УХВАЛА

за результатами розгляду скарги

м. Київ

29.09.2022Справа № 910/2226/18

За скаргоюПриватного акціонерного товариства "КОНЦЕРН СТИРОЛ"
на діїОболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
у справі№ 910/2226/18
За позовомАкціонерного товариства "Софарма"
до1) Приватного акціонерного товариства "КОНЦЕРН СТИРОЛ" 2) Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України
провизнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від заявника (відповідача-1): Усенко В.Ж. - представник за довіреністю;

від позивача: не з`явився;

від ДВС: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/2226/18 за позовом Акціонерного товариства "Софарма" до Приватного акціонерного товариства "Концерн Стирол" та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 171032 від 27.05.2013 року повністю.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.10.2019 позов задоволено повністю; визнано свідоцтво України на знак для товарів і послуг № 171032 від 27.05.2013 недійсним повністю для всіх товарів 05 класу МКТП; змінено найменування відповідача 2 у справі № 910/2226/18 з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України; зобов`язано Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести зміни до державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 171032 від 27.05.2013 для всіх товарів 05 класу МКТП та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 рішення Господарського суду м. Києва від 01.10.2019 у справі № 910/2226/18 скасовано, прийнято нове рішення у справі, яким в позові відмовлено в повному обсязі. Стягнуто з Акціонерного товариства "Софарма на користь Приватного акціонерного товариства "КОНЦЕРН СТИРОЛ" витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 286 (п`ять тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 00 коп. та 35 303 (тридцять п`ять тисяч триста три) грн. 04 коп. витрат на проведення повторної судової експертизи у справі.

22.12.2020 на виконання вказаної постанови Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

02.08.2022 через загальний відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства "КОНЦЕРН СТИРОЛ" надійшла скарга на бездіяльність державного виконавця відповідно до якої скаржник просить суд:

- визнати протиправними дії Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;

- зобов`язати Оболонський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрити виконавче провадження за наказом Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 по справі № 910/2226/18.

Ухвалою суду від 08.08.2022 скаргу залишено без руху та встановлено строк на усунення недоліків скарги - 10 (десять) днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху.

Оскільки 24.08.2022 від скаржника надійшла заява про виправлення недоліків скарги від 25.07.2022 № 28/07-22, то суд ухвалою від 19.09.2022 прийняв скаргу до провадження та призначив до розгляду в судовому засіданні 29.09.2022.

Безпосередньо в судовому засіданні 29.09.2022 представник скаржника надав усні пояснення та наполягав на задоволенні скарги в повному обсязі.

Інші учасники справи та відділ ДВС явку уповноважених представник у судове засідання 29.09.2022 не забезпечили, про час та місце розгляду були повідомлені належним чином.

Разом із тим, в силу ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва прийшов до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, interalia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Частинами 1 та 2 статті 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як вбачається з доводів, викладених у скарзі, 16.02.2022 ПрАТ "КОНЦЕРН СТИРОЛ" звернулося до Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою № 08/02-22 про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі № 910/2226/18.

Скаржник стверджує, що з моменту отримання органом ДВС вказаної заяви жодні дії направлені на відкриття відповідного виконавчого провадження вчинені не були.

З огляду на наведене, скаржник 06.07.2022 звернувся до Відділу з листом № 20/07-22 про повідомлення щодо вжитих заходів та стану виконання наказу.

Жодної інформації від Відділу ДВС відповідач-1 так і не отримав, а 25.07.2022 зайшовши до Автоматизованої системи виконавчого провадження, виявив відмову у відкритті виконавчого провадження із не відомих для скаржника причин.

За результатами розгляду доводів скаржника, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У положеннях Закону України "Про виконавче провадження" відсутні норми, які б врегульовували підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Однак, відповідно до положень ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Оскільки, ані скаржником, ані Відділом ДВС не надано документи, на підставі яких було відмовлено у відкритті виконавчого провадження за заявою від 16.02.2022 № 08/02-22 про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі № 910/2226/18, то суд під час вирішення скарги позбавлений можливості належним чином з`ясувати підстави для такої відмови.

Більше того, господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов`язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги Приватного акціонерного товариства "КОНЦЕРН СТИРОЛ" на дії Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині визнання протиправною бездіяльності в частині не повідомлення ПрАТ "Концерн Стирол" про результати розгляду заяви.

Інші вимоги, які викладені у прохальній частині уточненої скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 234, 339, 340, 341, 342 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Приватного акціонерного товариства "КОНЦЕРН СТИРОЛ" на дії Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині не повідомлення ПрАТ "Концерн Стирол" про результати розгляду заяви від 16.02.2022 № 08/02-22 про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 про виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 у справі № 910/2226/18 (заява № 08/02-22 від 16.02.2022) про стягнення з АТ "Софарма" на користь ПРАТ "Концерн Стирол" витрат по сплаті судового збору в розмірі 5 286, 00 грн та 35 303,04 грн.

3. У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.10.2022

Суддя Ю.О. Підченко