РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.10.2022Справа № 910/7384/22
за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер"

про стягнення 11 701,07 грн

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Квартирно-експлуатаційний відділ міста Суми звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер" про стягнення заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором №1-В про відшкодування вартості водопостачання та водовідведення (КЕКВ2272), спожитої в процесі надання послуг з харчування від 01.02.2021, яка складається з суми основного боргу у розмірі 11 581,61 грн, пені у розмірі 45,52 грн, 3% річних у розмірі 13,72 грн та інфляційних витрат у розмірі 60,22 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у матеріалах справи документами.

14.09.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позовних вимог та зазначає, що отримані відповідачем послуги були оплачені у повному обсязі, а прострочення виконання зобов`язань спричинено введенням на території України воєнного стану, що є форс-мажорною обставиною та підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань.

26.09.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача заборгованість, яка складається з пені у розмірі 45,52 грн, 3% річних у розмірі 13,72 грн та інфляційних витрат у розмірі 60,22 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Вказана заява прийнята судом до розгляду, з огляду на що, спір вирішується по суті виходячи із ціни позову у розмірі 119,46 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.02.2021 між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Суми (сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер" (сторона 2) було укладено договір №1-В про відшкодування вартості водопостачання та водовідведення, спожитої в процесі надання послуг з харчування, відповідно до умов якого сторона 1 забезпечує сторону 2 водою та водовідведенням, за кодом ДК 021-2015:65110000-7 (розподіл води) та ДК 021:2015-90430000-0 (послуги з відведення стічних вод (послуги каналізації), отримані від постачальника для забезпечення надання послуг з харчування особового складу в/ч НОМЕР_1 (м. Охтирка).

Відповідно до п. 5.1 договору, облік водопостачання та водовідведення спожитої стороною 2 здійснюється згідно засобів обліку. У разі відсутності засобів обліку обсяги спожитої води та водовідведення визначаються стороною 1 шляхом розрахунку.

Згідно п. 5.5 договору, щомісячно, до 5 числа, на підставі відомостей про об`єми споживання води та водовідведення, які підписаються уповноваженими на це особами сторони 1 та сторони 2, сторона 1 складає акти виконаних робіт в 2-х екземплярах та виписує рахунок-фактуру. У рахунках застосовуються тарифи, що встановлені уповноваженим органом чи відповідними підприємствами.

Пунктом 5.6 договору передбачено, що сторона 2 повертає стороні 1 один примірник, затвердженого уповноваженою особою акта виконаних робіт протягом 5-ти днів з дня отримання акту.

Сторона 2 оплачує рахунок-фактуру на відшкодування вартості води та водовідведення стороні 1 протягом 10 операційних днів від дня виписки рахунка.

Відповідно до п. 8.1 договору у редакції додаткової угоди від 13.12.2021, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, а його умови, в силу ст. 631 ЦК України, діють з 01.02.2021 до 31.03.2022 включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов`язань за договором в частині своєчасного здійснення розрахунків за отримані послуги водопостачання та водовідведення, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що відповідач не мав можливості своєчасно провести розрахунки із позивачем у зв`язку із військовою агресією РФ проти України та введення на території України воєнного стану. Відповідач стверджує, що у даному випадку мало місце вплив обставин непереборної сили (форм-мажор), що є підставою для звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань та призупинення виконання зобов`язань на час дії форс-мажорних обставин.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору були складені акти виконаних робіт (надання послуг): №53 (за грудень 2021 року) від 31.12.2021 на суму 3 764,25 грн, №3 (за січень 2022 року) від 31.01.2022 на суму 3 486,88 грн, №5 (за лютий 2022 року) від 24.02.2022 року на суму 4 330,48 грн. Акти виконаних робіт підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб без зауважень.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату від №53 від 31.12.2021 на суму 3 764,25 грн, №3 від 31.01.2022 на суму 3 486,88 грн, №5 від 24.02.2022 року на суму 4 330,48 грн.

Рахунок №53 мав бути оплачений до 18.01.2022, рахунок №3 мав бути оплачений до 14.02.2022, рахунок №5 мав бути оплачений до 12.03.2022.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач відшкодував вартість оплачених послуг згідно виставлених рахунків, що підтверджується платіжними дорученнями: №51762 від 18.08.2022 на суму 3 764,25 грн, №51764 від 18.08.2022 на суму 3 486,88 грн та №51768 від 18.08.2022 на суму 4 330,48 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем погашено заборгованість з порушенням строку, передбаченого умовами договору.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 45,52 грн, 3% річних у розмірі 13,72 грн та інфляційні втрати у розмірі 60,22 грн.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що за порушення термінів відшкодування вартості спожитої води та водовідведення сторона 2 сплачує стороні 1 пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Із наданого розрахунку пені вбачається, що позивачем нараховано пеню на суму 3 764,25 грн (рахунок №53) за період з 19.01.2022 по 23.02.2022 у розмірі 36,92 грн, та на суму 3 486,88 грн (рахунок №3) за період з 15.02.2022 по 23.02.2022 у розмірі 8,60 грн.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені, та встановив, що він є арифметично правильним, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано інфляційні втрати на суму 3 765,25 грн за лютий 2022 року у розмірі 60,22 грн, а також 3% річних на суму 3 764,25 грн за період з 19.01.2022 по 23.02.2022 у розмірі 11,14 грн та на суму 3 486,88 грн за період з 15.02.2022 по 23.02.2022 у розмірі 2,58 грн.

Судом перевірено розрахунки інфляційних витрат та 3% річних, та встановлено, що надані розрахунки є арифметично правильним, у зв`язку з чим приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат.

Заперечуючи проти вимог позивача відповідач зазначає, що не мав змоги провести своєчасно розрахунки із позивачем у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, наслідком чого є виникнення обставин непереборної сили.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на форс-мажорні обставини з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.7 договору, сторона, для якої виконання зобов`язань стало неможливим унаслідок дії обставин непереборної сили, має не пізніше 5 календарних днів письмово повідомити іншу сторону про початок, тривалість та вірогідну дату припинення дії обставин непереборної сили.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що сторона, яка не в змозі виконати свої зобов`язання, повинна негайно повідомити про це іншу сторону.

У матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача про початок дії обставин непереборної сили, які впливають на можливість відповідача виконувати свої зобов`язання за договором.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 по справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

У постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/9258/20 вказано, що статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

У матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин саме для відповідача, які впливають на виконання зобов`язань за спірним договором.

Твердження відповідача про неможливість здійснити оплату за договором зумовлено настанням форс-мажорних обставин, а саме військовою агресією Російської федерації проти України та введенням військового стану, які були відомі позивачу, є необґрунтованим, оскільки відповідачем не надано доказів неможливості виконання зобов`язання за спірним договором внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Окрім того, як встановлено судом, позивач нараховує штрафні санкції за порушення, яке мало місце до введення воєнного стану та за період до введення на території України воєнного стану.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 86, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер" (04116, м. Київ, вул. Маршала Рибалка, буд. 10/8, код ЄДРПОУ - 40887542) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми (40021, м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 165, код ЄДРПОУ - 26622590) 45 (сорок п`ять) грн 52 коп. - пені, 13 (тринадцять) грн 72 коп. - 3% річних, 60 (шістдесят) грн 22 коп. - інфляційних втрат та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.І. Зеленіна