РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.10.2022Справа № 910/21152/21

За позовомПублічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний»
доАкціонерного товариства «Укртрансгаз»
провизнання недійсною заяви та стягнення 174 412, 12 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Кувшинова В.П. - представник за довіреністю;

від відповідача: Дудченко В.В. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/21152/21 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» (далі - ПАТ АБ «Південний», позивач) до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз», відповідач), про:

- визнання недійсною окремої частини правочину - заяви від 30.08.2021 на виділ додаткової потужності на 35 833 003 куб.м (далі - Заява) в частині замовлення потужності на 22 433 003 куб.м, що була укладена сторонами;

- стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь Акціонерного банку «Південний» грошові коштів у сумі 174 412,12 грн, оплачених за Заявою в частині замовлення потужності на 22 433 003 куб.м.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

Безпосередньо в судовому засіданні 06.10.2022 представники сторін надали усні пояснення стосовно предмету спору в справі.

У судовому засіданні 06.10.2022 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.09.2019 між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Південний» (як замовником) та Акціонерним товариством «Укртрансгаз» (як оператором) було укладено договір № зберігання (закачування, відбору) природного газу (далі також - договір) за умовами якого оператор надає замовнику послуги зберігання (закачування, відбору) природного газу, у тому числі поміщеного у митний режим митного складу (далі також - послуги), шляхом надання йому доступу до потужності газосховища (газосховищ) на умовах, визначених у договорі, а замовник зобов`язується оплатити оператору вартість послуг, на умовах визначених договором.

Відповідно до пункту 3.1.2. договору, оператор надає індивідуальні послуги на місяць: індивідуальний робочий обсяг на місяць, індивідуальна потужність закачування на місяць, індивідуальна потужність відбору на місяць.

Згідно з пунктом 3.2 договору, види послуг (крім послуг, зазначених у підпункті 3.1.3), їх обсяг та строки їх надання за цим договором визначається у додатку 1 (заявка на розподіл потужності до договору). Розподілений обсяг послуг зазначається оператором у графі «Розподілений обсяг» додатку 1 до договору за результатами процедури розподілу потужності. Заявка на розподіл потужності, надана оператору замовником, є безвідкличною пропозицією з часу закінчення передбаченого Кодексом строку її подання.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що зобов`язання щодо оплати річної потужності та/або індивідуальних послуг на місяць виникають у момент надходження на адресу замовника підписаної оператором заявки на розподіл потужності (додаток 1 до цього договору) з урахуванням строків оплати визначених у пункті 6.4 цього договору.

Відповідно до пункту 3.4. договору, якщо замовник здійснює замовлення індивідуального робочу обсягу на місяць після строку розподілу такої послуги згідно з умовами Кодексу, замовник надсилає підписану заявку на розподіл потужності. Оператор газосховища протягом 2 годин після отримання заявки перевіряє наявність вільного робочого обсягу та підписує таку заявку або відмовляє у розподілі додаткового робочого обсягу, про що одночасно повідомляє замовника. Оплата додаткового робочу обсягу на місяць здійснюється відповідно до строків оплати визначених у підпункті 6.6 цього договору.

Пунктом 6.6. договору передбачено, що у разі замовлення індивідуальної послуги робочого обсягу на період менше місяця розрахунок вартості послуг здійснюється відповідно до даного пункту договору як для індивідуальної послуги робочого обсягу на місяць. При цьому оплата в розмірі вартості індивідуальної послуги на місяць має бути зарахована на рахунок оператора не пізніше закінчення банківського дня, що передує дню початку надання такої послуги.

Як стверджує позивач, під час замовлення Банком додаткової потужності наприкінці серпня місяця 2021 сталася технічна помилка, а саме:

- Банком, в передостанній день липня 30.07.2021 було здійснено замовлення потужності на серпень 2021 в обсязі 22 433 003 куб. м., та здійснено оплату замовленого обсягу;

- у передостанній день серпня 30.08.2021 виникла необхідність замовлення додаткової потужності в обсязі 13 400 000 куб. м., яку Банк мав намір використати в останній день місяця 31.08.2021, однак, при оформленні відповідної заявки на виділ потужності, було допущено технічну помилку в визначенні обсягу, що замовляються. Так, замість замовлення додаткової потужності у серпні на 13 400 000 куб.м. програмою було сформовано заявку на 35 833 003 куб.м.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, на думку позивача, що Банк не мав наміру замовляти додатковий обсяг в розмірі 35 833 003 куб.м. в останній день місяця 31.08.2021, про що свідчить здійснення попередньої оплати 30.08.2021 замовленої потужності лише в частині 13 400 000 куб.м. та те, що Банком відразу після виявлення технічної помилки 31.08.2021 було повідомлено про її виникнення відповідальних співробітників оператора, шляхом направлення листа вих. № 14-001-36586-2021 на електронну адресу АТ «Укртрансгаз». Крім того, Банк додатково звертався до відповідача у телефонному режимі та письмово за допомогою листування.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідач посилався, зокрема, на таке:

- предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, складання та подання заявок на розподіл додаткового індивідуального робочого обсягу на місяць згідно визначеного у них змісту, оскільки такі заявки підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову - обставин, які вказують на зміст волевиявлення позивача при їх оформлені та подані,

- за правилами недійсності правочинів не можна визнавати недійсними документи, які за своїм змістом не є правочинами,

- позивач мав можливість використати додатковий обсяг розподіленої потужності шляхом надання оператору газосховищ відповідних торгових сповіщень на підтвердження здійснення операції передачі природного газу, що зберігаються в газосховищах, а дії позивача з замовлення додаткового розподіленого індивідуального робочого обсягу на серпень 2021 в розмірі 35 830 3003 куб.м., які позивач кваліфікує як помилку, у зв`язку з фактичним не використанням такого обсягу потужності та за відсутності дії з боку позивача із подання реновації для зменшення заявлених обсягів, в рівній мірі можуть вказувати на перекладання відповідальності за такі дії на оператора газосховищ, який у спірних правовідносинах діяв у повній відповідності до умов договору та Кодексу газосховищ,

- дії позивача не можуть бути кваліфіковані як помилка, що додатково вказує на відсутність правових підстав та умов для беззаперечної кваліфікації дій позивача із замовлення додаткового розподіленого індивідуального робочого обсягу як таких, що вчинені не у відповідності до внутрішньої волі позивача та таких, що не спрямовані на настання реальних правових наслідків,

- повернення вартості наданих послуг транспортування природного газу не передбачено ні відповідними нормами закону, ні умовами договору, а повернення вартості наданої послуги замовленої гарантованої потужності не передбачено умовами договору незалежно від того, була чи не була повністю використана замовлена потужність.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочином у розумінні статті 220 Цивільного кодексу України є виражене у певній формі волевиявлення та намір особи набути, змінити чи припинити цивільні права та обов`язки.

За змістом пункту 7 глави 3 розділу 7 Кодексу газосховищ, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2495 від 30.09.2015 в редакції чи ні на момент виникнення спірних правовідносин (далі також - Кодекс газосховищ), замовник має право має подати заявку на розподіл додаткового індивідуального робочого обсягу не пізніше ніж за 1 робочий день до дня надання такої послуги. В той же час, за змістом цієї норми - оператор газосховища протягом 2 годин після отримання заявки лише перевіряє наявність вільного робочого обсягу та лише погоджує (підписує) таку заявку або відмовляє в розподілі додаткового робочого обсягу, про що повідомляє замовника.

Таким чином, заявка на розподіл додаткового індивідуального робочого обсягу від 30.08.2021, що є предметом розгляду в даній справі та яка подається самостійно безпосередньо замовником, з урахуванням наведених вимог Кодексу газосховищ, виступає як доказ якими позивач обґрунтовує підстави даного позову - обставини, які вказують на зміст волевиявлення замовника - Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний».

У той же час, предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, складання та подання заявок на розподіл додаткового індивідуального робочого обсягу на місяць згідно визначеного у них змісту, оскільки такі заявки підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову - обставин, які вказують на зміст волевиявлення позивача при їх оформлені та поданні. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення за правилами недійсності правочинів не можна визнавати недійсними документи, які за своїм змістом не є правочином.

Так, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2021 у справі № 564/2227/17 (п. п. 8.22, 8.23 постанови) зроблено висновок про те, що правочин це правомірна дія, яка вчиняються для досягнення дозволеної законом мети.

Отже, правочин характеризується такими ознаками: правочин є дію особи; ця дія є правомірною, тобто вчиняється відповідно до закону; правочин є вольовим актом, спрямованим на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, тобто в правочині завжди присутня правова мета (набути майна у власність чи у тимчасове користування, отримати послуги чи результат роботи тощо). Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом із тим, за правилами недійсності правочинів не може визнаватися недійсними документи, які за своїм змістом не є правочином. До таких документів, зокрема, слід відносити, документи, якими відповідне право оформлюється чи підтверджується (наприклад, свідоцтво про право власності на житло, про придбання майна з публічних торгів тощо). Так, вчинення дій, направлених на оформлення чи підтвердження права, самі по собі не є правочином у розумінні статті 220 Цивільного кодексу України і не можуть визнаватися неправомірними з підстав, встановлених Цивільним кодексом України для визнання недійсними правочинів.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, правовідносини сторін врегульовані відповідним договором зберігання та Кодексом газосховищ, і відповідно, на виконання його умов та норм Кодексу складалась заявка (номінація) на розподіл додаткового індивідуального робочого обсягу на місяць, як документ, яким підтверджується відповідне право замовника на розподіл додаткового індивідуального робочого обсягу, а тому, така заявка не містить ознак самостійного волевиявлення особи чи наміру набути, змінити чи припинити цивільні права та обов`язки, а є документом, який лише підтверджує обумовлені договором та кодексом права позивача на отримання послуг, що є предметом договору, а також технічно фіксує обсяг природного газу, який буде поданий замовником послуг для закачування до газосховищ та/або відбору з газосховищ, і складання такої заявки як документу є обов`язковою з урахуванням пункту 3.4 договору та пункту 7 глави 3 розділу 7 , пункту 1 глави 1 розділу 9 Кодексу.

За таких обставин, заявка (номінація) на розподіл додаткового індивідуального робочого обсягу на місяць, не є правочином у цивільно-правовому розумінні, відтак не може бути визнана недійсною в порядку статті 215 Цивільного кодексу України.

У той же час, суд вважає за необхідне наголосити, що недодержання загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме тих, які визначені у частині 3 та 5 статті 203 Цивільного кодексу України щодо вільного волевиявлення сторони правочину, яке направлена на реальні правові наслідки, якщо таке вільне волевиявлення було відсутнє у зв`язку із вчиненою помилкою, є ознаками правочину, який вчинено під впливом помилки та правові наслідки якого визначені статтею 229 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину немає істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається з висновків Верховного Суду щодо застосування статті 229 Цивільного кодексу України, які викладені у постановах від 13.02.2019 у справі № 911/1171/18 та від 04.06.2019 у справі № 910/9070/18, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних та допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення та має істотне значення. У разі якщо сторона спірного правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування наведених норм статті 229 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 1 глави 1 розділу 9 Кодексу газосховищ, з метою користування послугами зберігання (закачування, відбору) замовник подає оператору газосховища номінації/реномінації на закачування та/або відбір відповідно до умов цього Кодексу та договору зберігання (закачування, відбору) природного газу.

Відповідно до вимог пункту 3 глави 1 розділу 1 Кодексу газосховищ, номінація це заявка замовника, надана оператору газосховища стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником природного газу протягом певного періоду (у розрізі доби) для закачування до газосховищ та/або відібрані з газосховищ.

Положеннями пункту 2 глави 1 розділу 9 Кодексу газосховищ передбачено, що номінації/реномінації повинні містити таку інформацію, зокрема, обсяг природного газу, поданий замовником послуг для закачування до газосховищ та/або відбору з газосховищ.

Згідно з пунктом 7 глави 3 розділу 7 Кодексу газосховищ замовник може замовити додатковий індивідуальний робочий обсяг на місяць після закінчення строку розподілу, вказаного у пункті 3 цієї глави, протягом газового місяця, в якому має надаватися така послуга, шляхом надання заявки на отримання додаткового індивідуального робочу обсягу.

Замовник має подати заявку на розподіл додаткового індивідуального робочого обсягу не пізніше ніж за 1 робочий день до дня надання такої послуги. Оператор газосховища протягом 2 годин після отримання заявки перевіряє наявність вільного робочого обсягу та погоджує (підписує) таку заявку або відмовляє в розподілі додаткового робочого обсягу, про що повідомляє замовника.

За умовами пункту 3.4 договору, якщо замовник здійснює замовлення індивідуального робочого обсягу на місяць після строку розподілу такої послуги, згідно з умовами Кодексу, замовник надсилає підписану заявку на розподіл потужності. Оператор газосховища протягом 2 годин після отримання заявки перевіряє наявність вільного робочого обсягу та підписує таку заявку або відмовляє в розподілі додаткового робочого обсягу, про що одночасно повідомляє замовника.

Із наведених норм Кодексу газосховищ та умов договору чітко вбачається, що оператор газосховищ підтверджує розподіл замовнику додаткового робочого обсягу потужності виключно на підставі заявки такого замовника, яку формує та подає безпосередньо замовник. При цьому, заявка погоджується оператором газосховища не в залежності від кількості оформлених та адміністрованих оператором газосховища торгових сповіщень замовника, не в залежності від того використає замовник таку розподілену потужність протягом газового місяця чи ні, а саме в залежності від наявності вільного робочого обсягу, виходячи з того обсягу, який зазначається безпосередньо замовником у такій заявці.

Оператор газосховищ згідно з нормами Кодексу газосховищ та умов договору не наділений правом самостійно збільшувати додатковий робочий обсяг потужності, але лише підтверджує такий обсяг при наявності вільного робочого обсягу на підставі даних щодо такого обсягу, зазначених замовником у заявці.

Більше того, ні нормами Кодексу газосховищ, ні умовами укладеного між сторонами договору не передбачено можливості коригування розподіленого робочого обсягу на місяць ні оператором газосховищ, ні замовниками послуг зберігання (закачування, відбору).

За таких обставин, визнання недійсною в частині заявки на розподіл індивідуального робочого обсягу на серпень 2021 спричинить коригування такого розподіленого обсягу, що буде порушенням норм Кодексу газосховищ та умов договору, якими не передбачено таке коригування.

Проведена позивачем оплата вартості замовленої ним потужності на 1 газовий місяць та виконання зобов`язання, як замовника послуг договірної потужності, відповідно до приписів пункту 8.3 договору (транспортування природного газу) сплачується відповідачу незалежно від того, була чи не була повністю використано замовлена потужність.

Повернення вартості наданих послуг транспортування природного газу не передбачено ні відповідними нормами законодавства, ні умовами договору, а повернення вартості наданої послуги замовленої гарантовано і потужності не передбачено умовами договору незалежно від того, була чи не була повністю використана замовлена потужність.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування тверджень відповідача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Згідно з положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.10.2022 року.

Суддя Ю.О.Підченко