ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2022м. ХарківСправа № 922/997/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" (надалі - Позивач) 07.07.2022 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (надалі - Відповідач) штрафу у розмірі 246 691 092,01 грн. на підставі Договору купівлі-продажу природного газу №ХКЗ-Н-02-2019-270/13 від 19.03. 2019, а також суми судового збору.

Суд, своєю ухвалою від 12 липня 2022 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначенням підготовчого засідання.

18 серпня 2022 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 01 вересня 2022 року о 12:00.

Ухвалою суду від 01.09.2022 повідомлено учасників, що судове засідання у справі відбудеться "15"вересня 2022 р. о(б) 12:00 год., ухвалою від 15.09.2022 повідомлено учасників, що судове засідання у справі відбудеться 04.10.2022 о(б) 12:00. ухвалою від 04.10.2022 повідомлено учасників, що судове засідання у справі відбудеться 20.10.2022 о(б) 11:30.

20 жовтня 2022 року представник Позивача надав до суду клопотання (вх. №12103) у якому повідомляє, що не має можливості взяти участь у вказаному засіданні, а тому просить суд провести засідання без участі представника Позивача за наявними в матеріалах справи документами.

Від представника Відповідача надійшла заява (вх. № 12122 від 20.10.2022) у якій зазначено, що через систематичні обстріли території м. Харкова та Харківської області, ведення бойових дій в безпосередній близькості від міста Харкова, обмежувальні заходи запровадженні судом з метою забезпечення безпеки відвідувачів, засідання по справі призначене на 20.10.2022 року о 11:30 годині прошу провести без участі представника ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ». Позовні вимоги Позивача не визнаю у повному обсязі з підстав зазначених у відзиві та запереченнях на відзив, прошу у задоволенні таких відмовити у повному обсязі.

Відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами посилаючись на те, що 1 листопада 2021 року між Позивачем та Відповідачем була укладена додаткова угода, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди припинити дію Договору.

Крім того, Відповідач посилається на обставини які суттєво вплинули на його роботу та призвели до того, що він не мав змоги в повному обсязі здійснювати своєчасні та повні розрахунки з контрагентами, зокрема здійснювати оплату штрафу користь Позивача. При цьому така вимога не могла бути виконана Відповідачем з об`єктивних причин, у зв`язку з тим, що за результатами 9 місяців 2021 року Товариство зазнало значних збитків внаслідок прийнятої Кабінетом Міністрів України постанови № 25 від 18 січня 2021 року.

Вказаною постановою в лютому та березні 2021 року встановлювалася гранична ціна на природний газ за договорами постачання між побутовими споживачами та постачальниками на рівні 6 гривень 99 копійок за 1 куб. метр. Такі граничної ціни було економічно необґрунтованим, дискримінаційним та таким, що суперечило ст. 42 Конституції України, ст. 3, 42 Господарського кодексу України, положенням Закону України «Про ціни та ціноутворення» та Закону України «Про ринок природного газу». Так, ціна постачання на рівні 6 гривень 99 копійок за 1 куб. метр природного газу була значно нижче ринкової ціни в лютому та березні 2021 року, а також нижчою за ціни, по якій Відповідач закуповував природний газ.

Відповідач вказує, що внаслідок прийняття даної постанови та постачання природного газу побутовим споживачам по ціні, що не відповідала ринковій та яка не забезпечувала покриття витрат навіть на закупівлю природного газу, Відповідач отримав значні збитки, а джерела покриття таких збитків наразі не встановлені.

Крім того Відповідач посилається на порушення з його боку умов договору передбаченого п. 9.1., оскільки не були здійснені заходи з вирішення даного спору шляхом звернення до переговорів. Так, він вказує, що виходячи з вищезазначеного, Відповідач допустив порушення порядку розв`язання спорів, що міститься в п. 9.1. Договору. Проте у зв`язку з укладенням додаткової угоди умовою якою сторони дійшли згоди припинити дію Договору, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволені позову.

Суд неодноразово зазначав, що через постійні обстріли міста Харкова ворожими військами будівля, у якій розміщується Господарський суд Харківської області, зазнала пошкоджень, а приміщення суду зазнали часткових руйнувань. З моменту введення воєнного стану та початку ведення активних бойових дій на території Харківської області суд не може забезпечити безпеку учасників судових проваджень, апарату суду, суддів, а тому був вимушений обмежити присутність осіб у приміщенні суду до нормалізації обстановки з безпекою у регіоні та усунення руйнувань, у зв`язку з чим, у господарському суді Харківської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя та працює у дистанційному режимі. За змістом статей 10, 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Радою суддів України 02 березня 2022 року опубліковано рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з урахуванням яких керівництвом Господарського суду Харківської області тимчасово до усунення вищезазначених обставин встановлено певний порядок роботи та рекомендовано в усіх судових справах, у яких на дату початку збройної агресії були відкладені судові засідання, відкладати до часу нормалізації ситуації. Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Разом з цим, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02 травня 2013 року, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15 березня 2012 року). Так, відповідно до частини 3 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду. На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку підготовчого провадження, встановленого статтею 177 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи вищевказане суд вважає, що Відповідач був належним чином повідомлений судом про розгляд спору за його участю. В той же час, Відповідач не був позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Харківської області та визначеними у ній датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Суд зазначає, що ним були здійснені заходи щодо належного повідомлення всіх учасників процесу стосовно розгляду справи та надання до суду відповідних доказів, заперечень (за наявності), щодо вказівки на незгоду з будь-якою із обставин викладених у вимогах сторони процесу.

Суд також звертає увагу, що Відповідача було повідомлено стовно неподання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин та те що суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України).

Судом установлено, що станом на момент ухвалення рішення, від Відповідача будь-яких заяв чи пояснень по суті спору не надходило, а також не було надано заперечення відповіді на відзив.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Крім того, господарський суд зазначає, що а ні Позивач, а ні Відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Через постійні обстріли міста Харкова ворожими військами будівля, у якій розміщується Господарський суд Харківської області, зазнала пошкоджень, а приміщення суду зазнали часткових руйнувань. З моменту введення воєнного стану та початку ведення активних бойових дій на території Харківської області суд не може забезпечити безпеку учасників судових проваджень, апарату суду, суддів, а тому вимушений обмежити присутність осіб у приміщенні суду до нормалізації обстановки з безпекою у регіоні та усунення руйнувань, у зв`язку з чим, у господарському суді Харківської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи.

Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя та працює у дистанційному режимі.

Згідно зі ст.26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд установив такі обставини.

19 березня 2019 року між ТОВ «РГК ТРЕЙДІНГ» (ТОВ «ЙЕ Енергія») та ТОВ "Харківгаз Збут" було укладено Договір купівлі-продажу природного газу, за яким Позивач (Продавець) зобов`язувався передати Відповідачу (Покупець) природний газ, а Покупець зобов`язувався прийняти та оплатити його на умовах Договору (п. 1.1. Договору). До Договору вносилися зміни додатковими угодами, які наявні в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 2.1. Договору Сторони дійшли згоди, що в період з 01 травня 2021 року по 30 квітня 2022 року включно Продавець зобов`язується передати, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити природний газ в обсязі не менше 398 000 000 (триста дев`яносто вісім мільйонів) куб. метрів (надалі Мінімальний договірний обсяг). Сторони визначили планові обсяги, які в сукупності становлять не менше Мінімального договірного обсягу, у періодах, визначених пунктом 2.1. Договору. Покупець зобов`язується замовити, прийняти природний газ в обсязі, не менше Мінімального договірного обсягу за цим Договором. У разі дострокового припинення Сторонами дії даного Договору Покупець зобов`язаний у будь-якому випадку прийняти і оплатити Мінімальний договірний обсяг до дати припинення дії даного Договору.

Так, упродовж періоду з 01 травня 2021 року по 30 вересня 2021 року включно Відповідач прийняв 74 804 533,430 куб. метрів, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які додаються до даної позовної заяви. Вказаний прийнятий обсяг є меншим за Мінімальний договірний обсяг природного газу, визначений в абз.23 п.2.1. Договору.

Водночас 30 вересня 2021 року Відповідач надіслав Позивачу лист, в якому зазначив про відсутність потреби в подальшому приймати від Позивача обсяги газу, визначені Договором, що в свою чергу є порушенням умов Договору, зокрема зазначеного вище пункту 2.1.

01 листопада 2021 року між Позивачем та Відповідачем було укладено додаткову угоду про дострокове припинення дії Договору купівлі-продажу природного газу. Однак варто зазначити, що п. 7.7. Договору встановлює, що припинення дії або розірвання Договору до 30 квітня 2022 року не є підставою для звільнення сторін від відповідальності встановленої Розділом 7 цього Договору.

Згідно з пунктом 7.6. Договору у випадку, якщо Покупець в період з 01 травня 2021 року по 30 квітня 2022 року включно або до дати припинення дії Договору замовив та/або прийняв обсяг природного газу менше Мінімального договірного обсягу природного газу визначеного в абз. 23 п. 2.1. Договору, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця штраф у розмірі 10% від договірної вартості неприйнятої частини Мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки.

Так, неприйнята частина Мінімального договірного обсягу природного газу є різницею між Мінімальним договірним обсягом та фактично прийнятим обсягом газу та в нашому випадку становить 323 195 466,570 куб. м.

Пункт 7.6. Договору також визначає, що договірна вартість неприйнятої частини Мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки розраховується як добуток такої неприйнятої частини Мінімального договірного обсягу природного газу за період з 01 травня 2021 року по 30 квітня 2022 року включно та ціни газу за цей період визначеної відповідно до Розділу 5 Договору.

Розділом 5 Договору, ціна за 1 куб. м. природного газу з 1 травня 2021 року становила 7,632876 гривень., а отже, як зазначає Позивач, штраф, який зобов`язаний сплатити Відповідач відповідно до п. 7.6. Договору, становить 246 691 092,01 гривень.

Пункт 7.6. Договору встановлює, що у разі неприйняття Покупцем договірних обсягів природного газу за окремі Періоди поставки (Місяці), що призводить до неможливості відбору Мінімального договірного обсягу природного газу до 30 квітня 2022 року або до дати припинення дії Договору, Продавець має право в будь-який момент вимагати сплати штрафу в розмірі, зазначеному в цьому пункті Договору.

Позивач звернувся до Відповідача з претензією, що містила вимогу про сплату зазначеної суми штрафу на рахунок Позивача (копія претензії додається до позовної заяви). Однак Відповідач не виконав дану вимогу та не надав жодної відповіді на претензію Позивача.

Враховуючи порушення Відповідачем умов договору в частині прийняття Мінімального договірного обсягу (п. 2.1. Договору), а також сплати штрафу в разі прийняття обсягу, що є меншим Мінімального договірного обсягу (п. 7.6. Договору), Позивач був змушений звернутися до Суду з метою захисту своїх прав за Договором.

Доказів сплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В частині 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В частині 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, сторони внесли додатковою угодою № 34 від 23.04.2021 зміни до договору та зазначили наступне "... 4. Доповнити Розділ 7 "Відповідальність сторін" Договору пунктом 7.6. наступного змісту: "

"7.6. У випадку, якщо Покупець в період з 01 травня 2021 року по 30 квітня 2022 року включно або до дати припинення дії Договору замовив та/або прийняв обсяг природного газу менше Мінімального договірного обсягу природного газу, визначеного в абз. 23 п.2.1 Договору Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця штраф у розмірі 10% від договірної вартості неприйнятої частини Мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки.

У такому випадку договірна вартість неприйнятої частини Мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки розраховується як добуток такої неприйнятої частини Мінімального договірного обсягу природного газу за період з 01 травня 2021 року по 30 квітня 2022 року включно та ціни газу за цей період, визначеної відповідно до Розділу 5 Договору.

В разі неприйняття Покупцем договірних обсягів природного газу за окремі Періоди поставки (Місяці), що призводить до неможливості відбору Мінімального договірного обсягу природного газу до 30 квітня 2022 року або до дати припинення дії Договору, Продавець має право в будь-який момент вимагати сплати штрафу в розмірі, зазначеному в цьому пункті Договору.».

5. Доповнити Розділ 7 «Відповідальність сторін» Договору пунктом 7.7. наступного змісту:

«7.7. Сторони дійшли згоди, що припинення дії або розірвання цього Договору до 30 квітня 2022 року не є підставою для звільнення Сторін від відповідальності встановленої Розділом 7 цього Договору».

Відповідно до абз. 1 п. 1.7 постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань від 17.12.2013 року № 14 якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

Між сторонами у справі виник спір щодо дії договору. Так, Відповідач, посилаючись на ч. 1 ст. 267 ГК України, вважає, що договір купівлі-продажу природного газу від 19.03.2019 достроково припинив свою дію 01.11.2021, у зв`язку з чим закупка товару припинилась. Натомість, Позивач вважає, що обов`язок передбачений додатковою угодою №34 від 23.04.2021 не припинився саме в частині зобов`язання сплатити на користь Продавця штраф у розмірі 10% від договірної вартості неприйнятої частини Мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки.

Відповідно до положень ст. 651, 654 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін та вчиняється в такій самій формі, що й договір.

Так, суд звертає увагу на викладене у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 у справі № 559/1605/18 в якій вказано, що при реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абзаці 2 частини третьої статті 6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказане про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень акту цивільного законодавства слідує з його змісту.

Разом із тим, згідно із частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У розумінні положень наведеної норми істотним є таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати стороні.

Так Відповідач не погоджуючись з вимогами заявленими Позивачем у позові посилаючись на те, що 01 листопада 2021 року між Позивачем та Відповідачем була укладена додаткова угода, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди припинити дію Договору.

Крім того, Відповідач посилається на обставини які суттєво вплинули на його роботу, необхідність купівлі природного газу на більш вигідних да нього умовах та забезпечення стабільного постачання, де підписав договір купівлі-продажу природного газу з іншим продавцем (лист від 30.09.2021 за №617-СП-12572-0921), а також обставини, що призвели до того, що він не мав змоги в повному обсязі здійснювати своєчасні та повні розрахунки з контрагентами, зокрема здійснювати оплату штрафу користь Позивача. При цьому така вимога не могла бути виконана Відповідачем з об`єктивних причин, у зв`язку з тим, що за результатами 9 місяців 2021 року Товариство зазнало значних збитків внаслідок прийнятої Кабінетом Міністрів України постанови № 25 від 18 січня 2021 року.

Вказаною постановою в лютому та березні 2021 року встановлювалася гранична ціна на природний газ за договорами постачання між побутовими споживачами та постачальниками на рівні 6 гривень 99 копійок за 1 куб. метр.

Отже виходячи з вищевикладеного застосування такого правового наслідку, як невиконання Відповідачем своїх зобов`язань передбачених умовами додаткових угод посилаючись на припинення дії договору, визначається через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа (Продавець) розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17).

Таким чином, під час вирішення спору у цій справі, суд достеменно встановив обставини щодо наявності факту порушення відповідачем істотних умов договору у розумінні положень статті 651 Цивільного кодексу України.

Суд звертає увагу, що викладені Відповідачем доводи стосовно звільнення від відповідальності у зв`язку з розірванням Договору є необґрунтованими та такими, що порушують реалізації принципу свободи договору з урахуванням вимоги ЦК України. Тобто розірвання Договору до 30 квітня 2022 року не є підставою для звільнення Сторін від відповідальності, встановленої розділом 7 Договору, а отже Відповідач зобов`язаний сплатити на користь Продавця штраф у розмірі 10% від договірної вартості неприйнятої частини Мінімального договірного обсягу природного газу відповідно до п. 7.6. Договору.

Суд знаходить підтвердження своєї позиції у Постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 у справі № 522/799/16-ц, де також є посилання на Верховний Суд, що у своїй постанові від 24 жовтня 2019 року у справі N 904/3315/18 наголошував на тому, що: "…Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

142. Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

143. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

144. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

145. Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

146. Згаданий принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на "principles of fraud" та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище.

147. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".

Подібні висновки викладено і у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 390/34/17 (провадження N 61-22315сво18).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги невиконання відповідачем умов договору та принципу добросовісності, перевіривши надані позивачем до позовної заяви докази судом встановлено, що заявлений позивачем позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61093, м. Харків, вул. Боблачана Петра, 54, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» (01010, .м Київ, вул. Московська 32/2, БЦ «Сенатор», 18 поверх, ) штраф у розмірі 246 691 092,01 грн. на підставі Договору купівлі-продажу природного газу №ХКЗ-Н-02-2019-270/13 від 19.03. 2019, а також суму судового збору у розмірі 868 350,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "25" жовтня 2022 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін