РІШЕННЯ

12 жовтня 2022 року м. ТернопільСправа № 921/337/22
Господарський суд Тернопільської область у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Качунь І.Є.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМЕНЕРГО-ТЕРНОПІЛЬ 3" про стягнення 304 550,36 грн заборгованості, з яких: 228 800,74 грн боргу за спожиту електричну енергію; 47 967,60 грн пені, 21 120,29 грн інфляційних нарахувань, 6 661,73 грн - річних нарахувань.

за участі представника позивача:Гайдук У.П.- довіреність.

Суть справи:

До Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява ТОВ "Тернопільелектропостач" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМЕНЕРГО-ТЕРНОПІЛЬ 3" про стягнення заборгованості в сумі 304 550,36 грн.

Судом відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на те, що його контрагентом не виконано належним чином умови договору про постачання електричної енергії від 01.01.2019 в частині повної оплати за спожиту електроенергію, через що в останнього виникла заборгованість, сума якої, з врахуванням пені, інфляційних втрат та 3% річних, заявлена до стягнення у судовому порядку.

Відповідач у судові засідання не з`являвся, разом з тим 11.10.2022 від останнього надійшов відзив на позовну заяву №26 від 06.10.2022. У ньому Товариство вказує, що 12.11.2021 між сторонами було укладено договір реструктуризації, у якому контрагенти досягли згоди про те, що борг становить 269 267,53 грн, який відповідач зобов`язався сплачувати згідно графіка. Разом з тим, внаслідок фактично припиненої виробничої діяльності ТОВ "КОМЕНЕРГО-ТЕРНОПІЛЬ 3" за листопад-грудень 2021 року перерахувало на рахунки позивача лише 46 466,79 грн. А тому відповідач вважає, що основний борг перед позивачем складає 222 800, 74 грн (269267,53 грн - 46466,79 грн), а не 228800,74 грн. Відповідно пеня, 3% та інфляційні нарахування обчисленні невірно.

У відповіді на відзив №4933 від 11.10.2022 позивач не заперечує надходження на його рахунок 46466,79 грн, однак зазначає, що сума 6 000 грн, яка була перерахована відповідачем 05.11.2021 та 09.11.2021 не врахована як погашення заборгованості за договором реконструкції, оскільки була сплачена до його укладення (12.11.2021).

Крім того, 12.10.2022 від ТОВ "КОМЕНЕРГО-ТЕРНОПІЛЬ 3" надійшло клопотання №27 про відкладення розгляду справи для надання йому можливості укласти договір з адвокатом.

Розглядаючи вказане клопотання суд враховує , що судове засідання вже відкладався за клопотанням відповідача №25 від 20.09.2022. Таким чином на протязі цього періоду, тобто до 12.10.2022 він мав можливість скористатися послугами адвоката, зокрема укласти з ним договір.

З огляду на викладене, суд не вбачає об`єктивних та обґрунтованих підстав для відкладення розгляду справи.

Варто при цьому зазначити, що частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Суд вважає, що у даній справі є достатньо матеріалів для її розгляду по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Під час судових слухань сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомлення із матеріалами справи, зняття з них копії, надання доказів та заяв по суті справи, тощо).

Відтак, подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

З наведеного в сукупності, враховуючи, що явка відповідача у судове засідання обов`язковою не визнавалася, суд у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи відмовляє та вирішує дану справу за наявними у ній матеріалами.

Технічна фіксація судового процесу здійснювалась за правилами ст.222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, судом встановлено наступне.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила), затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312. За приписами пункту 7 зазначеного нормативно - правового акту, Споживачем договір із Постачальником універсальних послуг укладається шляхом, зокрема, підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії.

З 01.01.2019 ТОВ "Тернопільелектропостач" є постачальником електричної енергії за вільними цінами відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №429 від 14.06.2018.

Як наслідок, 02.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" (Постачальник) та ТОВ "КОМЕНЕРГО-ТЕРНОПІЛЬ 3" (Споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №3392, шляхом подання Заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

У розумінні пункту 1.1 цього правочину він є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим не побутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, шляхом приєднання Споживача до цього договору згідно заяви-приєднання, що є додатком №1 до договору.

Згідно з п.2.1 договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Пунктом 5.1 договору визначено, що Споживач розраховується з Постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до Методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком №3 до договору.

Ціна за електричну енергію визначається Постачальником у разі дотримання умов надання універсальних послуг, визначених у пункті 3.1 глави 3 договору та у відповідності до Методики (порядку) розрахунку ціни на електричну енергію, затвердженої Регулятором.

