ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"31" жовтня 2022 р. Справа № 911/2172/22

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В., розглянувши заяву Свято-Миколаївської парафії Української православної церкви про забезпечення позову

до ОСОБА_1

про визнання недійсними рішень

встановив:

Через канцелярію Господарського суду Київської області від Свято-Миколаївської парафії Української православної церкви (далі - заявник) надійшла заява про забезпечення позову шляхом дослівно: вжиття заборони, до набрання законної сили судовим рішенням у справі в рамках даного спору, державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема, Київської обласної державної адміністрації, які уповноважені, відповідно до законодавства України, проводити реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно Свято-Миколаївської парафії Української православної церкви (Код ) щодо реєстрації, внесення змін до установчих документів, перереєстрацію, реорганізацію будь-яким шляхом, реєстрацію припинення діяльності реєстрацію будь-яким чином скасування існуючої редакції статуту, проводити передачу реєстраційної справи релігійної організації, а також вносити інші зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, зокрема, але не виключно, про зміну органів управління релігійної організації, зміну місцезнаходження релігійної організації, зміну статуту релігійної організації.

В обґрунтування відповідно поданої заяви Свято-Миколаївська парафія Української православної церкви посилається на обставини незаконного ініціювання та проведення 03.09.2022 загальних зборів Свято-Миколаївської парафії Української православної церкви особою, яка не є учасником останньої - ОСОБА_1 та без участі її затверджених (зареєстрованих) членів.

За доводами заявника, на означених зборах, за відсутності повноважень для скликання та проведення останніх, а також за відсутності кворуму, ОСОБА_1 обрано головою цих зборів та прийнято рішення про:

- внесення змін до статуту релігійної організації (релігійної громади) Свято-Миколаївська парафія Української православної церкви (Код ) в частині, зокрема, конфесійної приналежності релігійної громади, та затвердження статуту в новій редакції;

- обрання (зміну) керівного органу релігійної організації (релігійної громади) Свято-Миколаївська парафія Української православної церкви (Код ) тощо;

- звернення до суб`єкта реєстрації із заявою про вчинення реєстраційних дій - державної реєстрації рішень, прийнятих в ході проведення зборів.

На переконання заявника, протиправні дії ОСОБА_1 призвели до порушення прав та законних інтересів Свято-Миколаївської парафії Української православної церкви, її діючих членів та керівника в частині правової визначеності в управлінні відповідною юридичною особою (порушення принципу самокерованості/самоуправління).

Заявник також зауважив, що має намір звернутися до суду з позовом про визнання недійсними рішень, прийнятих на загальних зборах та оформлених протоколом загальних зборів від 03.09.2022, оскільки державна реєстрація відповідних рішень призведе до несанкціонованих змін відомостей про Свято-Миколаївську парафію Української православної церкви, а також порушення прав її учасників на управління останньою.

Отже, Свято-Миколаївська парафія Української православної церкви наголосила, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості належного захисту порушених станом на теперішній час прав заявника та унеможливить виконання судового рішення в межах існуючого спору, адже у випадку допущення протиправної державної реєстрації оскаржуваних рішень, прийнятих на вказаних загальних зборах, розшириться коло прав та законних інтересів заявника, що будуть порушені, що своєю чергою змусить останнього звертатися до суду з іншими позовами.

В розрізі вказаного вище та обраного заходу забезпечення позову заявник послався на позицію щодо можливості застосування заходів забезпечення позову при позовних вимогах нематеріального характеру, згідно з якою:

- у випадках звернення особи до суду із позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, не підлягає дослідженню така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може значно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав;

- в такому випадку має застосовуватись та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Поряд з тим заявник наголосив, що обраний ним захід забезпечення не призведе до порушення прав ані ОСОБА_1 , ані будь-яких третіх осіб та не призведе до обмеження діяльності Свято-Миколаївської парафії Української православної церкви.

На підтвердження викладених обставин незаконності проведення 03.09.2022 ОСОБА_1 загальних зборів Свято-Миколаївської парафії Української православної церкви особою, заявником надано копії постанови Тетіївського районного суду Київської області від 14.10.2022 у справі № 940/861/22 (провадження № 3/940/492/22) та протоколу опитування особи за її згодою від 10.09.2022, на підтвердження відсутності в ОСОБА_1 статусу члена Свято-Миколаївської парафії Української православної церкви - копію реєстру членів релігійної організації члена Свято-Миколаївської парафії Української православної церкви.

Розглянувши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов таких висновків.

Приписами ст. 136, 137, 140 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З системного аналізу вищевказаних процесуальних приписів слідує, що забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

В немайнових спорах має досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд, зокрема, має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.09.2020 у справі №921/40/20.

Поряд з тим відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9, ч.ч. 1-3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи, та фізичну особу - підприємця вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі: відповідних заяв про державну реєстрацію; документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій; відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів.

Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Однак обрані заявником заходи забезпечення позову в частині заборони державним реєстраторам вносити інші зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, зокрема, але не виключно, про зміну органів управління релігійної організації, зміну місцезнаходження релігійної організації, зміну статуту релігійної організації Свято-Миколаївської парафії Української православної церкви (ідентифікаційний код 24890487), не ідентифіковано ані з видом таких реєстраційних дій, ані за підставою їх проведення, що не відповідає приписам ч. 5 ст. 137 ГПК України, які презюмують можливість заборони відповідним органам вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Водночас заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших учасників господарського товариства, крім випадків, коли заборона вчиняти дії має стосуватися лише корпоративних прав заявника, тобто безпосередньо пов`язаних з предметом спору, тоді як визначити таку взаємопов`язаність між обраними заявником заходами та предметом спору позову не можливо з огляду на те, що заявник просить, зокрема, заборонити вносити інші зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, зокрема, але не виключно, про зміну органів управління релігійної організації, зміну місцезнаходження релігійної організації, зміну статуту релігійної організації Свято-Миколаївської парафії Української православної церкви.

Суд звертає увагу заявника на те, що вимогу про заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії спрямовано на невизначене коло питань з управління товариством, тоді як саме через внесені до відповідного реєстру відомості юридична особа має змогу ідентифікувати себе серед інших учасників цивільного обороту з метою реалізації у правовому полі мети створення такої юридичної особи, а вказаним, відповідно, спростовуються посилання заявника на те, що обраний ним захід забезпечення не призведе до порушення прав інших осіб.

В розрізі обраних заявником заходів забезпечення позову шляхом заборони реєстраторам вчиняти певні дії судом визнаються неспроможними посилання заявника на те, що ОСОБА_1 матиме змогу здійснювати на підставі прийнятих рішень реєстраційні дії, позаяк державна реєстрація змін про юридичну особу є офіційним визнанням та підтвердженням відповідних змін, що первинно виникли внаслідок певних юридичних фактів та жодним чином не підтверджує ймовірних припущень заявника про вчинення будь-яких дій щодо реєстрації змін про юридичну особу.

З огляду на вказане суд звертає увагу на те, що самі лише обставини скликання загальних зборів Свято-Миколаївської парафії Української православної церкви не свідчать ані про реалізацію учасниками зборів відповідних прав на участь у таких зборах та їх проведення із прийняттям відповідних рішень, ані про автоматичну незаконність відповідно прийнятих рішень, ані про вчинення будь-яких дій щодо проведення державної реєстрації, ані про пов`язаність відповідних дій із предметом спору позову, з яким заявник планує звернутись, тоді як передбаченим ГПК України процесуальним механізмом унормовано забезпечення у обраний заявником спосіб ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача не в межах будь-яких теоретично ймовірних та майбутніх вимог позивача, а саме вимог за тим позовом, в межах якого позивач звернувся до суду.

До того ж суду не надано належних та допустимих доказів проведення 03.09.2022 загальних зборів Свято-Миколаївської парафії Української православної церкви та прийняття на таких зборах рішень.

Посилання ж заявника на незаконність ініціювання, проведення та прийняття рішень загальних зборів членів релігійної організації від 03.09.2022, зокрема встановлення таких обставин постановою суду у справі № 940/861/22 (провадження № 3/940/492/22), судом визнаються неспроможними та такими, що не є достатніми підставами для вжиття обраних заявником заходів забезпечення позову, оскільки суд вказаною постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-1 КУпАП закрив у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

В розрізі зазначеного, суд звертає увагу, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 08.04.2020 у справі №904/23/18 та від 20.05.2020 у справі №906/556/19.

Поряд з тим зі змісту отриманих судом витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо Свято-Миколаївської парафії Української православної церкви (ідентифікаційний код 24890487) як станом на дату звернення останньої із відповідною заявою про забезпечення позову, так і станом на дату постановлення вказаної ухвали керівником значиться ОСОБА_2 .

Також вказані витяги містять дані про хронологію реєстраційних дій та, як вбачається, реєстраційні дії з 23.03.2015 не вчинялись.

Отже, доводи заявника про ймовірність утруднення відновлення та захисту порушених прав за позовом у даній справі, в розрізі зазначених вище обставин, визнаються судом такими, що носять характер ймовірних припущень та є неспроможними і необґрунтованими, як наслідок не свідчить про наявність підстав для застосування обраних заявником заходів забезпечення позову.

За таких обставин, оскільки обрані заявником заходи забезпечення позову доказово не обґрунтовано, у тому числі щодо спрямування таких заходів на ефективний захист або поновлення порушених прав заявника, за захистом яких він планує звернутись до суду із відповідним позовом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Свято-Миколаївської парафії Української православної церкви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 136, 137, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

Відмовити в задоволенні заяви Свято-Миколаївської парафії Української православної церкви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту її складення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя П.В.Горбасенко