ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2022 року м.Дніпро Справа № 904/3478/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Кузнецова В.О., Коваль Л.А.

секретар судового засідання Радіновський Р.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія Сінергія" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 (суддя Бондарєв Е.М.)

у справі №904/3478/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Елпромпроект", Одеська область, м. Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія Сінергія", Дніпропетровська область, м. Дніпро

про стягнення 2 836 066,75 грн. заборгованості за поставлений товар, 53 380,22 грн. 3% річних, 207 032,87 грн. інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області 30.03.2021 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Елпромпроект" та з урахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія Сінергія" 3 096 479,84 грн., з яких: - 2 836 066,75 грн. заборгованість за поставлений товар; - 53 380,22 грн. 3% річних за період з 21.11.2020 по 07.07.2021; - 207 032,87 грн. інфляційні втрати за період з листопада 2020 року по червень 2020 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 позовні вимоги задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія Сінергія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елпромпроект" 2 836 066,75 грн. заборгованості за поставлений товар, 53 380,22 грн. 3% річних, 207 032,87 грн. інфляційних втрат, 46 447,20 грн. судовий збір за подання позовної заяви та 2 270,00 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія Сінергія" подано апеляційну скаргу, згідно якої апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 у справі №904/3478/21 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Стверджує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того факту, що товар був отриманий саме уповноваженою особою ТОВ "Монтажно-будівельна компанія Сінергія" та що у Товариства виникло зобов`язання щодо оплати товару, а тому Господарський суд Дніпропетровської області прийняв помилкове та необґрунтоване рішення на підставі обставин, які не були встановлені, тобто має недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Зазначає, що згідно видаткової накладної № 86 від 26.11.2020 товар отримав Кривошапка Ростислав Олексійович за довіреністю № 1964 від 23.11.2020, проте відповідач не уповноважував цю особу на отримання товару.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.06.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія Сінергія" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 у справі №904/3478/21 залишено без руху та надано скаржнику строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у сумі 69 670,80 грн.

На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 14.06.2022 у справі №904/3478/21 апелянтом до матеріалів справи надано докази сплати судового збору у сумі 69 670,80 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.07.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія Сінергія" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 у справі №904/3478/21.

11.07.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ "Елпромпроект" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Елпромпроект" подано клопотання про проведення судових засідань у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.09.2022 розгляд справи №904/3478/21 призначено на 03.10.2022 о 14 год. 00 хв. Ухвалено судове засідання у справі провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Елпромпроект" з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

У судове засідання 03.10.2022 апелянт явку представника не забезпечив, подав клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, в обґрунтування якого послався на укладення нового договору про надання правничої допомоги №27/22, на підставі якого повноваження здійснювати представництво інтересів у справі №904/3478/21 надано адвокату Городничому О.О., з огляду на що, останньому необхідно ознайомитися з матеріалами справи.

У судовому засіданні 03.10.2022 колегія суддів, порадившись на місці, оголосила про відкладення судового засідання на 24.10.2022 о 16:00 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.10.2022 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі, яке відбудеться 24.10.2022 р. о 16:00 год. в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду, що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань №415а, шляхом направлення копії цієї ухвали. Ухвалено судове засідання у справі, призначене на 24.10.2022 р. о 16:00 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Елпромпроект" з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/). Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія Сінергія" у строк до 17.10.2022 надати належним чином завірені докази на підтвердження наявності повноважень представників Бондарюк С.Л., Городничого О.О. (договір, ордери видані на представництво інтересів ТОВ "Монтажно-будівельна компанія Сінергія", у тому числі, Договорів про надання правничої допомоги №27/22 від 30.09.2022, Договорів про надання правничої допомоги №10/12/19 від 30.05.2022 тощо).

На виконання вимог ухвали суду ТОВ "Монтажно-будівельна компанія Сінергія" подано до Центрального апеляційного господарського суду пояснення разом із затребуваними документами.

На підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Чередко А.Є., згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги у справі 904/3478/21 визначено колегію у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Коваль Л.А., Кузнецова В.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.10.2022 зазначеним складом суду прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія Сінергія" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 у справі №904/3478/21.

