстрі, а отже відповідач повідомлений належним чином про відкриття провадження у справі.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Між сторонами 20.02.2019 був укладений договір поставки нафтопродуктів №72 (далі за текстом «Договір») та додаткові угоди до Договору. Вищезазначений факт підтверджується копією Договору та додаткових угод до Договору (а.с.22-24, 26, 27) .

Сторонами суду не надано доказів, що Договір визнавався недійсним у судовому порядку, а тому Договір підлягав обов`язковому виконанню сторонами.

Відповідно до п. 1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, позивач (постачальник) зобов`язується поставляти, організовувати та забезпечувати заправку паливно-мастильними матеріалами автотранспорту відповідача (покупця), а відповідач зобов`язується приймати та оплачувати відпущені паливно-мастильні матеріали (надалі - ПММ).

Згідно з умовами п.2.1.1. Договору відповідач перераховує у безготівковому вигляді грошові кошти в якості оплати за ПММ на банківський рахунок позивача на протязі 1 банківського дня з моменту отримання ПММ згідно належним чином оформлених чеків, накладних та у розмірі, вказаному у рахунках-фактурах відповідно до фактично поставленого обсягу ПММ.

Пунктом 2.1.9. Договору передбачено, що постачальник до 5 числа місяця наступного за звітним видає покупцю видаткову накладну на кількість і суму отриманих ПММ.

Видаткові накладні та інші документи первинного бухгалтерського обліку, не підписані покупцем протягом 10 днів з дати отримання, підписані лише зі сторони постачальника, вважаються належно оформленими, вірними та мають юридичну силу (п. 2.10. Договору).

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору в період з 20.02.2019 по 12.09.2022 передав, відповідач отримав 2957507 грн 47 коп. У свою чергу, відповідачем здійснено часткову оплату на загальну суму 2920218 грн 42 коп.

Таким чином, станом на 12.09.2022 (дата складення позову) заборгованість відповідача за отримані ПММ складає 30660 грн 44 коп., що підтверджується письмовими матеріалами справи, а саме: актами приймання-передачі паливних карт (а.с. 28-31), видатковими накладними (а.с. 33-40, 43-57), реєстром документів по банківських виписках (а.с. 42), а також підписаним представниками сторін належним чином актом звірки взаєморозрахунків (а.с. 32).

22.07.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією вих. №45 про сплату суми боргу до 10.08.2021 (а.с. 68-69), проте зазначена претензія залишена відповідачем без відповідного реагування.

Заборгованість у розмірі 37289 грн 05 коп. відповідачем не сплачена, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивачем розрахунок позовних вимог виконано в тексті позовної заяви (а.с. 5).

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано доводів позивача. Тому вказані вище обставини є такими, що встановлені судом на підставі належних та допустимих доказів, які надані позивачем.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Враховуючи встановлений судом факт невиконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 37289 грн 05 коп. основного боргу є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення штрафу та пені.

Згідно зі ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 ст. 231 ГК України.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що у разі прострочення терміну оплати за цим Договором покупець виплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожний день такого прострочення, а також 30% від розміру дебіторської заборгованості штрафних санкцій.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 11433 грн 95 коп. пені, нарахованої за період з 30.06.2021 по 12.09.2022, та 11186 грн 70 коп штрафу.

Позивачем розрахунок виконано в тексті позовної заяви (а.с. 5).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Право позивача на стягнення з відповідача пені передбачене діючим законодавством України та умовами Договору, судом встановлено факт порушення грошового зобов`язання з боку відповідача.

З урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України судом був здійснений перерахунок пені за період з 30.06.2021 по 30.12.2021, виходячи з суми боргу 37289 грн 05 коп. та встановлено, що розмір пені за казаний період - 3120 грн 02 коп. є обґрунтованим та правомірним.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 8313 грн 93 коп. пені слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Враховуючи порушення строків виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, а також те, що право позивача на стягнення з відповідача штрафу передбачене діючим законодавством України та умовами Договору, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 11186 грн 70 коп. штрафу є обґрунтованими та правомірними.

Стосовно вимоги про стягнення інфляційних збитків.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 8135 грн 99 коп. інфляційних збитків, нарахованих за період з 30.06.2021 по 12.09.2022.

Позивачем розрахунок інфляційних збитків виконано в тексті позовної заяви (а.с.5).

Оскільки судом вище було встановлено факт порушення грошового зобов`язання по Договору з боку відповідача, позовні вимоги про стягнення з відповідача 8135 грн 99 коп. інфляційних збитків, нарахованих за період з 30.06.2021 по 12.09.2022, є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволено частково, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2178 грн 57 коп покладаються на відповідача, 302 грн 43 коп. покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Приватного підприємства «Агророзвиток» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «РОДОС-С» про стягнення 68224 грн 70 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РОДОС-С» (пл. Покровська, буд. 13, м. Суми, 40000, ) на користь Приватного підприємства «Агророзвиток» (вул. Гагаріна, буд. 39, кв. 31, м. Черкаси, 18002, ) 37289 грн 05 коп. основного боргу, 3120 грн 02 коп. пені, 8315 грн 99 коп. інфляційних збитків, 11186 грн 70 коп. штрафу, 2178 грн 57 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У позові в частині стягнення 8313 грн 93 коп. пені відмовити.

4. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 302 грн 43 коп. покласти на позивача Приватне підприємство «Агророзвиток».

5. Видати Приватному підприємству «Агророзвиток» наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 27.10.2022.

Суддя О.Ю. Резніченко