РІШЕННЯ

26 жовтня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/465/22
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка",

, вул. Реміснича, буд. 28, офіс 306, м. Чернігів, 14000,

електронна адреса:

до відповідача: Приватного підприємства "Торговий дім "Фонтекс-Агро",

, вул. Малиновського, буд. 30-А, м. Чернігів, 14020,

предмет спору: про стягнення 4 213 084,35 грн безпідставно набутих коштів

За участю:

від позивача Кухарук В.О., адвокат.

від відповідача: не з`явився;

У судовому засіданні на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Обставини справи.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка" подано позов про стягнення з Приватного підприємства "Торговий дім "Фонтекс-Агро" безпідставно отриманих коштів у сумі 3 539 033,27 грн, які раніше були перераховані позивачем в якості попередньої оплати за Договором №287 поставки паливно-мастильних матеріалів від 05.02.20, а також нарахованих на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України 616 166,07 грн інфляційних втрат та 57 885,01 грн - 3% річних, що разом становить 4 213 084,35 грн.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що оскільки відповідний договір припинив свою дію, а поставка на суму попередньої оплати не відбулась, оскільки позивачем не було виставлено у відповідності до п. 2.1.1. Договору специфікації, тобто у відповідача був відсутній обов`язок здійснити поставку, то у відповідача відсутні права на утримання відповідної суми коштів та останній має їх повернути позивачу на підставі приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України, чого, станом на день звернення із відповідним позовом, не зробив.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16 серпня 2022 року; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу встановлено строк протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов, для подачі до суду відповіді на відзив з одночасним надсиланням копії відповіді на відзив та доданих до неї доказів відповідачу; відповідачу встановлено строк протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив для подачі до суду заперечення на відповідь позивача на відзив.

Розгляд справи у підготовчому засіданні від 16.08.22 відкладено до 15.09.22, про що повідомлено відповідача ухвалою суду від 16.08.22 у порядку ст. 120, 121 ГПК України.

Зазначену ухвалу суду відповідачем отримано 19.08.22, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №282. У судовому засіданні 15.09.22 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 календарних днів та призначив розгляд справи по суті на 27.09.2022 року.

Про отримання ухвали суду від 15.09.22 відповідачем свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №630.

До початку розгляду справи по суті від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи на більш пізній строк (а.с. 161). У судовому засіданні 27.09.22 суд перейшов до розгляду справи по суті. Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. За наслідками розгляду справи по суті 27.09.22, суд задовольнив заяву відповідача та відклав розгляд справи по суті на 18.10.22, надіславши на адресу відповідача ухвалу від 27.09.22 у порядку ст. 120, 121 ГПК України. Зазначена ухвала суду отримана відповідачем 30.09.22 згідно наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення №640.

14.10.22 до початку розгляду справи по суті відповідачем подано заяву про відкладення розгляду справи на більш пізніший строк у зв`язку з зайнятістю представника відповідача та керівника відповідача при розгляді інших справ у Щорському районному суді та Північному апеляційному господарському суді. За наслідками розгляду справи по суті 18.10.22, суд задовольнив заяву відповідача та відклав розгляд справи по суті на 26.10.22, надіславши на адресу відповідача ухвалу від 18.10.22 у порядку ст. 120, 121 ГПК України. До початку розгляду справи по суті відповідачем подано заяву про відкладення розгляду справи на більш пізніший строк у зв`язку з неможливістю забезпечити явку представника в призначене судове засідання.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, хоча підготовче засідання судом неодноразово відкладалося. У судові засідання по розгляду даної справи відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив.

Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду було надіслано на його офіційну юридичну адресу, повідомлення про вручення ухвал долучені до матеріалів справи), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно приписів ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши у ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представника позивача, встановивши обставини справи та дослідивши подані докази, суд встановив:

05 лютого 2020 року між Приватним підприємством "Торговий дім "Фонтекс-Агро" (постачальник, відповідачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка" (покупцем, відповідачем у справі) укладено Договір №287 поставки паливно-мастильних матеріалів (надалі - Договір), за умовами в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити поставлені паливно-мастильні матеріали, в тому числі масла автомобільні (надалі іменуються «ПММ»).

Асортимент, кількість (обсяг), ціна за відповідну одиницю виміру ПММ, визначаються у специфікації, яка є Додатком №1 до цього договору (надалі іменується «специфікація») (п.1.2. Договору).

Право власності на ПММ, вказані у специфікації, виникає у Покупця з моменту отримання ПММ Покупцем відповідно до умов цього Договору. Ризик випадкового знищення (всування) ПММ до моменту їх отримання покупцем несе постачальник (п. 1.3. Договору).

Відповідно до п.2.1. Договору, відвантаження товару здійснюється за адресою: 16633, м. Ніжин, вул. Ніжинський шлях, 17, акцизний склад №1006389; 14001, м. Чернігів, вул. Мазепи, 59 - акцизний склад №1006388, або іншим місцем обумовленого сторонами.

Поставка товару здійснюється засобами постачальника, на протязі двох днів з моменту отримання специфікації від покупця або у інший термін, обумовлений між постачальником та покупцем (п.2.1.1. Договору).

Товар постачається покупцю частинами (товарними партіями) (п.2.2. Договору).

Постачальник і Покупець, попередньо узгоджують найменування і кількість товару в партії, що підлягає відвантаженню (п.2.2.1. Договору).

Кількість та ціна поставленого товару (окремої партії) визначається відповідно видаткової накладної (п.2.2.2. Договору).

Партія товару вважається погодженою до передачі покупцеві з моменту підписання та надання покупцеві, видаткової накладної, та товарно-транспортної накладної (п.2.3. Договору).

Загальна вартість Договору визначається сторонами у додатках до даного договору, та обраховується/складається з сукупної вартості поставок (окремих партій) здійснених у період його дії (п.3.1. Договору).

Оплата товару здійснюється покупцем з відстрочкою платежу, згідно з якою покупець зобов`язаний на протязі 10 календарних днів з моменту отримання, оплатити отриману партію товару (п.3.4. Договору).

За окремою домовленістю оплата товару здійснюється покупцем на умовах 100% передоплати, отримання якої постачальником є умовою для здійснення останнім поставки товару відповідно до даного договору (п. 3.5. Договору).

У відповідності до п. 7.1., п.7.2. Договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.7.1. цього договору та закінчується 31 грудня 2020 року.

27 грудня 2020 року сторонами було укладено додаткову угоду №1 до Договору №287 поставки паливно-мастильних матеріалів, якою за згодою сторін продовжено термін дії Договору поставки паливно-мастильних матеріалів №287 від 05.02.20, у зв`язку з чим викласти п.7.2. у наступній редакції «Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.7.1. цього Договору та закінчується 31 грудня 2021р.».

На виконання умов Договору ТОВ «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка» здійснило оплату товару на загальну суму 7 319 086 грн 12 коп., з яких:

1.на загальну суму 465 000 грн у порядку п. 3.4. Договору з відстрочкою платежів: за видатковою накладною № РН-0003264 від 16.04.2020 року на суму 279000 грн згідно платіжного доручення №871 від 17.04.20; за видатковою накладною №РН-0003265 від 18.04.20 на суму 186 000 грн згідно платіжного доручення №876 від 21.04.20;

2.на загальну суму 6 854 086 грн 12 коп. шляхом попередньої оплати згідно з п. 3.5. Договору:

-на суму 481 573,62 грн згідно платіжного доручення №871 від 17.04.20;

-на суму 722 512 грн грн згідно платіжного доручення №876 від 21.04.20;

-на суму 650 тис. грн згідно платіжного доручення №1013 від 20.10.20;

-на суму 500 тис. грн згідно платіжного доручення №1036 від 19.11.20;

-на суму 1 млн. грн згідно платіжного доручення №1057 від 02.12.20;

-на суму 1 млн. грн згідно платіжного доручення №1071 від 08.12.20;

-на суму 2 млн. грн згідно платіжного доручення №46 від 05.04.21;

-на суму 500 тис. грн згідно платіжного доручення №1161 від 07.05.21;

У свою чергу, на виконання умов Договору, відповідач-ПП «Торговий дім «Фонтекс-Агро» здійснило наступні поставки товару (дизельне пальне (код УКТ ЗЕД )):

-15 тис. літрів на суму 279 000 грн згідно видаткової накладної № РН-0003264 від 16.04.2020 року, та товарно-транспортної накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 16.04.2020 року;

-10 тис. літрів на суму 186 000 грн, згідно видаткової накладної № РН-0003265 від 18.04.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 18.04.2020 року;

10 тис. літрів на суму 186 000 грн, згідно видаткової накладної № РН-0003266 від 21.04.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 21.04.2020 року;

-14 860 літрів на суму 267 480 грн, згідно видаткової накладної № РН-0012507 від 16.10.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 16.10.2020 року;

-2 447 літрів на суму 40 375 грн, згідно видаткової накладної № РН-0012637 від 19.10.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 19.10.2020 року;

-2 447 літрів на суму 40 874,69 грн, згідно видаткової накладної № РН-0013004 від 23.10.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 23.10.2020 року;

-2 458 літрів на суму 40 557 грн, згідно задаткової накладної № РН-0013311 від 28.10.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 28.10.2020 року;

-2 458 літрів на суму 40 321,03 грн, згідно видаткової накладної № РН-0013843 від 05.11.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 05.11.2020 року;

-2 481 літрів на суму 42 186,92 грн, згідно видаткової накладної № РН-0014635 від 17.11.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 17.11.2020 року;

-2 514 літрів на суму 42 748,06 грн, згідно видаткової накладної № РН-0014770 від 19.11.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 19.11.2020 року;

-2 035 літрів на суму 35 604,36 грн, згідно видаткової накладної № РН-0014981 від 24.11.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 24.11.2020 року;

-2 035 літрів на суму 36 214,86 грн, згідно видаткової накладної № РН-0015122 від 26.11.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 26.11.2020 року;

-2 455 літрів на суму 44 690,82 грн, згідно видаткової накладної № РН- 0015277 від 28.11.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 28.11.2020 року;

2 481 літрів на суму 44 658 грн, згідно видаткової накладної № РН-0015392 від 30.11.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 30.11.2020 року;

-20 тис. літрів на суму 379 920 грн, згідно видаткової накладної № РН-0015441 від 01.12.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 01.12.2020 року;

-2 505 (дві тисячі п`ятсот п`ять) літрів на суму 45 601,02 грн, згідно видаткової накладної № РН-0015511 від 02.12.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 02.12.2020 року;

-2 447 літрів на суму 46 013,39 грн, згідно видаткової накладної № РН-0015676 від 05.12.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 05.12,2020 року;

-2 458 літрів на суму 46 220,23 грн, згідно видаткової накладної № РН-0015844 від 09.12.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 09.12.2020 року;

-2 505 літрів на суму 47 104,02 грн, згідно видаткової накладної № РН-0015972 від 11.12.2020 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 11. 12.2020 року;

-2 447 літрів на суму 53 824,21 грн, згідно видаткової накладної № РН- 0003952 від 30.03.2021 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 30.03.2021 року;

-2 455 літрів на суму 54 000,18 грн, згідно видаткової накладної № РН-0004147 від 02.04.2021 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 02.04.2021 року;

-2 514 літрів на суму 55 297,94 грн, згідно видаткової накладної № РН-0004238 від 03.04.2021 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 03.04.2021 року;

-2 455 літрів на суму 54 000,18 грн, згідно видаткової накладної № РН-0004302 від 05.04.2021 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 05.04.2021 року;

-2 514 літрів на суму 55 297, 94 грн , згідно видаткової накладної № РН-0004427 від 06.04.2021 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 06.04.2021 року;

-10 465 літрів на суму 188 370 грн, згідно видаткової накладної № РН- 0004487 від 07.04.2021 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 07.04.2021 року;

-22 820 літрів на суму 547 680 грн, згідно видаткової накладної № РН- 0005523 від 26.04.2021 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 26.04.2021 року;

-11165 літрів на суму 251212,50 грн, згідно видаткової накладної № РН-0005683 від 29.04.2021 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 29.04.2021 року;

-26 200 літрів на суму 628 800 грн, згідно видаткової накладної № РН-0007206 від 16.06.2021 року, та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 16.06.2021 року.

Таким чином, відповідач на виконання умов Договору здійснив часткову поставку товару на користь позивача, оскільки вартість поставленого відповідачем товару склала на суму 3 780 052 грн 85 коп., а позивачем здійснена передплата товару на суму 6 854 086 грн 12 коп., сума, на яку відповідачем не поставлено передплаченого позивачем товару, складає 3 539 033 грн 27 коп.

Проте, враховуючи закінчення 31 грудня 2021 року терміну дії Договору №287 від 05.02.20, позивач листом (вимога) від 29.06.22 вих.№142 просив відповідача повернути йому суму 3 539 033,27 грн. грошових коштів, сплачених в якості попередньої оплати за Договором №287 від 05.02.20, як безпідставно набуті кошти на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України. При цьому, повернення коштів позивач просив відповідача здійснити протягом семиденного строку, а в разі їх неповернення повідомив про звернення до господарського суду для захисту свої інтересів.

Наведений лист від 29.06.22 вих.№142 позивач надіслав на адреси керівника Приватного підприємства "Торговий дім "Фонтекс-Агро" та юридичної особи відповідача засобами поштового зв`язку рекомендованими листами №709 та №695 з описами вкладення від 29.06.22, про що до матеріалів справи долучив відповідні докази (а.с. 79-85).

Однак, такий лист відповідачем залишено без задоволення, що і стало підставою звернення позивача до суду із позовною вимогою про стягнення суми 3 539 033,27 грн. грошових коштів безпідставно збережених відповідачем у примусовому порядку.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені у ст. 4 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

У даному випадку, спірні правовідносини виникли в результаті невиконання умов Договору №287 поставки паливно-мастильних матеріалів від 05.02.20, укладеного між Приватним підприємством "Торговий дім "Фонтекс-Агро" (постачальник, відповідач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка" (покупець, позивач по справі).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як встановлює ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново господарськими визнаються цивільно правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності та регулюються Цивільним кодексом України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у ст. 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як встановлюють приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином.

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору №287 поставки паливно-мастильних матеріалів від 05.02.20 позивач здійснив перерахування відповідачеві в якості оплати за товар на суму 7 319 086,12 грн, однак, відповідачем товар поставлено тільки на суму 3 780 052,85 грн.

У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем поставки товару на решту здійсненої позивачем попередньої оплати, а саме, суму 3 539 033,27 грн., повернення такої суми коштів.

Даний договір №287 поставки паливно-мастильних матеріалів від 05.02.20 згідно його умов та додаткової угоди №1 до нього від 27.12.20 діяв до 31.12.2021 року і припинив свою дію у зв`язку з закінченням строку, на який такий договір укладався. Доказів протилежного сторонами суду не подано.

Натомість, матеріали справи містять претензію позивача, надіслану на адресу відповідача із вимогою повернути суму 3 539 033,27 грн. грошових коштів, сплачених в якості авансу за Договором №287 поставки паливно-мастильних матеріалів від 05.02.20, як безпідставно набуті кошти на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

У відповідь на претензію відповідач-ПП «Торговий дім «Фонтекс-Агро» повідомило листом (а.с. 86) про неможливість на даний час виконати зобов`язання по Договору на поставку паливно-мастильних матеріалів посилаючись на те що, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та проведення бойових дій безпосередньо на території Чернігівської області підприємство зазнало значних складнощів у належному виконанні умов договору. Також посилаючись на п.5.5. Договору №287 та лист ТПП України від 28.02.22 №2024/02.0-7.1, відповідач зазначив про існування форс-мажорних обставин.

Щодо заперечень відповідача, викладених у листі - відповіді на вимогу (а.с. 86), суд зазначає наступне.

Згідно листа Торгово-Промислової палати України № 2024/02.0.-7.1 від 28.02.2022, в якому зазначено, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 години 30 хвилини 24 лютого 2022 року, ТТП підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, виконання яких настало згідно з умовами договору і виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Відповідачем не надано доказів неможливості виконання зобов`язання внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Відповідачем також не надано доказів повідомлення позивача про неспроможність виконати зобов`язання щодо передачі оплаченого Товару або неможливості вчинення цієї дії.

Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження пошкодження майна підприємства, участі працівників підприємства безпосередньо у бойових діях, що унеможливило виконання зобов`язання по договору.

Останній не довів, що форс-мажорні обставини не дають йому змоги повернути позивачу отриману передоплату.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Отже, непоставка Товару відповідачем або повернення коштів за оплачений Товар заздалегідь ставила позивача у невигідне становище порівняно з відповідачем, оскільки позивач гроші передав, а фактично Товар не отримав, що у подальшому позбавило його користування ним за відсутності будь-якої неправомірної поведінки з боку позивача, а відтак слід дійти висновку про порушення принципу справедливості та добросовісності господарських взаємовідносин з боку відповідача.

За логікою відповідача, поки тривають воєнні дії та запроваджено воєнний стан в країні він звільняється від обов`язку щодо повернення отриманих коштів, не звертаючи при цьому увагу на інтереси іншої сторони, що суперечить принципам справедливості та добросовісності.

Запровадження воєнного стану в країні, настання форс-мажорних обставин в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, неможливість виконання обов`язків внаслідок настання таких обставин, не можуть однозначно засвідчувати, починаючи з 24 лютого 2022 року, неможливість передачі товару та виконання обов`язку щодо повернення отриманих коштів, а отже наведена обставина не є абсолютною самостійною підставою для відкладення строку виконання зобов`язання відповідно часу, протягом якого будуть діяти такі обставини.

Відтак, заперечення відповідача, не приймаються судом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №287 поставки паливно-мастильних матеріалів від 05.02.20 в частині обов`язку з поставки оплаченого товару та просить про повернення передоплати за вже припиненим договором, у зв`язку з чим предметом спору у даній справі є застосування наслідків припиненого правочину, а саме, повернення передоплати на суму 3 539 033,27 грн. як способу безпідставного користування відповідачем коштами позивача.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, суд враховує, що аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 910/12382/17).

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням.

З припиненням дії договору поставки така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими постачальником без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав.

За відсутності доказів поставки товару позивачу та у зв`язку із закінченням строку дії договору поставки №287 паливно-мастильних матеріалів від 05.02.20, сплачена позивачем сума 3 539 033,85 грн. із загальної суми 7 319 086,12 грн. передоплати має бути повернена відповідачем, оскільки підстава, на якій така вартість товару набута, відпала.

Оскільки відповідач не надав суду доказів повернення цієї суми позивачу, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми попередньої оплати 3 539 033,85 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Правових висновків щодо можливості стягнення з відповідача на користь позивача коштів внесеної передоплати після припинення дії договору притримується Верховний Суд у постановах від 10.05.2018 року у справі № 916/1591/17, від 11.11.2018 року у справі № 910/13332/17, № 910/21154/17 від 15.02.2019 року.

Поряд з цим, у зв`язку з порушенням відповідачем строків повернення суми 3 539 033,85 грн. коштів, яку відповідач зберіг без достатньої правової підстави, позивач просить стягнути з відповідача суму 616 166 грн. 07 коп. інфляційних нарахувань та 57 885 грн. 01 коп. трьох процентів річних за період з 01.01.2022 до 18.07.2022.

За положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати з моменту закінчення дії Договору. Такий висновок суду, відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 22.09.2020р. у справі № 918/631/19.

Суд здійснив обрахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних в межах заявленого періоду, та встановив.

Оскільки арифметично вірний розмір 3% річних, перерахований судом в межах заявленого позивачем періоду, визначеного з урахуванням законодавчих приписів та встановлених судом обставин, складає 57 885,01 грн 3% річних, вимога позивача про стягнення з відповідача 57885,01 грн 3% річних підлягає задоволенню.

Оскільки арифметично вірний розмір інфляційних втрат, перерахований судом в межах заявленого позивачем періоду, визначеного з урахуванням законодавчих приписів та встановлених судом обставин, складає 616 166,07 грн інфляційних втрат, вимога позивача про стягнення з відповідача 616 166,07 грн інфляційних втрат підлягає підлягає задоволенню.

При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду про те, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати відповідно до частини ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (№ 910/10156/17 від 10.04.2018 року, № 918/631/19 від 22.09.2020 року).

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Беручи до уваги, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем виконання грошових зобов`язань суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Враховуючи вищевказані обставини в сукупності та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував відсутність обов`язку з повернення позивачеві суми 3 539 033,27 грн., хоча мав можливість скористатись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю у сумі 4213084,35 грн, в тому числі 3 539 033,27 грн. безпідставно збережених коштів, 616 166,07 грн інфляційних нарахувань та 57 885,01 грн трьох процентів річних.

У силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в ст. ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах ст. 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто, обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду даної позовної заяви позивачем було сплачено 63 196,27 грн судового збору, який покладається на відповідача в повному обсязі.

Крім того, за змістом п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (п. 1 ч. 4, абз. 1 ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Звертаючись з даним позовом, позивач у розділі «З приводу відповідності позовної заяви нормам ст. 162 ГРК України» описової частини позовної заяви (а.с. 8) зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу становить у розмірі від 70 000,00 грн - до 100 000 грн. Остаточний розмір понесених судових витрат буде визначений ТОВ «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка» після ухвалення судом рішення. Докази, що підтверджують остаточний розмір понесених судових витрат будуть подані позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у відповідності до ч.8 ст. 129 ГПК України.

Враховуючи викладене, на день ухвалення даного рішення питання про судові витрати (в частині витрат на професійну правничу допомогу) в даному випадку господарським судом не вирішується.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 221, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного підприємства "Торговий дім "Фонтекс-Агро" (, вул. Малиновського, буд. 30-А, м. Чернігів, 14020) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка" (, вул. Реміснича, буд. 28, офіс 306, м. Чернігів, 14000) 3 539 033,27 грн боргу, 616 166,07 грн інфляційних нарахувань, 57 885,01 грн трьох відсотків річних, 63 196,27 грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 26 жовтня 2022 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/