УХВАЛА

24 жовтня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/1013/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Булгакової І.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія")

на рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2022 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022

за позовом приватного підприємства "Транс Логістик" (далі - ПП "Транс Логістик")

до ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія"

про стягнення 40 619,94 грн.,

ВСТАНОВИВ:

03.10.2022 (згідно з поштовими відмітками на конверті) ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у частині відмови у задоволенні апеляційної скарги про скасування рішення першої інстанції - скасувати та направити справу на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Дослідивши матеріали касаційної скарги та додані до неї документи, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у даній справі є стягнення 40 619,94 грн., а, отже, ціна позову у справі № 910/1013/22 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами

ГПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ГПК України.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що, обґрунтовуючи підставу для відкриття касаційного провадження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 2 частини третьої статті 310 ГПК України), що є безумовною підставою для скасування та направлення справи на новий розгляд. Так, скаржник вказує, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, ним була подана зустрічна позовна заява і відповідно до приписів статті 180 ГПК України суд повинен був постановити ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, що не було зроблено. Також скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, а саме статтю 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), частину п`яту статті 11, статті 526, 530, 629, 990 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтю 25 Закону України "Про страхування" та не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах №№904/1427/21, 922/2391/16, 914/554/19, що підпадає під пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позов заявлено про стягнення з ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ПП "Транс Логістик" пені в сумі 11 579,40 грн., 3 % річних у сумі 5 618,83 грн. та "інфляційних втрат" у сумі 23 421,71 грн., які нараховані на суму несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання з виплати страхового відшкодування в сумі 173 950,38 грн. за договором добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2019 № 078999/920/190001043 (далі - Договір) за збитки, завдані пошкодженням транспортного засобу MAN TGS 19.400, право на стягнення якого (страхового відшкодування) встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 910/4083/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.05.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022, позовні вимоги задоволені повністю та стягнуто з ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ПП "Транс Логістик" 23 421,71 грн. збитків внаслідок інфляції за період прострочення, 5 618,83 грн. - 3% річних з простроченої суми, 11 579,40 грн. пені.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, встановили, що обов`язок щодо виплати спірного страхового відшкодування встановлений рішенням господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 910/4083/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021, проте, оскільки вказане рішення відповідачем було виконано 19.01.2022, тобто з простроченням встановленого Договором строку, позивач, відповідно до вимог статей 624, 625 ЦК України, має право на стягнення з відповідача збитків внаслідок "інфляції" та 3 % річних, а відповідно до положень пункту 18.1 Договору, - право на стягнення пені.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Доводи, які викладені в касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятим судовим рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У контексті викладеного необхідно враховувати, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

З урахуванням наведеного Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі №910/1013/22, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293

ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі №910/1013/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова