ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Черкаси Справа № 925/665/22

Господарський суд Черкаської області у складі судді Гладуна А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом Приватного підприємства "Торговий дім ПОЛЯКОВ" до ОСОБА_1 про стягнення 36281,71 грн.

Секретар судового засідання Клочков А.І.

Представники учасників справи:

Позивач ОСОБА_2 за довіреністю;

Відповідач не з`явився.

1. Позиції учасників справи, процесуальні дії суду та учасників у справі.

Приватне підприємство "Торговий дім ПОЛЯКОВ" (ідентифікаційний код 32268131, адресою місцезнаходження: 18030, м. Черкаси, вул. Чехова, 41) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Предметом позову є майнова вимога позивача до відповідача про стягнення 36281,71 грн, у тому числі 13496,98 грн заборгованість за договором поставки від 11.03.2021 №1293/21-ч; 2644,21 грн 30% річних, 4049,10 грн штраф у розмірі 30 % від простроченої суми, 16091,42 грн неустойки у розмірі 0,5% від суми боргу за користування чужими коштами. У позові позивач просив стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір у розмірі 2481 грн.

Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує виконання договору та поставку товару відповідачу та неналежне виконання зобов`язань за договором відповідачем, зокрема неповної оплати за поставлений товар, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 13496,98 грн.

Відповідачем у справі є фізична особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність фізичної особи підприємця на підставі власного рішення.

Частиною 9 статті 4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань визначено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до статей 51, 52, Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Отже, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18, від 9 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18, провадження № 14-460цс19, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року у справі №724/38/18, провадження № 61-45804св18).

Відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцем проживання фізичної особи, яка не є підприємцем, визнається зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання або перебування.

Згідно з частинами 6, 7 статті 176 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

На виконання вимог статті 176 Господарського процесуального кодексу України господарський суд 13.07.2022 направив запит до Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача та 26.07.2022 отримав відповідь, у якій повідомлено, що відповідно до наявної в управлінні інформації станом на 19.07.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 17.12.1999 за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, спір підсудний Господарському суду Черкаської області на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 26.07.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 925/665/22, вирішив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судовий розгляд справи по суті призначив на 10.08.2022 о 10 год. 00 хв.

Ухвалу суду від 26.07.2022 про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи в установленому порядку, зокрема позивачу - рекомендованим листом; відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження, який не вручено відповідачу та повернуто на адресу суду з довідкою АТ "Укрпошта" : "адресат відсутній за вказаною адресою" (а. с. 41-46).

У судове засідання 10.08.2022 з`явився представник позивача Харченко Олег Миколайович. Відповідач у судове засідання не з`явився.

10.08.2022 суд оголосив перерву у судовому засіданні до 30.08.2022 до 12 год. 00 хв., про що повідомлено під розписку учасника справи, який з`явився у судове засідання (а. с. 50).

Ухвалу суду від 10.08.2022 про перерву у судовому засіданні надіслано учасникам справи в установленому порядку, зокрема позивачу рекомендованим листом, відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження, який повернутий поштою на адресу суду з довідкою Укрпошти "адресат відсутній за вказаною адресою" (а. с. 56-59).

У судове засідання 30.08.2022 представник позивача та відповідача не з`явилися, про причини неможливості з`явлення до суду не повідомили. Відповідач у встановлений судом строк не подав суду відзив на позовну заяву, не спростував доводів позивача, викладених у позовній заяві.

Ухвалою від 30.08.2022 суд повідомив учасників справи про перерву у судовому засіданні до 13.09.2022 до 10 год. 00 хв.

Ухвалу суду від 30.08.2022 суд надіслав учасникам справи в установленому законом порядку, зокрема позивачу електронною поштою, відповідачу - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який повернутий поштою на адресу суду з довідкою Укрпошти "за закінченням терміну зберігання" (а. с. 65-68).

У судове засідання 13.09.2022 з`явився представник позивача адвокат Харченко О.М. Відповідач у судове засідання не з`явився.

13.09.2022 суд оголосив перерву у судовому засіданні до 22.09.2022 до 10 год. 00 хв., про що повідомлено під розписку учасника справи, який з`явився у судове засідання (а. с. 69).

Ухвалу суду від 13.09.2022 про перерву у судовому засіданні надіслано учасникам справи в установленому порядку, зокрема позивачу електронною поштою, відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження, який повернутий поштою на адресу суду з довідкою Укрпошти "за закінченням терміну зберігання " (а. с. 75-78).

У судове засідання 22.09.2022 представник позивача та відповідача не з`явилися, про причини неможливості з`явлення до суду не повідомили.

22.09.2022 суд відклав розгляд справи на 06.10.2022 на 10 год. 00хв.

Ухвалу суду від 22.09.2022 про відкладення розгляду справи надіслано учасникам справи в установленому порядку, зокрема позивачу рекомендованим листом та електронною поштою, відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження, який повернутий поштою на адресу суду з довідкою Укрпошти "адресат відсутній за вказаною адресою" (а. с. 85-88).

05.10.2022 позивач подав до суду заяву (а.с. 89-94), в якій зазначив, що під час виконання договірних зобов`язань позивач на ім`я відповідача за видатковою накладною №АЦБ-039108 від 15.07.2021 поставив товар на загальну суму 3154,46 грн, що відповідає дійсності, оскільки надана до суду накладна № №АЦБ-039108 на суму поставки 3285,94 грн, за якою не врахована недопоставка на суму 131,48 грн (3285,94 грн-3154,46 грн). В подальшому накладна перероблена з позначенням поставки на суму 3154,46 грн за підписами сторін. Таким чином, відповідно до умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар за видатковими накладними на загальну суму 15283,43 грн. Також у заяві вказав, що у позові в графі оплати помилково зазначив дату оплати 2019 рік, замість вірного 2021 рік у розрахунках штрафу, річних та боргу за користування чужими коштами.

У судове засідання 06.10.2022 з`явився представник позивача адвокат Харченко О.М. Відповідач у судове засідання не з`явився.

06.10.2022 суд відклав розгляд справи на 19.10.2022 на 12 год. 30 хв.

Ухвалу суду від 06.10.2022 про відкладення розгляду справи надіслано учасникам справи в установленому порядку, зокрема позивачу електронною поштою, відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження, який повернутий поштою на адресу суду з довідкою Укрпошти "адресат відсутній за вказаною адресою" (а. с. 103-106).

19.10.2022 позивач подав до суду заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача 36771,21 грн, у тому числі 13496,98 грн заборгованість за договором поставки від 11.03.2021 №1293/21-ч; 2713,29 грн 30% річних, 4049,10 грн штраф у розмірі 30 % від простроченої суми, 16511,84 грн неустойки у розмірі 0,5% від суми боргу за користування чужими коштами.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як збільшення чи зменшення розміру позовних вимог необхідно розуміти зміну кількісних показників, в яких виражена позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову, збільшення чи зменшення кількості товару тощо). Тобто збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір заявлених вимог. Разом із тим збільшенням розміру позовних вимог є збільшення позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві, тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов`язано із пред`явленням додаткових чи нових позовних вимог, про які не йшлося у позовній заяві, в тому числі шляхом доповнення немайнової вимоги майновою (постанова КГС ВС від 23.01.2020 у справі № 925/186/19).

За своїм змістом заява позивача є заявою про зміну (збільшення) кількісних показників, в яких виражена позовна вимога, а саме ціни позову, та не є заявою про зміну предмета чи підстав позову.

Водночас, статтею 118 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвалою суду від 26.07.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №925/665/22, вирішив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив судовий розгляд справи по суті на 10.08.2022 на 10 год. 00 хв.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог слід залишити без розгляду, оскільки позивач мав право на підставі статті 46 Господарського процесуального кодексу України збільшити чи зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, тобто до 10.08.2022.

У судове засідання 19.10.2022 з`явився представник позивача адвокат Харченко О.М. Відповідач у судове засідання не з`явився.

За адресою, наданою Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради на запит суду щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, суд повідомляв відповідача про розгляд справи та надсилав: ухвалу суду від 26.07.2022 про відкриття провадження у справі, яка не вручена відповідачу , оскільки "адресат відсутній за вказаною адресою" (а. с. 41-46); ухвалу суду від 10.08.2022 про перерву у судовому засіданні, яка не вручена відповідачу, оскільки "адресат відсутній за вказаною адресою" (а. с. 56-59); ухвалу суду від 30.08.2022 про перерву у судовому засіданні, яка не вручена відповідачу, оскільки " за закінченням терміну зберігання " (а. с.65-68); ухвалу суду від 13.09.2022 про перерву у судовому засіданні, яка не вручена відповідачу, оскільки"за закінченням терміну зберігання " (а. с. 75-78), ухвалу суду від 22.09.2022 про відкладення розгляду справи, яка не вручена відповідачу, оскільки "адресат відсутній за вказаною адресою" (а. с. 85-88), ухвалу суду від 06.10.2022 про відкладення розгляду справи, яка не вручена відповідачу, оскільки "адресат відсутній за вказаною адресою" (а. с. 103-106)

Відповідно до частини 1 статті 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, з днем вручення ухвал суду від 26.07.2022, від 10.08.2022, від 30.08.2022 та від 13.09.2022, 22.09.2022 є дні проставлення на поштових повідомленнях відмітки про не вручення судових рішень 01.08.2022 (а. с. 41), 17.08.2022 (а. с. 56), 06.09.2022 (а. с. 65), 18.09.2022 (а. с. 75), 30.09.2022 (а.с. 85), 12.10.2022 (а.с. 103).

Відповідно до частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Інформація щодо суду, який розглядає справу, учасників справи та предмета позову, дати надходження позовної заяви (скарги) або будь-якої іншої заяви або клопотання у справі, у тому числі особи, яка подала таку заяву, вжитих заходів забезпечення позову та (або) доказів, стадії розгляду справи, місця, дати і часу судового засідання, руху справи з одного суду до іншого є відкритою та підлягає невідкладному оприлюдненню на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина 3 статті 9 Господарського процесуального кодексу України).

28.07.2022, 11.08.2022, 30.08.2022, 13.09.2022, 22.09.2022, 12.10.2022 суд з метою забезпечення прав відповідача ОСОБА_1 бути поінформованим про розгляд справи №925/665/22 за його участю оприлюднив інформацію про його виклик на офіційній сторінці Господарського суду Черкаської області веб-порталу судової влади у мережі Інтернет (а. с. 39, 55, 64, 74, 84, 102).

Відповідно до частини 4 статті 122 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Отже, суд вжив усіх передбачених законом засобів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи за його участю. Отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі, відповідач був поінформований про розгляд справи та предмет спору.

Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.

Відповідно до частини 1 та 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Участь у судовому засіданні є правом учасника судового процесу (п. 2 частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України).

Явка учасників судового провадження в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась.

Отже, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача адвокат Харченко Олег Миколайович у судовому засіданні 19.10.2022 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю.

19.10.2022 суд завершив розгляд справи по суті та видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

У судовому засіданні 19.10.2022 керуючись частиною 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини судового рішення у справі №925/665/22.

Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

2. Перелік обставин, які є предметом доказування у справі.

Предметом позову позивача до відповідача є майнова вимога про стягнення коштів.

Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин на підставі договору поставки; невиконання відповідачем зобов`язань з оплати за поставлений товар, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, предметом доказування у справі є обставини виникнення між сторонами майнового господарського зобов`язання; виконання позивача свого обов`язку та здійснення поставки товарів відповідачу; невиконання зобов`язання відповідачем з оплати товару; нарахування позивачем штрафних санкцій за порушення зобов`язання, їх підстави та розмір; порушення суб`єктивного права, за захистом якого позивач звернувся до суду.

3. Перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

На підтвердження обставин, які є предметом доказування, позивач подав письмові докази, дослідивши які суд встановив:

11.03.2021 Приватне підприємство "Торговий дім ПОЛЯКОВ" (постачальник) та Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (покупець) уклали договір поставки № 1293/21-ч (а. с. 9-13), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукти харчування та інші товари, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити його на умовах даного договору відповідно до виписаних накладних.

У договорі сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке:

п. 1.2. - сума товару, що передається покупцю, ціна одиниці, асортимент, кількість товару, дата відвантаження визначені у накладній, яка є невід`ємною частиною даного договору. Доставка товару здійснюється за рахунок постачальника у зазначені у заявці терміни договору;

п. 3.5. - при прийомі товару оформлюється накладна, що підписується представниками сторін. Видаткова накладна засвідчує: факт поставки товару, його якість та кількість. Сторони у цьому договорі погодили, що особа, яка підписала видаткову накладну являється уповноваженою особо на підписання накладних з відповідними повноваженнями які передбачені діючим законодавством, з урахуванням асортименту, кількості, якості та ціни продукції, що поставляється;

п. 4.1 - ціна на товар є вільною та встановлюється постачальником. Ціна товару визначається у національній валюті України гривні;

п. 4.2.- покупець здійснює розрахунки за отриману кожну поставку товару окремо, шляхом перерахування 100% вартості отриманого товару на поточний рахунок постачальника протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару, або шляхом внесення 100% вартості отриманого товару готівкою в касу постачальника протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару;

п. 4.4. - товар вважається оплаченим покупцем при надходженні коштів на поточний рахунок або у касу постачальника;

п. 5.1 - за невиконання або неналежне виконання даного договору, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та даного договору;

п. 5.2 - при порушенні покупцем пункту 4.2 даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочки платежу до дня фактичного розрахунку відповідно до Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996, крім цього, збитки від інфляції та 30% річних від суми боргу за весь час прострочення;

п. 5.3. - при порушенні покупцем умов пункту 4.2 договору на строк 10 днів на покупця покладається відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 30% від простроченої суми заборгованості;

п. 5.6. - при порушенні покупцем пункту 4.2 договору даного договору, на покупця покладається відповідальність за користування грошовими коштами постачальника у вигляді 0,5 % від суми боргу за кожний календарний день до дня фактичного розрахунку.

п. 5.7. - у разі порушення строків оплати, передбачених пунктом 4.2 договору штрафні санкції покладені на покупця за пунктами 5.2, 5.3, та 5.6 договору являються погодженими і додаткового узгодження не потребують;

п. 6.1. - даний договір вважається укладеним і набирає чинність з моменту його підписання сторонами і діє до "__"_______20 року, а у частині зобов`язань до повного їх виконання. У разі, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 15 календарних днів до закінчення його дії не повідомила письмово іншу сторону про розірвання договору, він вважається щорічно пролонгованим на той же строк та на тих же умовах.

Договір № 1293/21-ч від 11.03.2021 підписаний представниками обох сторін.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу за період з 24.04.2021 до 15.07.2021 товар на загальну суму 15283,43 грн, що підтверджується видатковими накладними: №АЦБ-021683 від 24.04.2021 на суму 1872,00 грн (а.с.14), №АЦБ-027043 від 20.05.2021 на суму 2761,80 грн (а.с.14), №АЦБ-029964 від 03.06.2021 на суму 4651,96 грн (а.с. 15), №АЦБ-029966 від 03.06.2021 на суму 189,83 грн (а.с. 17), №АЦБ-031434 від 10.06.2021 на суму 2653,38 грн (а.с. 16), №АЦБ-039108 від 15.07.2021 на суму 3285,94 грн (а.с. 16). Під час виконання договірних зобов`язань накладна №АЦБ-039108 від 15.07.2021 на суму поставки 3285,94 грн перероблена з позначенням поставки на суму 3154,46 грн за підписами сторін (а.с.95), оскільки позивач не враховував недопоставку товару на суму 131,48 грн (3285,94 грн-3154,46 грн).

Сплатити за поставлений товар відповідач повинен був на протязі 14 календарних днів з дати поставки - 24.04.2021, 20.05.2021, 03.06.2021, 10.06.2021 та 15.07.2021. Отже строк сплати за поставлений товар настав - 07.05.2021, 02.06.2021, 14.06.2021, 23.06.2021 та 28.07.2021.

02.06.2021 та 13.07.2022 відповідач зобов`язання з оплати поставленого товару виконав частково та сплатив за поставлений товар 1786,45 грн, що підтверджується фіскальними чеками від 02.06.2021 на суму 927,00 грн по видатковій накладній №АЦБ-021683 від 24.04.2021 (а. с. 18) та від 13.07.2021 на суму 859,45 грн по видатковій накладній №АЦБ-027043 від 20.05.2021. Заборгованість відповідача перед позивачем становить 13496,98 грн. За прострочення виконання зобов`язання зі сплати коштів за поставлений товар позивач нарахував та просив стягнути з відповідача за період з 22.05.2021 по 22.02.2022 включно: на підставі пункту 5.2 договору 2644,21 грн 30% річних; на підставі п. 5.3. договору 4049,10 грн 30 % штрафу (15283,43 грн (загальна сума) - 1786,45 грн (вчасно сплачена сума, тобто у межах строку, встановленого договором) x 30% ); на підставі п. 5.6 договору 16091,42 грн 0,5 % неустойки за користування чужими коштами, стягнення яких і становило предмет майнових позивача до відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема такими засобами як письмові докази.

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України "Допустимість доказів").

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

На підставі поданих позивачем доказів, можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Тому подані позивачем докази суд визнає належними.

Суд не встановив, що докази подані позивачем, отримані з порушенням закону. Тому подані позивачем докази суд визнає допустимими.

Подані позивачем докази, на переконання суду, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Тому суд визнає докази, подані позивачем, достовірними.

Відповідач, на спростування обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, доказів не подав.

4. Висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів. Мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Відповідно до частини 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши зібрані у справі докази в цілому та кожен доказ окремо, суд визнає встановленими такі обставини:

- виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання на підставі договору поставки № 1293/21-ч від 11.03.2021;

- виконання позивачем свого обов`язку у зобов`язанні та поставку відповідачу товару на підставі видаткових накладних: №АЦБ-021683 від 24.04.2021, №АЦБ-027043 від 20.05.2021; №АЦБ-029964 від 03.06.2021, №АЦБ-029966 від 03.06.2021, №АЦБ-031434 від 10.06.2021, №АЦБ-039108 від 15.07.2021 ;

- здійснення відповідачем часткової оплати товару у розмірі 1786,45 грн;

- виникнення у відповідача обов`язку оплати позивачу за поставлений товар;

- нарахування позивачем 30% річних, 30% штрафу та 0,5 % за користування чужими коштами від суми боргу за весь час прострочення оплати товару за період з 22.05.2021 по 22.02.2022 на підставі пунктів 5.2, 5.3 та 5.6 договору поставки від № 1293/21-ч від 11.03.2021;

- розмір грошових вимог позивача до відповідача становить 13496,98 грн боргу за поставлений товар, 2644,21 грн 30% річних, 4049,10 грн 30 % штрафу, 16091,42 грн 0,5 за користування чужими коштами від суми боргу за весь час прострочення сплати боргу за поставлений товар.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечення.

За змістом статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зміст принципу змагальності господарського судочинства наведений у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, відповідно норм якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

У даній справі, враховуючи наявність чітких та переконливих доказів, а також вірогідність поданих позивачем доказів суд дійшов висновку про доведеність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання на підставі господарського договору та неналежне виконання відповідачем свого обов`язку у зобов`язанні.

Відповідачем не подано суду доказів на спростування обставин, яким позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. З огляду на вказане суд не наводить у рішенні суду мотивів визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

5. Висновки суду щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Висновок суду про порушення, не визнання або оспорення права чи інтересу, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

5.1.

Правовідносини між учасниками справи є приватноправовими, врегульовані нормами цивільного права. Висновки про застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, неодноразово наведені у постановах Верховного Суду.

На підставі встановлених обставин у справі суд дійшов висновку про виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання на підставі договору поставки.

Позивач належним чином виконав зобов`язання та здійснив поставку товару відповідно до умову договору та на підставі видаткових накладних.

Відповідач зобов`язання з оплати поставленого товару виконав частково, не сплатив борг у встановлений договором строк. Зобов`язання відповідача з оплати боргу за поставлений товар забезпечено неустойкою. Порушення строку сплати боргу за поставлений товар зумовлює право позивача нарахувати неустойку за кожен день прострочення виконання зобов`язання з оплати товару.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі з підстав, встановлених договором або законом.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Невиконання відповідачем свого обов`язку щодо сплати коштів у зобов`язанні порушує право позивача на своєчасне отримання коштів за поставлений товар.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є примусове виконання обо`язку в натурі.

На підставі встановлених у справі обставин суд дійшов переконання про порушення відповідачем господарського зобов`язання внаслідок його неналежного виконання й несвоєчасної оплати за поставлений товар у строк, передбачений договором. Невиконання відповідачем свого обов`язку у зобов`язанні порушує право позивача на належне виконання зобов`язаною стороною свого обов`язку у зобов`язанні та отримання коштів позивачем за поставлений товар у строки, передбачені умовами договору.

Отже, вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості договором поставки у розмірі 13496,98 грн, суд визнає обґрунтованою, спосіб захисту обраний позивачем є належним та ефективним, та доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині.

5.2.

Відповідно до п. 5.2 договору при порушенні покупцем пункту 4.2 даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочки платежу до дня фактичного розрахунку відповідно до Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996, крім цього, збитки від інфляції та 30% річних від суми боргу за весь час прострочення.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Аналогічний висновок викладено у постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань.

Сторони визначили у п. 5.2 договору інший розмір річних, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а саме збільшили передбачений законом розмір процентів річних до 30%.

Згідно з п. 5.3 договору при порушенні покупцем умов пункту 4.2 договору на строк 10 днів на покупця покладається відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 30% від простроченої суми заборгованості;

Відповідно до п. 5.7 договору у разі порушення строків оплати, передбачених пунктом 4.2 договору штрафні санкції покладені на покупця за пунктами 5.2, 5.3, та 5.6 договору являються погодженими і додаткового узгодження не потребують.

Виходячи із свободи визначення умов договору відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони мають право викласти умови договору, зокрема і щодо способу обчислення процентів за користування грошовими коштами (за один день чи за календарний рік), на власний розсуд у спосіб, який є найбільш зрозумілим та прийнятним саме для них.

У зв`язку з простроченням сплати основного грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача за період з 22.05.2021 по 22.02.2022 включно:

на підставі п. 5.2. договору 30% річних у розмірі 2644,21 грн (215,15 грн (945,00 грн борг за період з 22.05.2021 по 22.02.2022 х 30 (відсоткова ставка) x 277 (днів прострочення) : 365 (днів) : 100) +392,46 грн (1902,35 грн борг за період з 17.06.2021 по 22.02.2022 x 30 (відсоткова ставка) x 251 (днів прострочення) : 365 (днів) : 100) + 959,71 грн (4651,96 грн борг за період з 17.06.2021 по 22.02.2022 х 30 (відсоткова ставка) x 251 (днів прострочення) : 365 (днів) : 100) + 39,17 грн (189,83 грн борг за період 17.06.2021 по 22.02.2022 х 30 (відсоткова ставка) x 251 (днів прострочення) : 365 (днів) : 100) + 532,14 грн (2653,38 грн борг за період з 24.06.2021 по 22.02.2022 х 30 (відсоткова ставка) x 244 (днів прострочення) : 365 (днів) : 100)+505,58 грн (3154,46 грн борг за період з 12.08.2021 по 22.02.2022 х 30 (відсоткова ставка) x 195 (днів прострочення) : 365 (днів) : 100);

на підставі п. 5.3. договору 4049,10 грн штрафу у розмірі 30 % від простроченої суми боргу (13496 грн борг х 30%).

Розрахунки позивача, покладені в основу вимог про стягнення 30% річних та 30% штрафу судом перевірено, арифметично проведені правильно, з урахуванням умов договору поставки і суми боргу.

Розмір боргу відповідача з урахуванням розмір 30% річних та 30% штрафу за порушення виконання грошового зобов`язання, суд визнає встановленим, а вимоги про їх стягнення обґрунтованими.

Відповідач порушив умови господарського договору, а тому покладення на нього майнової відповідальності на вимогу позивача у розмірі 30% річних та 30% штрафу відповідатиме загальним принципам цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 30% річних у розмірі 2644,21 грн та 4049,10 грн штрафу у розмірі 30 % від простроченої суми боргу, суд визнає обґрунтованими, спосіб захисту обраний позивачем є належним та ефективним, та доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині.

5.3.

Стосовно вимоги позивача про стягнення 0,5 % неустойки за користування чужими коштами у розмірі 16091,42 грн на підставі п. 5.6 договору суд дійшов наступних висновків.

За змістом частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин, до яких законодавцем віднесено договір поставки (стаття 712 ЦК України, стаття 265 ГК України).

Загальні умови поставки визначаються Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, до договору поставки застосовуються також загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 ЦК України).

Аналіз приписів частин другої, третьої статті 692, частини третьої статті 693 ЦК України дозволяє дійти висновку, що на покупця покладено обов`язок сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, а у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару і сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Водночас, за умови, якщо покупець був зобов`язаний здійснити попередню оплату, то на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Отже, при здійсненні поставки товару, законодавцем передбачено стягнення процентів за нездійснену на умовах поставки передоплату за поставлений товар, які відповідно до статті 536 ЦК України визначені законодавцем як плата за користування чужими грошовими коштами.

Такий висновок сформовано у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2022 у справі № 922/3578/18.

Згідно з частиною другою статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною третьою статті 692 ЦК України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ця правова норма є спеціальною і поширює свою дію лише на правовідносини, пов`язані з купівлею-продажем товару, або на правовідносини, до яких згідно із чинним законодавством застосовуються положення про купівлю-продаж.

Частиною 3 статті 692 ЦК України конкретизовано передбачений статтею 536 цього кодексу обов`язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене статтею 625 цього Кодексу право продавця вимагати від покупця сплати 3 % річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У розумінні зазначених статей проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Зі змісту цих статей випливає, що договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 05.06.2020 у справі №922/3578/18, постановах Верховного Суду України від 24.12.2013 №3-37гс13, від 01.07.2014 у справі №3-32 гс14.

Сторони визначили у п. 5.2 договору інший розмір річних, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а саме збільшили передбачений законом розмір процентів річних до 30% і така вимога позивача є обґрунтованою.

У п. 5.6 договору сторони передбачили, що при порушенні покупцем пункту 4.2 договору даного договору, на покупця покладається відповідальність за користування грошовими коштами постачальника у вигляді 0,5 % неустойки від суми боргу за кожний календарний день до дня фактичного розрахунку.

Пеня є способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності. Натомість проценти є платою за користування чужими коштами.

Встановлення у договорі плати за користування грошовими коштами постачальника у розмірі 30% річних від суми боргу (п. 5.2 договору) та у розмірі 0,5 % від суми боргу за кожний календарний день до дня фактичного розрахунку (п. 5.6) є подвійним встановленням такої плати та не ґрунтується на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами пункту 5.6. укладеного між сторонами у справі договору поставки нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені.

Водночас, розмір пені сторони погодили у пункті п. 5.2 договору, за змістом якого при порушенні покупцем пункту 4.2 даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочки платежу до дня фактичного розрахунку відповідно до Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996, крім цього, збитки від інфляції та 30% річних від суми боргу за весь час прострочення.

Предметом позову позивача не є вимога про стягнення пені з відповідача.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність (частина 2 статті 3 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 16091,42 грн за користування грошовими коштами постачальника у вигляді 0,5 % неустойки від суми боргу за кожний календарний день до дня фактичного розрахунку, суд визнає необґрунтованими та доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з частиною першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини першої статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Мотивом застосування вказаних норм права є висновок суду про виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 264 Господарського кодексу України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Зобов`язання, що виникли між сторонами за своїм правовим змістом опосередковують відносини поставки.

Відповідно до частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Мотивом застосування вказаних норм прав є висновок суду про порушення відповідачем зобов`язання, зокрема неповна та несвоєчасна сплата за поставлений товар.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Мотивом застосування цієї норми є правова підстава позову позивача в частині стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки;

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (частини 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За змістом статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. (частина 1 статті 217 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до частинами 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Невиконання відповідачем обов`язку у зобов`язанні порушує право позивача на належне виконання зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

6. Розподіл судових витрат.

При зверненні до суду позивач сплатив за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2481,00 грн на підставі квитанції №62309773 від 13 липня 2022 року (а. с. 8).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволенні частково, до відшкодування йому за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 1389,36 грн.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного підприємства "Торговий дім ПОЛЯКОВ" (ідентифікаційний код 32268131, адресою місцезнаходження: 18030, м. Черкаси, вул. Чехова, 41) 13496,98 грн (тринадцять тисяч чотириста дев`яносто шість гривень 98 копійок) заборгованості; 2644,21 грн (дві тисячі шістсот сорок чотири гривні 21 копійка) 30% річних, 4049,10 грн (чотири тисячі сорок дев`ять гривень 10 копійок) штрафу у розмірі 30 % від простроченої суми, 1389, 36 грн (тисячу триста вісімдесят дев`ять гривень 36 копійок) витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано 25.10.2022.

Суддя А.І. Гладун