ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2022 р. Справа №926/2666/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів

Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кострик К.,

представники сторін:

позивача: не з`явився,

відповідача: Іванович Л.,

розглянувши апеляційну скаргу Управління комунальної власності Чернівецької міської ради від 04.08.2022 №14/01/1143 (вх. суду від 12.08.2022 №01-05/1999/22)

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 19.07.2022 (повний текст ухвали складено 19.07.2022, суддя Гончарук О.В., м. Чернівці)

про забезпечення позову,

у справі № 926/2666/22

за позовом Фізичної особи-підприємця Бондаренка Сергія Валерійовича, м. Чернівці

до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради, м. Чернівці

про визнання продовженим строку дії договору довгострокової оренди нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022року ФОП Бондаренко С.В. звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради про визнання продовженим строку дії договору довгострокової оренди нерухомого майна.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 23.07.2001 ФОП Церковнюк Р.В. та Виконавчий комітет Чернівецької міської ради уклали договір довгострокової оренди нерухомого майна №ЗД/18 на нежитлове приміщення, загальною площею 167,5 кв.м., що розташоване за адресою: пл. Центральна, 1 у м.Чернівці, строком до 25.07.2022 (з подальшими змінами та доповненнями). Так, 14.08.2008 права та обов`язки орендаря за вказаним договором передано від ФОП Церковнюк Р.В. позивачу- ФОП Бондаренку С.В., а з 01.12.2008 сторони погодили загальну орендовану площу 303,9 кв.м. 22.04.2022 позивач повідомив відповідача про бажання продовжити дію договору довгострокової оренди нерухомого майна №ЗД/18 від 23.07.2001, однак 05.05.2022 Управлінням комунальної власності Чернівецької міської ради видано Наказ №148, яким відмовлено позивачу у продовженні дії договору оренди. Посилаючись на постанову КМУ від 27.05.2022 №634, якою встановлено, що договори оренди комунального майна на період воєнного стану продовжують свою дію на такий період, та на відсутність повідомлення орендодавця за 30 календарних днів про непродовження дії договору, позивач вказує про наявність підстав для пролонгації договору оренди.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу до набрання законної сили судовим рішенням вчиняти будь-які дії, спрямовані на звільнення, виселення, щодо обмеження доступу чи унеможливлення користування позивачем нерухомим майном, що знаходиться за адресою: пл. Центральна, 1 у м.Чернівці, загальною площею 303,9 кв.м., на підставі договору оренди нерухомого майна №ЗД/18 від 23.07.2001, та заборони відповідачу до набрання законної сили судовим рішенням вчиняти юридично значущі дії, спрямовані на передачу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: пл. Центральна, 1 у м.Чернівці, загальною площею 303,9 кв.м., що передане в оренд позивачу за договором оренди нерухомого майна №ЗД/19 від 23.07.2001 у користування чи власність іншим особам.

Як на наявність підстав для забезпечення позову позивач посилався на наказ відповідача від 05.05.2022 №148, на підставі якого він може вчиняти дії щодо виселення, обмеження чи унеможливлення користування позивачем орендованого нерухомого майна, у зв`язку з чим позивач вказує про існування загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про визнання строку дії договору довгострокової оренди нерухомого майна продовженим.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 19.07.2022 у справі № 926/2666/22 задоволено заяву ФОП Бондаренка С.В. про забезпечення позову. Заборонено Управлінню комунальної власності Чернівецької міської ради до набрання законної сили судовим рішенням вчиняти будь-які дії, спрямовані на звільнення, виселення, щодо обмеження доступу чи унеможливлення користування позивачем нерухомим майном, що знаходиться за адресою: м.Чернівці, Центральна Площа,1, загальною площею 303,9 кв.м, на підставі договору оренди нерухомого майна №ЗД/18 від 23.07.2001. Заборонено Управлінню комунальної власності Чернівецької міської ради до набрання законної сили судовим рішенням вчиняти юридично значущі дії, спрямовані на передачу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м.Чернівці, Центральна Площа,1 , загальною площею 303,9 кв.м. що передане в оренду позивачу за договором оренди нерухомого майна №ЗД/19 від 23.07.2001 у користування чи власність іншим особам.

