ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2022 р. Справа № 924/593/22

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗТК ПЛЮС" м. Запоріжжя

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин Хмельницької області

про стягнення 217 122,43 грн

Представники сторін: не викликались

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Хмельницької області 18.08.2022 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗТК ПЛЮС" м. Запоріжжя до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 217122,43 грн, з яких 214 768,80 грн інфляційні збитки та 2 353,63 грн відсотки за користування грошовими коштами. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до укладеного між сторонами договору поставки №17966/53-124-01-21-15542 від 31.08.2021 та специфікації №1 позивач здійснив відповідачу поставку товару на суму 1431792,12 грн, що підтверджується видатковою накладною від 16.11.2021. Однак відповідач в порушення умов договору не розрахувався за отриманий товар, у зв`язку із чим позивач звертався до суду. Згідно з рішенням Господарського суду Хмельницької області від 19.05.2022 у справі №924/171/22 з відповідача стягнуто на користь позивача 1431792,12 грн. Оплата боргу відповідачем проведена лише 05.08.2022, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом та заявив до стягнення 214 768, 80 грн інфляційних збитків та 2353,63 грн відсотків за користування грошовими коштами.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2022 вказану позовну заяву передано для розгляду судді Субботіній Л.О.

Ухвалою суду від 25.08.2022 (після усунення недоліків) позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/593/22 в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено: відповідачу строк для подання відзиву на позов та наявних у нього доказів до 12 вересня 2022 року включно, позивачу строк для подання відповіді на відзив та наявних у нього доказів до 26 вересня 2022 року включно, відповідачу строк для подання заперечень на відповідь позивача на відзив до 10 жовтня 2022 року включно.

На адресу суду 16.09.2022 надійшов відзив на позов від 12.09.2022, в якому відповідач просить відмовити в позові у повному обсязі. Вказує, що ВП ХАЕС своєчасно подано до облікової системи "Фінансові потоки" заявку на використання коштів для оплати товару за договором відповідно до діючого у ДП "НАЕК "Енергоатом" порядку здійснення платежів. Але ВП ХАЕС не був профінансований через вкрай низький рівень розрахунків за відпущену на ринок електричну енергію в умовах функціонування нового в Україні ринку електроенергії. Всі надходження грошових коштів, перш за все, використовуються для оплати невідкладних першочергових платежів до бюджету, а також для забезпечення безпеки в роботі АЕС. Зазначає, що оплата поставленого товару за договором не була проведена вчасно, в зв`язку із вкрай важким фінансовим становищем компанії, в якому вона опинилась в умовах законодавчих змін, що відбулись в енергетичному просторі країни. Крім того, значна частина грошових коштів спрямовувалась для проведення позапланових закупівель з метою забезпечення карантинних заходів, запроваджених у відповідача у зв`язку зі складною епідеміологічною ситуацією у світі, спричиненою розповсюдженням поширення коронавірусу СОVID-19. Отже, відповідач не мав можливості здійснити оплату отриманого від позивача товару в строки, визначені умовами договору, внаслідок дії об`єктивних та незалежних від відповідача обставин. При цьому, відповідач вживав усіх можливих дій та заходів для проведення оплати за договором, а саме: сума боргу була включена до графіка першочергових платежів, вчасно подано заявку на використання коштів для оплати товару за договором. Викладені обставини, на думку відповідача, можна розцінювати як надзвичайні та невідворотні. Також зазначає, що нарахування відсотків річних та інфляційних втрат можуть здійснюватися лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без врахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором. Зауважує, що з розрахунків позивача відсотків річних та інфляційних втрат, які наведені у позовній заяві, вбачається, що позивач неправильно обрахував вказані показники, без врахування висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 22.09.2020 у справі №918/631/19 та від 26.06.2020 у справі № 905/21/19. Отже, позивачем належним чином не обґрунтовано, не доведено і не підтверджено належними і допустимими доказами правомірність і обґрунтованість заявлених ним до стягнення з відповідача сум заборгованості за договором, відсотків річних та інфляційних нарахувань. Також відповідач вважає розрахунок судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, надмірно завищеним. Вказує, що не є видом правової допомоги підготовка до судової справи у вигляді вивчення нормативно - правової бази, судової практики або наданих матеріалів для підготовки процесуальних документів чи отримання інших теоретичних чи практичних знань адвокатом, відправка ним поштової кореспонденції (позовної заяви або інших документів до суду), тощо. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.126 ГПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги встановлюється на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ухвали суду від 19.09.2022 відповідачу продовжено встановлений судом строк для подання відзиву на позов та прийнято його до розгляду, продовжено позивачу встановлений судом строк для подання відповіді на відзив до 30 вересня 2022 року включно, а також продовжено відповідачу встановлений судом строк для подання заперечень на відповідь позивача на відзив до 10 жовтня 2022 року.

На адресу суду не надходило відповіді на відзив та заперечень.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 19.05.2022 у справі №924/171/22 було задоволено позов ТОВ "ЗТК Плюс" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електростанція" про стягнення 1 431 792,12 грн. Вирішено стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електростанція на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗТК Плюс" 1 431 792,12 грн основної заборгованості, 5 600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 21 476,88 грн витрат по оплаті судового збору.

Вказаним рішенням встановлено, що 31 серпня 2021 року між ТОВ "ЗТК Плюс" та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електростанція" укладено договір поставки №17966/53-124-01-21-15542, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов`язувався прийняти і оплатити товар (конденсатори в асортименті).

На виконання умов договору позивачем поставлено у власність відповідача товар згідно умов договору у кількості та вартості, визначеній договором та специфікацією, а саме за видатковою накладною №РН-0000062 від 16.11.2021 на суму 1431792,12 грн, у тому числі ПДВ - 20%. Однак, отримавши товар, своє зобов`язання з його оплати відповідач не виконав.

Також вищевказаним рішенням суду встановлено, що термін сплати за товар сплив 17.01.2022.

Матеріали справи містять договір поставки №17966/53-124-01-21-15542 від 31.08.2021 (далі - договір), у п. 8.4 якого передбачено, що у випадку порушення строків оплати товару покупець на вимогу постачальника, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3 % річних від простроченої суми.

За умовами п. 7.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, зазначених в п.2 ст. 14-1 Закону України "Про Торгово - промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово - промисловою палатою України, або регіональною торгово - промисловою палатою, згідно з законодавством України, або іншим уповноваженим органом, відповідно до законодавства України (п. 7.2 договору).

Згідно з п. 7.3 договору сторона, що зазнала форс - мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документу. Про закінчення форс - мажорних обставин сторона, яка зазнала їх впливу, письмово в 5-денний строк повідомляє другу сторону.

Наявність форс - мажорних обставин звільняє сторони від відповідальності за невиконання / неналежне виконання зобов`язань за договором (п. 7.5 договору).

Договір підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

Також матеріали справи містять платіжне доручення №8265 від 05.08.2022, згідно з яким ВП "Хмельницька АЕС" ДП НАЕК Енергоатом" сплатило на користь ТОВ "ЗТК Плюс" 1431792,12 грн в якості погашення кредиторської заборгованості за отримані товарно - матеріальні цінності, згідно договору №17966/53-124-01-21-15542 від 31 серпня 2021 року.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач долучив до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги від 14.02.2022, додаткову угоду до вказаного договору від 08.08.2022, рахунок - фактуру №СФ-0000209 від 08.08.2022, платіжне доручення №1429 від 09.08.2022 на суму 4000,00 грн та ордер серії АР №1095602 від 08.08.2022.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами був укладений договір поставки №17966/53-124-01-21-15542 від 31.08.2021, за умовами якого позивач зобов`язувався поставити і передати у власність відповідачу, а відповідач зобов`язувався прийняти і оплатити конденсатори в асортименті.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 19.05.2022 у справі №924/171/22 задоволено позов ТОВ "ЗТК Плюс" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електростанція" про стягнення 1 431 792,12 грн. Стягнуто з останнього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗТК Плюс" 1 431 792,12 грн основної заборгованості, 5 600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 21 476,88 грн витрат по оплаті судового збору.

Вищевказаним рішенням встановлено, що на виконання умов договору поставки №17966/53-124-01-21-15542 від 31.08.2021 позивач поставив у власність відповідача товар на суму 1431792,12 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000062 від 16.11.2021. Однак відповідач не виконав свого зобов`язання з оплати отриманого товару, термін сплати за товар сплив 17.01.2022.

За умовами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вищенаведені факти вважаються встановленими і не потребують повторного доказування.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд приймає до уваги, що відповідач сплатив позивачу заборгованість в розмірі 1431792,12 грн лише 05.08.2022, що підтверджується платіжним дорученням №8265 від 05.08.2022.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2020 у справі №912/855/19 вказано, що враховуючи положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Сторони у п. 8.4 договору поставки погодили, що у випадку порушення строків оплати товару покупець на вимогу постачальника, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3 % річних від простроченої суми

Враховуючи викладене та зважаючи на несвоєчасну оплату відповідачем суми основного боргу, стягнутої в подальшому за рішенням Господарського суду Хмельницької області від 19.05.2022 у справі №924/171/22, позивач нарахував відповідачу 0,3% річних за користування грошовими коштами в розмірі 2353,63 грн за період з 18.01.2022 по 05.08.2022 та інфляційні втрати в розмірі 214768,80 грн за період з лютого по червень 2022 року. Нарахування здійснено на суму заборгованості в розмірі 1431792,00 грн.

Суд враховує, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається із змісту рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.05.2022, термін сплати вартості товару за договором поставки сплив 17.01.2022.

Згідно з платіжним дорученням №8265 від 05.08.2022, відповідач розрахувався із позивачем 05.08.2022.

Відповідно до п. 1.4 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9 вищевказаної постанови).

Однак позивач здійснив нарахування 0,3% річних у тому числі і за день фактичної її сплати, що суперечить вищевказаним положенням.

Враховуючи вищевикладене, суд провів перерахунок заявлених до стягнення відсотків річних та встановив, що правомірним буде нарахування в сумі 2341,86 грн, за період з 18.01.2022 по 04.08.2022 включно.

Нарахування 11,77 грн є безпідставним.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат суд встановив, що останній проведено з врахуванням правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 20.11.2020 у справі №910/13071/19. Тому позивач правомірно та в межах максимально можливого розміру заявив до стягнення 214768,80 грн інфляційних втрат.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача з приводу дії об`єктивних та незалежних від нього обставин, що є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 ст. 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

За умовами п. 7.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, зазначених в п.2 ст. 14-1 Закону України "Про Торгово - промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово - промисловою палатою України, або регіональною торгово - промисловою палатою, згідно з законодавством України, або іншим уповноваженим органом, відповідно до законодавства України (п. 7.2 договору).

З аналізу наведених норм та положень договору слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Однак відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами наявності форс - мажорних обставин для відповідача, і що саме такі обставини зробили неможливим виконання ним свого зобов`язання за договором.

З огляду на вказане не може вважатись також форс-мажорною обставиною і посилання відповідача на скрутне фінансове становище. При цьому суд також враховує положення ст. 617 ЦК України, згідно з якими не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували скрутне фінансове становище саме відповідача, доказів вжиття відповідачем заходів щодо його покращення.

З приводу доводів відповідача щодо безпідставності нарахування інфляційних втрат та відсотків річних на суму податку на додану вартість (ПДВ) суд зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника сплатити інфляційні втрати та 3 % річних поширюється на усю суму грошового зобов`язання, яке прострочив боржник. При цьому зважаючи на те, що ПДВ - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (податковий агент), то суми ПДВ є частиною грошового зобов`язання покупця. За таких обставин позивач правомірно нарахував інфляційні втрати та 3 % річних на суму заборгованості відповідача з врахуванням ПДВ.

Посилання відповідача на норми Податкового кодексу України є безпідставними, оскільки стосуються об`єктів оподаткування, порядку визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг, механізму нарахування і сплати ПДВ. В той же час у даній справі позивач не здійснював нарахування ПДВ на суми інфляційних втрат та відсотків річних, які заявлені до стягнення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Приймаючи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 2341,86 грн 0,3% річних та 214768,80 грн інфляційних втрат. У стягненні 11,77 грн відсотків річних суд відмовляє.

При розподілі судових витрат суд враховує наступне.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач у позовній заяві заявив до стягнення 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Також у ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Іншими видами правової допомоги - є види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Таким чином, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.

З огляду на що такі дії адвоката як вивчення нормативно-правової бази, судової практики, наданих документів для підготовки позовної заяви, тощо є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта.

Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленого у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Отже, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).

Як вбачається із наданих доказів, 14 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗТК ПЛЮС" (далі - клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Юридична компанія Радник" (далі - адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правничої допомоги, згідно з п. 1.1 якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

За умовами п. 2.1 договору адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги, зокрема представляє у встановленому порядку інтереси клієнта в господарських судах, судах загальної юрисдикції, адміністративних судах, а також інших органах під час розгляду правових спорів (п.п. 2.1.3 договору).

Даний договір укладений на строк до 31.12.2022 р. та набирає чинності з моменту його підписання (п. 7.1 договору).

Договір підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

08 серпня 2022 року між сторонами підписано додаткову угоду до договору №2 про надання правничої допомоги від 14.02.2022, у п. 1 якої передбачено, що адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту наступну правничу допомогу: складання та подання позовної заяви до Господарського суду Хмельницької області до ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення втрат від інфляції та відсотків за користування грошовими коштами (п.1.1), складання заяв по суті спору та додаткових процесуальних документів по справі (п. 1.2), представництво інтересів в судових засіданнях по справі (п. 1.3).

За умовами п. 2 додаткової угоди винагорода адвокатського об`єднання за пунктом 1.1 цієї угоди складає 4000 (чотири тисячі) грн, які оплачуються протягом десяти днів з моменту підписання цієї угоди.

Згідно з п. 3 додаткової угоди винагорода адвокатського об`єднання за пунктом 1.1 цієї угоди встановлюється в залежності від часу роботи адвокатського об`єднання для підготовки відповідного процесуального документу, із розрахунку одна година роботи = 1000,00 грн.

Винагорода адвокатського об`єднання за пунктом 1.2 цієї угоди встановлюється в залежності від часу роботи адвокатського об`єднання для підготовки відповідного процесуального документу, із розрахунку одна година роботи = 1000,00 грн (п. 4 додаткової угоди).

Пунктом 5 додаткової угоди встановлено, що винагорода адвокатського об`єднання за пунктом 1.3 цієї угоди складає: 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн за одне судове засідання у справі за допомогою відеоконференцзв`язку. Винагорода сплачується авансом або протягом десяти днів з моменту виставлення рахунку.

Додаткова угода підписана та скріплена відтисками печаток сторін.

Матеріали справи містять рахунок - фактуру №СФ-0000209 від 08.08.2022 на суму 4000,00 грн за складання та подання позовної заяви до Господарського суду Хмельницької області за позовом про стягнення втрат від інфляції та відсотків за користування грошовими коштами.

Згідно з платіжним дорученням №1429 від 09.08.2022 ТОВ "ЗТК Плюс" перерахувало на користь Юридичного бюро Радник 4000,00 грн за складання та подання заяви згідно рахунку №209 від 08.08.2022.

Суд приймає до уваги, що позовна заява у даній справі підписана адвокатом Штабовенко Д.В.

Також надання адвокатом Штабовенко Д.В. професійної правничої допомоги ТОВ "ЗТК Плюс" у Господарському суді Хмельницької області при розгляді справи №924/593/22 підтверджується ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1095602 від 08.08.2022.

Таким чином, позивач згідно з вимогами ст. 74 ГПК України довів надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи №924/593/22 у Господарському суді Хмельницької області.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №922/743/20, від 24.11.2020 у справі №911/4242/15.

В той же час відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд в тому числі і з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткові постанови від 28.04.2021 у справі №902/1051/19 та від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір

Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Такі докази, відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного вище та враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності з урахуванням ціни позову у справі, беручи до уваги доведеність позивачем відповідно до вимог ст. 74 ГПК України надання йому послуг професійної правничої допомоги, суд не приймає до уваги викладені відповідачем заперечення та дійшов висновку, що позивач обґрунтовано заявив до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу (гонорар) в розмірі 4000,00 грн.

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача, в зв`язку із тим, що спір виник внаслідок неналежного виконання останнім своїх договірних зобов`язань.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 123, 126, 129, 231-233, 236-238, 240-242, 247, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗТК ПЛЮС" м. Запоріжжя до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" м.Нетішин Хмельницької області про стягнення 217 122,43 грн задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд.20, код 21313677) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗТК ПЛЮС" (м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 16а, код 36159024) 2341,86 грн (дві тисячі триста сорок одну гривню 86 коп.) відсотків річних, 214768,80 грн (двісті чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят вісім гривень 80 коп.) інфляційних втрат, 4000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу та 3256,84 грн (три тисячі двісті п`ятдесят шість гривень 84 коп.) витрат на оплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У стягненні 11,77 грн відсотків річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Л.О. Субботіна

Виготовлено у 5 примірниках:

1 - до справи,

2 - позивачу на електронну адресу:

3 - представнику позивача адвокату Штабовенко Д.В. на електронну адресу:

4, 5 - відповідачу на електронну адресу: та