В судовому засіданні 24.10.2022 представник позивача ТОВ "ЕЛПРОМПРОЕКТ" на зв`язок не вийшов, проведення судового засідання в режимі відеоконференції не відбулося, що зафіксувала комісія у складі керівника апарату суду Нурулаєвої Г.Ю. (голова), членів комісії: заступника начальника відділу забезпечення судового процесу, інформаційних технологій та технічного захисту Заболотного Д., секретаря судового засідання Радіновського Р.Л.. у відповідному Акті «Щодо відсутності можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції» від 24.10.2022.

Відповідач (апелянт), будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив.

В той же час, 20.10.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ "Монтажно-будівельна компанія Сінергія" надійшла заява про відкладення розгляду справи, призначеного 24.10.2022 р. на 16:00 год.

Розглянувши вказану заяву, колегія суддів відмовила у його задоволенні, враховуючи наступне.

Частиною 1 ст. 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Відповідно до ч.1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч.2 ст.12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 918/539/16.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Так, апеляційне провадження здійснюється на підставі поданої ТОВ "Монтажно-будівельна компанія Сінергія" апеляційної скарги, в межах її доводів та вимог, що відповідає приписам ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Колегія суддів зазначає, що судове засідання за клопотанням ТОВ "Монтажно-будівельна компанія Сінергія" вже відкладалося 03.10.2022 на 24.10.2022.

Крім того, подана 20.10.2022 заява про відкладення розгляду справи була обумовлена неможливістю представника відповідача прибути у судове засідання до Центрального апеляційного господарського суду, через самоізоляцію та дотримання ним карантинних заходів, у зв`язку з контактуванням з особою, інфікованою на короновірус COVID-19.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що представник не був обмежений у праві подати клопотання про участь у судовому засіданні 24.10.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/), однак цим правом не скористався, виходячи з особистих міркувань.

При цьому твердження про можливі перебої відеозв`язку, відключення інтернету та електропостачання не є поважними причинами щоб не приймати участь в судовому засіданні, проте, якщо такі б мали місце, в судовому засіданні могла б бути оголошена перерва на час їх усунення.

Згідно із ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з урахуванням того, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, зважаючи на те, що судове засідання у справі вже відкладалося за клопотанням представника ТОВ "Монтажно-будівельна компанія Сінергія", приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників сторін.

Розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, відповідно до частини 3 статті 222 ГПК України без фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Елпромпроект" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія Сінергія" (далі - покупець, відповідач) 29.09.2020 укладено договір поставки обладнання №ЕПП/29-09-20 (далі - договір) відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується у зумовлені строки поставити і передати у власність покупцеві обладнання згідно зі Специфікаціями, що є невід`ємними частинами договору (далі - обладнання), а покупець зобов`язується прийняти обладнання та сплатити за них відповідну грошову суму.

Найменування, асортимент, комплектність, одиниця вимірювання, рік випуску, кількість, ціна, загальна вартість обладнання вказані в погоджених сторонами Специфікаціях (п.1.2 договору).

Відповідно до п.2.1 договору ціни на обладнання договірні, узгоджуються сторонами у відповідних Специфікаціях до договору, розуміються на умовах EXW, склад продавця м. Миколаїв, вул. Кузнецька 60 (Правила Інкотермс в редакції 2020 року) та включають вартість упаковки, тари і маркування.

Вартість обладнання, що поставляється постачальником за договором, складається з вартості обладнання, поставленого за видатковими накладними протягом дії договору (п.2.2. договору).

10 листопада 2020 року між сторонами укладено Специфікацію № 4 до договору, згідно якої сторони досягли домовленості про поставку обладнання - вимикача елегазового типу 3АР1FG, для мережі 150 кВ. виробництва Siemens AG кількості 2 штуки, загальною вартістю 2 836 066,75 грн. (з ПДВ). Сторонам погоджено еквівалент грошового зобов`язання в іноземній валюті в розмірі 84 960 Євро 00 центів.

В п. 3.1. Специфікації № 4 до договору встановлено платежі за обладнання по договору повинні бути здійснені покупцем в національній валюті України банківським переказом грошових коштів на вказаний у статті 15 договору поточний рахунок постачальника в наступному порядку:

- 100% загальної вартості обладнання в іноземній валюті, що еквівалентно 84 960 євро 00 центів (в тому числі ПДВ 20%) повинні бути сплачені, з урахуванням умов п.2.3 - 2.4 договору протягом 10 днів від дати підписання договору.

Відповідно до п.3.2 договору сума до сплати розраховується відповідачем самостійно, з урахуванням еквіваленту грошового зобов`язання іноземній валюті та курсу Євро, що встановиться на МБВР України в день, який передує дню здійснення оплати за договором.

При цьому в п. 3.2 договору містить застереження, що у разі зменшення курсу валют на дату, що передує даті оплати з договором, в порівнянні з курсом, що зафіксований в договорі, перерахунок вартості обладнання не здійснюється, до оплати підлягає сума, вказана Специфікації № 4 до договору.

Відповідно до п.4 Специфікації №4 постачальник забезпечить передачу обладнання покупцю протягом 10 (десяти) календарних днів від дати отримання постачальником оплати, встановленої п.3.1 Специфікації з урахуванням вимог п.п. 2.4, 3.2 договору. Уразі порушення строку виконання зобов`язання згідно з пунктом 3.1 Специфікації або у разі виконання зобов`язання без дотримання п.п. 2.4, 3.2 договору, строк поставки обладнання подовжується на кількість днів прострочення платежу в повному обсязі.

Згідно з п.4.3 договору датою поставки обладнання вважається дата, зазначена представником покупця у видатковій накладній, яка має відповідати даті відвантаження обладнання зі складу постачальника.

Право власності на обладнання виникає у покупця з моменту підписання видаткової накладної уповноваженим представником покупця (п.4.4 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання представниками сторін і діє до 31 грудня 2020 року, але у будь-якому разі до повного та належного виконання сторонами зобов`язань за договором. Невиконанні на момент закінчення строку дії договору зобов`язання виконуються сторонами в порядку і на умовах встановлених положенням договору (п.14.1 договору).

За твердженням позивача, на виконання умов договору він передав, а відповідач прийняв у власність товар на загальну суму 2 836 066,75 грн., що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною №86 від 26.11.2020 та чиї підписи скріплено печатками.

Відповідачем не оплачено поставлений товар на суму 2 836 066,75 грн., що стало причиною виникнення спору та звернення із цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції за результатами аналізу всіх наявних у справі доказів дійшов висновку, що докази на підтвердження правомірності позовних вимог про стягнення 2 836 066,75 грн. заборгованості за поставлений товар, 53 380,22 грн. 3% річних, 207 032,87грн. інфляційних втрат є більш вірогідними, ніж докази надані на їх спростування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договорів, факт поставки товару, строк оплати, наявність часткової оплати, строк дії договорів, наявність прострочення оплати. З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання на підставі господарських договорів є господарсько-договірними зобов`язаннями; при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (абзац другий ч. 4 ст. 179 ГК України): господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Положеннями ст. 655 ЦК України закріплено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Між сторонами виникли господарсько-правові відносини на підставі договору поставки обладнання №ЕПП/29-09-20 від 29.09.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Видатковою накладною №86 від 26.11.2020, яка наявна в матеріалах справи, підтверджено постачання позивачем відповідачу на виконання умов Договору товару на загальну суму 2 836 066,75 грн.

Таким чином, на підставі вказаних вище дій позивача, який поставив товар, та дій відповідача, який цей товар прийняв, у сторін виникли взаємні права та обов`язки: у позивача - право вимагати оплати за поставлений товар, а у відповідача - обов`язок сплатити вартість отриманого товару.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами Специфікації №4 передбачено, що 100% загальної вартості обладнання в іноземній валюті, що еквівалентно 84 960 євро 00 центів (в тому числі ПДВ 20%) повинні бути сплачені, з урахуванням умов п.2.3 - 2.4 договору протягом 10 днів від дати підписання договору.

При цьому відповідно до п.3.2 договору сума до сплати розраховується відповідачем самостійно, з урахуванням еквіваленту грошового зобов`язання іноземній валюті та курсу Євро, що встановиться на МБВР України в день, який передує дню здійснення оплати за договором.

Так, заборгованість відповідача перед позивачем за видатковою накладною, яка є предметом цього спору, в національній валюті України становить 2 836 066,75 грн.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідачем доказів сплати заборгованості у розмірі 2 836 066,75 грн суду не надано.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

Так, доводи апелянта про те, що згідно видаткової накладної № 86 від 26.11.2020 товар отримав Кривошапка Ростислав Олексійович за довіреністю № 1964 від 23.11.2020, якого відповідач не уповноважував на отримання товару, колегією суддів визнаються необґрунтованими, з огляду на те, що умовами Договору з урахуванням Специфікації № 4 було визначено 100% передоплату, а саме обов`язок покупця сплатити повну вартість товару виникає з дати підписання договору та має бути здійснений протягом 10 днів без прив`язки до факту поставки товару.

При цьому позивачем надано суду докази, що підтверджують перевезення обладнання відповідно до Специфікації до м. Дніпро (копії договору на послуги перевезення, акту наданих послуг (виконаних робіт), товаро-транспортної накладної) та його передачу відповідачу копію видаткової накладної №86 від 26.11.2020.

В силу приписів ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Слід зауважити, що відповідач не заперечує самого факту постачання товару по видатковій накладній №86 від 26.11.2020 на суму 2 836 066,75 грн. за договором поставки обладнання №ЕПП/29-09-20 від 29.09.2020, а стверджує про його отримання неуповноваженою особою - Кривошапка Ростиславом Олексійовичем.

Разом з тим, доказами наявності в цієї особи повноважень на отримання товару є довіреність № 1964 від 23.11.2020, копія якої була отримана позивачем від ТОВ «МБК Сінергія» засобами електронного зв`язку.

Доказів недійсності цієї довіреності чи її відкликання на момент отримання товару, матеріали справи не містять.

Поряд з цим, факт отримання товару неуповноваженою особою юридичної особи сам по собі свідчить лише про порушення порядку приймання-передачі товару, однак не може беззаперечно свідчити про факт ненадходження товару в кінцевому ланцюгу саме Покупцю юридичній особі.

Відповідач на протязі всього розгляду справи оспорював підписання та видання довіреності директором підприємства, однак при цьому не заперечує належність іншого підпису на цій же довіреності головному бухгалтеру ТОВ «МБК Сінергія», а також справжність підпису самого Кривошапка Р.О.

Доказів того, що ці особи не є працівниками ТОВ «МБК Сінергія» та не були такими на момент видачі та підпису довіреності № 1964 від 23.11.2020, позивач не надав, як і не надав доказів відсутності в бухгалтерському обліку переданого обладнання та заборгованості перед позивачем за договором, звітів інвентаризації, звернень до правоохоронних органів з приводу підробки довіреності та підписів посадових осіб підприємства на ній, крадіжки товару чи то заволодіння останнім шахрайським шляхом.

Отже, відповідач, всупереч принципу змагальності, закріпленому в ст. 13, 74 ГПК України, не спростував жодними доказами факту передання позивачем товару та його надходження до ТОВ «МБК Сінергія».

Колегія суддів також враховує, що в матеріалах справи наявні докази подальшого використання придбаного відповідачем у позивача товару монтаж обладнання на об`єктах ПС «Бердянська-150», м. Бердянськ, ПС «Луч», м. Енергодар, для чого у відповідності до п. 5 Специфікації № 4 до Договору позивач на виконання своїх зобов`язань відрядив для здійснення робіт з шеф-монтажу власних співробітників (енергетика та механіка) ,про що свідчать відповідні накази про відрядження (т. 1 а.с. 71-72).

Відповідачем ці обставини не заперечувалися, та доведено того, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» було змонтовано та дано до експлуатації інше (аналогічне) обладнання, що було придбано у іншого постачальника, а не отримано від позивача за договором.

Необхідно наголосити, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч., ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосований ЄСПЛ у рішенні від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

ЄСПЛ у рішенні від 21.10.2011 у справі "Дія-97" проти України" зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що більш вірогідними видаються обставини фактичного отримання ТОВ «МБК Сінергія» по видатковій накладній №86 від 26.11.2020 за договором поставки обладнання №ЕПП/29-09-20 від 29.09.2020 товару на суму 2 836 066,75 грн, а тому, з розумною впевненістю можна зробити висновок про доведеність зазначених ТОВ "Елпромпроект" обставин щодо наявності заборгованості з оплати його вартості у відповідному розмірі, який не спростовано відповідачем, і тому така правомірно стягнута з останнього на користь позивача судом першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати вартості товару у строки, визначені умовами договору та додатками до нього (Специфікацією), позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 53 380,22 грн 3% річних за період з 21.11.2020 по 07.07.2021 та 207 032,87 грн інфляційних втрат за період з листопада 2020 року по червень 2020 року.

Слід наголосити на тому, що обчислення пені, 3% річних та інфляційних втрат не потребує спеціальних знань, оскільки їх розмір визначається шляхом математичних розрахунків з урахуванням норм законодавства та умов договору, що віднесено до компетенції суду (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 02.07.2019р. у справі 925/1641/17).

Крім того, у Постанові Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 922/3782/17 викладений наступний правовий висновок: «З огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контр розрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)».

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Наявний розрахунок позивача щодо 3% річних та інфляційних втрат, з яким погодився суд першої інстанції, був перевірений колегією суддів на предмет правильності та обґрунтованості розрахунків, арифметичних та методологічних помилок чи невідповідностей приписам законодавства України, виявлено не було.

Зважаючи на викладене, вимоги ТОВ "Елпромпроект" в частині стягнення 53 380,22 грн 3% річних за період з 21.11.2020 по 07.07.2021 та 207 032,87 грн інфляційних втрат за період з листопада 2020 року по червень 2020 року визнаються судом обґрунтованими та такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції.

Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених обставин, підтверджених відповідними доказами, з огляду на положення ст.ст. 74-80, 86 ГПК України та норми законодавства, які застосовуються у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позову.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені ним в апеляційній скарзі, свого підтвердження не знайшли, не спростовують мотивів господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, відхиляються судом апеляційної інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 у справі № 904/3478/21.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як передбачено п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. При цьому суд має розподілити всі судові витрати, що мали місце у справі на підставі відповідних доказів.

Так, у даній справі відповідачем було понесено наступні судові витрати: судовий збір у сумі 46 447,20 грн за подання позовної заяви, що підтверджується платіжними дорученнями № 18349 від 29.03.2021 на суму 43 902,31 грн (т. 1 а.с. 3 зворот, 16), № 18424 від 02.04.2021 на суму 454,55 грн (т. 1 а.с. 24 зворот, 27) та № 18898 від 31.05.2021 на суму 2 270,00 грн (т. 1 а.с. 47, 51), а також судовий збір в розмірі 2 270,00 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2021, що підтверджується платіжним дорученням № 19344 від 23.07.2021 на суму 2 270,00 грн (т. 1 а.с. 183, 187), які, з огляду на фактичний результат вирішення спору та повне задоволення позовних вимог, належало покласти на відповідача.

Суд першої інстанції стягнув з ТОВ «МБК Сінергія» на користь ТОВ "Елпромпроект" сплачений судовий збір за подання позову та апеляційної скарги на ухвали, що оскаржуються окремо від рішення суду, тобто в повній мірі виконав вимоги процесуального закону і колегія суддів не вбачає порушень при здійсненні розподілу судових витрат.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі положень ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Щодо поданої ТОВ «МБК Сінергія» заяви про роз`яснення судового рішення, то така є безпідставною, з огляду на те, що в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини постанови, і станом на 26.10.2022 повний текст постанови Центрального апеляційного господарського суду за наслідком розгляду апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 у справі № 904/3478/21 ще не був виготовлений.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія Сінергія" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 у справі № 904/3478/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 у справі №904/3478/21 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Монтажно-будівельна компанія Сінергія".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 01.11.2022

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя Л.А. Коваль