При прийнятті ухвали суд першої виходив з того, що є предметом спору у справі №926/2666/22 є вимоги про продовження строку дії договору довгострокової оренди нерухомого майна, водночас, відповідач не позбавлений можливості вчиняти будь-які дії, спрямовані на звільнення, виселення, щодо обмеження доступу чи унеможливлення користування позивачем орендованим майном та вчиняти юридично значущі дії, спрямовані на його передачу у користування чи власність іншим особам. Відтак з урахуванням принципів розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, з метою забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, суд дійшов висновку про необхідність забезпечення позову у заявлений позивачем спосіб.

Управління комунальної власності Чернівецької міської ради (відповідач) не погодилось з ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, зокрема, що суд першої інстанції не навів переконливих мотивів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо орендованого майна призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення, та не обгрунтував відповідність виду забезпечення позовним вимогам. Зазначає, що забороняючи Управлінню здійснювати узагальнений облік та контроль за використанням майна, суд першої інстанції втрутився виключну компетенцію виконавчих органів і позбавив їх можливості здійснювати надані їм повноваження в частині управління комунальним майном.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.

Ухвалою від 15.09.2022 призначено розгляд справи в судовому засіданні 18.10.2022.

У судовому засіданні 18.10.2022 представник апелянта підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Позивач не подав відзиву на апеляційну скаргу та не забезпечив явки свого представника в судове засідання.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити , а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з огляду на наступне.

При перегляді ухвали місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Положеннями статті 136 ГПК України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених статтею 136 ГПК України, а саме якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.(Близькі за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.07.2020 у справі №914/2157/19, від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/19, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Крім того, має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Перелік заходів забезпечення позову наведений в частині першій статті 137 ГПК України, якою передбачено, що позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Предметом спору даній справі є вимоги позивача про визнання продовженим строку дії договору від 23.07.2001 №3Д/18 довгострокової оренди нерухомого майна, тобто позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтовував її, зокрема, тим, що на підставі договору довгострокової оренди нерухомого майна №ЗД/18 він користується нежитловим приміщенням комунальної власності на пл.Центральна, 1 у м.Чернівці, строк дії якого сторони передбачили до 25.07.2022. З метою продовження вказаного договору 22.04.2022 позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про продовження його дії, за результатом розгляду якої відповідач видав наказ від 05.05.2022 №148 про відмову в продовження договору оренди №ЗД/18. Водночас, пославшись на постанову КМУ від 27.05.2022 №634, якою встановлено, що договори оренди комунального майна на період воєнного стану продовжують свою дію на такий період, та на відсутність повідомлення орендодавця за 30 календарних днів про непродовження дії договору, позивач вказує про наявність підстав для пролонгації договору оренди.

Відтак, внаслідок прийняття такого наказу від 05.05.2022 №148 відповідач після закінчення строку дії договору вправі вчиняти будь-які дії, спрямовані на унеможливлення користування відповідачем орендованим майном, а відтак з огляду на предмет спору у даній справі-визнання договору оренди продовженим, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся.

При цьому, суд зазначає, що забезпечення позову є тимчасовим заходом і такі заходи забезпечення позову не вирішують наявності будь-якого права. Крім того, вказаний спосіб забезпечення позову покликаний на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки та можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову з огляду на предмет спору, правову природу спірних правовідносин. Застосування таких заходів забезпечення позову до вирішення спору судом відповідає предмету заявленого позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті позовних вимог.

Поряд з тим, як встановлено апеляційним судом, після звернення Управління комунальної власності Чернівецької міської ради до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу від 19.07.2022 про забезпечення позову, вказаний позов ФОП Бондаренко С.В. до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради про визнання строку дії договору довгострокової оренди нерухомого майна продовженим ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 31.08.2022 у справі № 926/2666/22 у зв`язку з поданням позивачем відповідної заяви залишено без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 226 ГПК України. Цією ухвалою від 31.08.2022 суд першої інстанції відповідно до частин 1, 9, 10 ст. 145 ГПК України скасував заходи забезпечення позову у справі № 926/2666/22, вжиті ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 19.07.2022. Отже, станом на момент перегляду ухвали від 19.07.2022 в апеляційному порядку оскаржені апелянтом вжиті судом заходи забезпечення позову втратили свою чинність, відтак посилання апелянта про неможливість здійснювати ним своїх повноважень в частині управління комунальним майном є безпідставними.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Чернівецької області від 19.07.2022 у справі № 926/2666/22 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління комунальної власності Чернівецької міської ради від 04.08.2022 №14/01/1143 (вх. суду від 12.08.2022 №01-05/1999/22) - залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 19.07.2022 у справі № 926/2666/22

- залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

5.Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено 28.10.2022

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець