РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.10.2022Справа № 910/8646/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс»

про визнання недійсним договору

Суддя Шкурдова Л.М.

Секретар с/з: Лисенко А.І.

Представники сторін: згідно з протоколом судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа №910/8646/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» про визнання недійсними договорів, в якому позивач просить суд:

- визнати недійсним договір від 30.06.2020, укладений в спрощений спосіб шляхом підписання акта на виконання робіт від 30.06.2020 на суму 1 600 000,00 грн між ТОВ «Будівельна компанія «Олімпікс» та ТОВ «Віннер Будівництво»;

- визнати недійсним договір від 30.11.2020, укладений в спрощений спосіб шляхом підписання акта на виконання робіт від 30.11.2020 на суму 1 600 000,00 грн між ТОВ «Будівельна компанія «Олімпікс» та ТОВ «Віннер Будівництво».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зазначені вище договори як правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що є порушенням норм ч. 5 ст. 203 ЦК України. На підтвердження підстав позову, позивач посилається на такі обставини: послуги, вказані в спірних актах, позивачем не замовлялись, оскільки відсутні будь-які листування, переписки в письмовій чи електронній формах з приводу надання послуг техніки; послуги відповідачем не надавались, оскільки реальність господарських операцій за спірними актами має підтверджуватись додатковими документами; послуги фізично не могли бути надані відповідачем, так як кількість відпрацьованих годин екскаватора в спірних актах перевищує кількість годин в місяці; в Єдиному реєстрі податкових накладних відсутні зареєстровані податкові накладні за операціями, які зазначені в спірних актах, що вказує на нікчемність правочинів за такими актами; після отримання рішення господарського суду про стягнення заборгованості за спірними актами, відповідачем було проведено спеціальне службове розслідування, за висновками якого спірні акти не відображають реальних господарських операцій; інші документи, якими обмінювались сторони спору, вказують на недійсність спірних актів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2022 відкрито провадження у справі №910/8646/22 за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи по суті на 11.10.2022.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти позову з таких підстав: заявки на надання послуг за спірними актами надавались позивачем усно, як і заявки на послуги за іншими актами, які не оспорює позивач; твердження про припинення надання послуг відповідачем на об`єкті будівництва в лютому 2020 року спростовуються актами надання послуг, які не оспорює позивач і які датовані періодом після лютого 2020 року; спірні акти на виконання робіт від 30.06.2020 та від 30.11.2020 підписані уповноваженими представниками відповідача без зауважень та заперечень; наведеним аргументам позивача також була надана оцінка у рішенні від 09.08.2022 у справі №910/3456/22; посилання позивача на необхідність надання додаткових документів відповідачем розцінюються як намагання ухилитись від виконання свого обов`язку щодо оплати наданих послуг; кількість відпрацьованих годин за спірними актами арифметично перевищує кількість годин у місяці червні та листопаді відповідно, оскільки первинні документи складено за звітний період, який дорівнює періоду часу з наступного дня після підписання попереднього акта виконання робіт, а саме: з 01.05.2020 по 30.06.2020 та з 01.07.2020 по 30.11.2020; наслідком несвоєчасної реєстрації податкових накладних є застосування до платника податків штрафних санкцій, а не нікчемність правочинів; висновки спеціального службового розслідування ґрунтуються на поясненнях осіб, що перебувають в службовій та матеріальній залежності від свого роботодавця - ТОВ «Віннер Будівництво», а відтак всі документи службового розслідування відповідач вважає такими, що створені навмисно з метою створення хибного документального підтвердження позиції позивача про наявність підстав для визнання недійсним договору надання послуг, укладеного у спрощений спосіб, або для встановлення юридичного факту про неукладеність вказаного договору; розбіжності у сумах боргу, вказані в листі №20 від 16.04.2021 та протоколі взаємозаліку до договору субпідряду від 13.09.2019, не свідчать про недійсність спірних актів.

В судове засідання 11.10.2022 з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №910/8646/22, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні.

В судовому засіданні 11.10.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.10.2019 між ТОВ «Віннер Будівництво» (замовник) та ТОВ «Будівельна компанія «Олімпікс» (виконавець) був укладений договір №15/10/19 про надання послуг щодо експлуатації машин та механізмів (далі - Договір), за умовами якого виконавець зобов`язався надавати замовнику послуги щодо експлуатації машин і механізмів для виконання будівельних робіт (надалі - техніка), а замовник - приймати виконані послуги та оплачувати їх вартість на умовах цього Договору.

У п. 1.2 Договору сторони погодили надання послуг технікою на будівельному майданчику замовника - «Нове будівництво (будівельний майданчик) Сиваської вітрової станції 250 МВт, розташоване в Чаплинській та Присиваській ОТГ Херсонської області, Україна.».

Згідно з п. 1.3 Договору перелік техніки, за допомогою якої надаються послуги, що є предметом цього Договору: екскаватор КОМАТSU 450, асфальтоукладчик.

Договір діяв до 30 березня 2020 року та не підлягав пролонгації чи поновленню (п.9.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, після закінчення строку дії Договору позивач замовляв у відповідача послуги техніки, які відповідач надавав, а позивач приймав шляхом підписання відповідних актів.

Позивач зазначає, що сторонами були підписані наступні акти виконаних робіт: від 30.04.2020 на суму 652 500,00 грн, від 30.04.2020 на суму 232 050,00 грн, акт №1 від 29.01.2021 на суму 300 000,00 грн, акт №2 від 26.02.2021 на суму 134 909,39 грн, акт №3 від 30.06.2021 на суму 40 000,00 грн, які оплачені позивачем.

Судом встановлено, що сторонами також були підписані акти на виконання робіт від 30.06.2020 на суму 1 600 000.00 грн та від 30.11.2020 на суму 1 600 000.00 грн (надалі - спірні акти).

Однак позивач зазначає, що послуги за спірними актами ним не замовлялись, не надавались відповідачем, і, відповідно, не оплачувались.

В обгрунтування позовних вимог про визнання недійсними договорів від 30.06.2020 та від 30.11.2020, укладених у спрощений спосіб шляхом підписання сторонами спірних актів, позивач посилається на те, що вказані правочини не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а відтак наявні підстави для визнання їх недійсними, з урахуванням ч.1 ст. 215 та ч.5 ст.203 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, відповідно до частини 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину, згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договорів, укладених у спрощений спосіб шляхом підписання актів на виконання робіт.

Однак спірні акти є лише первинними документами, які містять найменування сторін, предмет самої передачі (роботи/послуги), посвідчує факт такої передачі, а тому не мають ознак правочину у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України та не підлягають визнанню недійсними. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.06.2018 у справі № 916/613/17, від 20.07.2021 у справі № 911/1707/18.

Окрім того, судом встановлено, що на розгляді в Господарському суді міста Києва перебувала справа №910/3456/22 за позовом ТОВ «Будівельна компанія «Олімпікс» до ТОВ «Віннер Будівництво» про стягнення 3 200 000,00 грн вартості робіт/послуг, наданих за спірними актами від 30.06.2020 на суму 1 600 000,00 грн та від 30.11.2020 на суму 1 600 000,00 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/3456/22 позовні вимоги задоволено повністю.

Судом встановлено, що позивач, звертаючись з цим позовом до суду, посилається на ті ж підстави, якими він обґрунтовував свої заперечення проти позовних вимог у справі №910/3456/22, предметом якої було стягнення заборгованості за роботи/послуги, надані за спірними актами.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що спірні акти не є самостійними правочинами, визнання їх недійсними не може відновити права або законні інтереси позивача, а відтак у задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до суду апеляційної інстанції.

Суддя Людмила ШКУРДОВА

Дата складення тексту рішення: 24.10.2022