За умовами п.5.7 договору ціна (тариф) на електричну енергію має зазначатись Постачальником у рахунках на оплату спожитої електричної енергії за договором, у тому числі у разі її зміни.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п.5.8 договору).

Умовами пункту 5.10 угоди визначено, що оплата рахунків Постачальника за договором здійснюється Споживачем у строки, визначені в рахунках, але не менше 5 робочих днів від дати отримання Споживачем відповідного рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у Комерційній пропозиції, прийнятій Споживачем.

Відповідно до п. 5.16 договору комерційна пропозиція, яка є додатком 3 до цього договору, має містити наступну інформацію:

1) ціну (тариф) постачання електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи);

2) спосіб оплати (необхідно обрати лише один з варіантів: попередня оплата, по факту, плановий платіж);

3) термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати;

4) визначення способу оплати послуг з розподілу через постачальника з наступним переведенням цієї оплати постачальником оператору системи та/або напряму з оператором системи (необхідно обрати лише один з варіантів);

5) розмір пені за порушення строку оплати або штраф;

6) розмір компенсації споживачу за недодержання постачальником якості надання комерційних послуг;

7) термін дії договору та умови пролонгації;

8) можливість надання пільг, субсидій.

Після прийняття споживачем комерційних пропозицій постачальника внесення змін до них можливе лише за згодою сторін або в порядку, встановленому чинним законодавством.

Пунктом 6.2 договору передбачено зобов`язання Споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами договору.

Згідно з підпунктами 1, 2, 5 п. 7.1 договору Постачальник має право отримувати від Споживача оплату за поставлену електричну енергію та інші послуги згідно з умовами договору; контролювати правильність оформлення Споживачем платіжних документів; проводити разом зі Споживачем звіряння фактично спожитих обсягів електричної енергії з підписанням відповідного акта.

Підпунктом 2 п.7.2. укладеного правочину Постачальник зобов`язується обчислювати і виставляти рахунки Споживачу відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРРЕЕ та цим договором.

Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набуває чинності з дати подання Споживачем заяви-приєднання. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної Споживачем у заяві-приєднання (п.13.1. договору).

У заяві-приєднання зазначено початок постачання - 01.01.2019. Термін дії комерційної пропозиції договору - до 30.04.2022.

Відповідно до обраної Споживачем Комерційної пропозиції "Універсальна" (Додаток №3 до договору) постачання електричної енергії на об`єкти Споживача здійснюється Постачальником за тарифами, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483 (зі змінами). Оплата проводиться за фактично відпущену електричну енергію в розрахунковому періоді відповідно до даних комерційного обліку і наданих рахунків за спожиту електричну енергію. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію надається Постачальником та отримується Споживачем самостійно не пізніше сьомого робочого дня з дати завершення розрахункового періоду. Надані Постачальником рахунки підлягають оплаті Споживачем протягом п`яти робочих днів з дати отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, Споживачем було підписано Заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток №1 до договору) для забезпечення електроенергією двох об`єктів, що розташовані за адресами, вказаними у Додатку "А" до заяви-приєднання).

Відповідно до умов договору, позивач надав своєму контрагенту у період з січня по жовтень 2021 року послуги з постачання електричної енергії на загальну суму 2 275 057,84 грн, що підтверджується доданими до позову копіями рахунків за активну енергію, а саме:

- №40/3392 від 31.01.2021 на суму 163 181,87 грн;

- №40/3392 від 28.02.2021 на суму 187 927,65 грн;

- №40/3392 від 31.03.2021 на суму 219 563,08 грн;

- №40/3392 від 29.04.2021 на суму 227 602,06 грн;

- №40/3392 від 31.05.2021 на суму 212 404,52 грн;

- №40/3392 від 30.06.2021 на суму 230 918,27 грн;

- №40/3392 від 31.07.2021 на суму 241 355,03 грн;

- №40/3392 від 31.08.2021 на суму 254 588,26 грн;

- №40/3392 від 30.09.2021 на суму 262 246,57 грн;

- №40/3392 від 31.10.2021 на суму 275 267,53 грн.

Згідно довідки №б/н від 04.11.2021 відповідачем з січня по жовтень 2021 року було спожито електричної енергії обсягом 128905 кВт/год.

ТОВ "КОМЕНЕРГО-ТЕРНОПІЛЬ 3" проведено часткову оплату з надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії на виконання умов договору, остання така оплата була проведена 05.11.2021 на суму 3000 грн та 09.11.2021 на суму 3 000 грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 11 листопада 2021 року складала 269 267,53 грн.

В подальшому, 12 листопада 2021 року між ТОВ "Тернопільелектропостач" (Постачальник) та ТОВ "КОМЕНЕРГО-ТЕРНОПІЛЬ 3" (Боржник) було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за електричну енергію, відповідно до п.1.1. якого Постачальник електричної енергії надає Боржнику реструктуризацію погашення заборгованості, що виникла на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу №3392, яка утворилася станом на 12.11.2021, що включає борг на суму 269 267,53 грн.

У п.2.1. сторони погодили графік погашення заборгованості:

- 38 466,79 грн, термін оплати до 03.12.2021;

- 38 466,79 грн, термін оплати 04.01.2022;

- 38 466,79 грн, термін оплати до 04.02.2022;

- 38 466,79 грн, термін оплати до 04.03.2022;

- 38 466,79 грн, термін оплати до 04.04.2022;

- 38 466,79 грн, термін оплати до 04.05.2022;

- 38 466,79 грн, термін оплати до 04.06.2022.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 06.06.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.4.1.).

Як стверджує позивач, саме на виконання своїх зобов`язань згідно договору про реконструкцію боргу, відповідачем здійснено часткову оплату боргу на загальну суму 40466,79 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №4071 від 18.11.2021 на суму 15 000 грн, №4075 від 23.11.2021 на суму 15 000 грн, №4082 від 25.11.2021 на суму 8466,79 грн, №4117 від 30.12.2021 на суму 2 000 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості товариства становить 228 800,75 грн.

В матеріалах справи відсутні докази повної оплати ТОВ "КОМЕНЕРГО-ТЕРНОПІЛЬ 3" вартості електричної енергії за вказаний період або отримання споживачем електроенергії в іншому об`ємі.

Отже, борг відповідачем залишається неоплаченим, що слугувало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних міркувань.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

В розумінні статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відносини пов`язані із поставкою електричної енергії є відносинами у сфері електроенергетики та регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та нормативно-правовим актами у сфері електроенергетики.

Відповідно до ч.1 ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За приписами ч.1, ч.2 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон) учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються різні види договорів, зокрема про постачання електричної енергії споживачу.

Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу (ч.7 ст.56 Закону).

Регулятор затверджує примірний договір постачання електричної енергії споживачу, типовий договір постачання електричної енергії споживачу на умовах надання універсальної послуги та типовий договір постачання електричної енергії споживачу постачальником "останньої надії" (ч.11 ст. 56 Закону).

У п.п. 72 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що регулятор - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Умовами ч.2 ст. 2 Закону визначено, що основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема правилами роздрібного ринку, які затверджуються Регулятором.

Постановою №312 від 14.03.2018 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" затверджено типовий договір про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до Правил).

У п.1.2.7 Правил зазначено, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, на підставі укладеного договору №3392 від 02.01.2019 про постачання електричної енергії споживачу, до умов якого останній (як споживач) приєднався заявою - приєднанням, як до публічного договору, обравши Комерційну пропозицію "Універсальна".

Тому, саме ТОВ "КОМЕНЕРГО-ТЕРНОПІЛЬ 3", а не дрібні споживачі, було стороною за договором та мало зобов`язання по оплаті її вартості.

Згідно п.3 ч.1 ст.57 Закону України "Про ринок електричної енергії" електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (п.1 ч.3 ст.58 Закону).

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 ГК України.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, однією із основних умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання.

В ході судового розгляду судом з`ясовано , що на умовах укладеного між сторонами договору №3392 від 02.01.2019 відповідач у повному обсязі взятих на себе зобов`язань не виконав, допустивши борг на суму 269 267,53 грн.

Пунктом 2 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що одним із правових наслідків порушення зобов`язання є зміна його умов.

У спірних правовідносинах, уклавши 12 листопада 2021 року договір про реструктуризацію заборгованості за електричну енергію, його контрагенти, домовившись між собою, погодили новий графік погашення боргу, змінивши тим самим, за взаємною згодою умови договору №3392 від 02.01.2019 щодо строку виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати поставленої йому електроенергії.

Досліджуючи правову природу цього правочину, з урахуванням правових позицій , що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №340/385/17, Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №609/67/18, суд констатує, що договір про реструктуризацію не є договором новації. Також ця угода не є самостійним правочином у розумінні ст. 509 Цивільного кодексу України.

Відтак суд прийшов до висновку, що договір про реструктуризацію заборгованості від 12 листопада 2021 року є лише похідним правочином від договору №3392 від 02.01.2019, направленим на зміну строку виконання основного зобов`язання. Однак, і строки оплати боргу, що визначені договором про реструктуризацію ТОВ "КОМЕНЕРГО-ТЕРНОПІЛЬ 3" фактично дотримані не були.

На підставі вищевикладеного, та зважаючи на відсутність доказів оплати відповідачем вартості отриманої електроенергії, позовна вимога про стягнення заборгованості у сумі 228 800,74 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.5.11 договору про постачання електричної енергії, Комерційної пропозиції "Універсальна" у разі порушення Споживачем строків оплати Постачальник має право вимагати сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, а також 3% річних та інфляційні нарахування.

Відповідно до п.3.6. договору про реструктуризацію за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань Боржник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивач у при нарахуванні пені, посилався на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-ІХ, у якому вказано, що строки, визначені, зокрема ст.258 ЦК України (позовна давність в один рік) продовжуються на строк дії карантину.

Однак, частиною шостою статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, однак його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, ст.232 ГК України встановлена не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Оскільки умовами договорів сторони не передбачили більшу чи меншу тривалість періоду нарахування пені, то при здійсненні розрахунків слід враховувати період, який становить шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Натомість, позивач нарахував своєму контрагенту пеню за період з 17.02.2021 по 25.07.2022 на загальну суму 47 967,60 грн. При цьому поза його увагою залишені як умови договору про реструктуризацію заборгованості від 12 листопада 2021 року, яким змінений строк виконання основного зобов`язання так і зазначені вище положення статті 232 ГК України.

Як наслідок, проаналізувавши наведений позивачем розрахунок позовних вимог в частині стягнення пені, враховуючи графік погашення заборгованості, визначений у договорі про реконструкцію боргу, розмір подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня та розмір боргу, враховуючи приписи ч.5 ст. 254 ЦК України (якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день), суд здійснивши відповідний перерахунок вважає, що до стягнення підлягає пеня у розмірі 24 744,10 грн. В решті позову в цій частині слід відмовити за безпідставністю.

Щодо заявлених річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із наданого Товариством розрахунку, за неналежне виконання умов Договору його контрагентом, останньому за період з 17.02.2021 по 25.07.2022 нараховані 3 % річних в сумі 6 661,73 грн та за період з березня 2021 року по квітень 2022 року 21 120,29 грн інфляційних нарахувань.

Знову ж таки, з урахуванням нового строку виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати поставленої йому електроенергії, який був визначений за взаємною згодою обох контрагентів умовами договору про реструктуризацію заборгованості від 12.11.21 року суд вважає, що річні та інфляційні втрати у спірних правовідносинах слід обраховувати, починаючи з 05.01.2022. Адже перший розстрочений платіж, за твердженням самого ж позивача, оплачений його контрагентом належним чином у обумовлені строки. Відтак, оцінивши подані позивачем розрахунки інфляційних нарахувань та 3% річних, враховуючи суму боргу, графік погашення заборгованості, визначений у договорі про реконструкцію боргу, судом встановлено, що правомірно заявленою сумою інфляційних нарахувань та 3% річних є відповідно 11 483,91 грн та 2 375, 99 грн. Відтак, в іншій частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних слід відмовити у зв`язку з їх невірним обрахунком.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як наслідок, судом задовольняються вимоги про стягнення з відповідача 228 800,74 грн боргу за спожиту електричну енергію; 24 744,10 грн пені, 11 483,91 грн інфляційних нарахувань, 2 375,99 грн - 3% річних, як таких, що підтверджені матеріалами справи та законодавчими актами, які регламентують спірні правовідносини.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 3, 7, 13, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМЕНЕРГО-ТЕРНОПІЛЬ 3" (вул. Є. Коновальця, 6 м. Тернопіль, 46020, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" (п-т Злуки, буд. 2В, м. Тернопіль, 46007, ) - 228 800 (двісті двадцять вісім тисячі вісімсот) грн 74 коп. боргу за спожиту електричну енергію; 24 744 (двадцять чотири тисячі сімсот сорок чотири) грн 10 коп. пені, 25367 (двадцять п`ять тисяч триста шістдесят сім) грн. 01 коп. інфляційних нарахувань, 2 375 (дві тисячі триста сімдесят п`ять) грн 99 коп. трьох відсотків річних, 4219 (чотири тисячі двісті дев`ятнадцять) грн 32 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 24.10.2022.

Суддя О.В. Руденко