ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" жовтня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/728/22

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Хаврук Раїси Олександрівни

про стягнення заборгованості в сумі 52 600 грн. 65 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Якимчук О.М. (дов. № 01Др-46-1221 від 31.12.2021 р.);

Від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

16 вересня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Хаврук Раїси Олександрівни (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 52 600 грн. 65 коп.

В обґрунтування позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" посилається на неналежне виконання Фізичною особою-підприємцем Хаврук Расою Олександрівною зобов`язань за договором постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР337-2588-20 від 01 січня 2021 року, що у свою чергу призвело до виникнення заборгованості в сумі 52 600 грн. 65 коп. (з якої 30 000 грн. 00 коп. основний борг, 11 305 грн. 75 коп. пені, 1 029 грн. 54 коп. 3% річних, 10 265 грн. 36 коп. інфляційних втрат), яку позивач просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні 17 жовтня 2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та просив суд задоволити позов у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 17 липня 2022 року не забезпечив явку уповноваженого представника.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову, або будь-які інші письмові заперечення по суті спору.

Суд зазначає, що до матеріалів справи (до позовної заяви) залучені належні докази виконання позивачем вимог ст. 172 ГПК України - надіслання відповідачу копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення на адресу місця проживання відповідача, яка також є офіційною адресою його місця проживання згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Судом також були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про відкриття судом провадження у справі - відповідна ухвала суду надсилалася на адресу місцезнаходження відповідача, яка також є офіційною адресою його місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Відповідно до пункту 3, 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

Відповідно до наявних у матеріалах справи поштових повідомлень, вбачається, що ухвала суду про порушення провадження у справі не отримана Фізичною особою-підприємцем Хаврук Раїсою Олександрівною, про що свідчить поштове повернення про повернення поштового відправлення з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

З огляду на викладене, Фізична особа-підприємець Хаврук Раїса Олександрівна вважається повідомленим про розгляд справи № 918/728/22 належним чином, оскільки судом виконано всі покладені на нього обов`язки, а відповідач проявив протиправну процесуальну бездіяльність.

З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, надання відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними у справі матеріалами.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даного спору, останній не скористалися свої процесуальним правом на подачу відзиву або будь-яких інших пояснень, тому вважає можливим здійснювати розгляд справи по суті.

Заяви та клопотання у справі.

17 жовтня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії платіжних доручень № ЗРВ00043480 від 05 жовтня 2022 року, № ЗРВ 00043809, № ЗРВ 00043913 на загальну суму 20 000 грн. 00 коп.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 918/728/22 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" до відповідача Фізичної особи-підприємця Хаврук Раїси Олександрівни про стягнення заборгованості в сумі 52 600 грн. 65 коп., встановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17 жовтня 2022 року.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

01 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" (далі - постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Хаврук Раїсою Олександрівною (далі - споживач) укладено договір № 41АР337-2588-20 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2021 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Сторонами було погоджено, зокрема п. 3.1 договору, що розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що ознайомлений з тим, що протягом дії договору ціна на газ може змінюватись, про що сторони укладатимуть відповідні додаткові угоди.

Крім того, у п. 3.3. договору сторони домовилися, що ціна газу, розрахована відповідно до пункту 3.2. та 3.3. договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором.

Відповідно до п. 3.6. договору загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором.

Згідно з п. 4.2. договору оплата газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України - гривні в наступному порядку: оплата в розмірі 100% здійснюється споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 9.1. договору, він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої спожива включений до Реєстру споживачів в Інформаційні платформі Оператора ГТС до 31 грудня 2021 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивачем у 2021 році поставлено, а відповідачем спожито природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

В порушення умов договору розрахунки відповідачем за спожитий природний газ вчасно не проводились, що призвело до утворення заборгованості перед позивачем на загальну суму 30 000 грн. 00 коп.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Джерела права й акти їх застосування.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України, судом враховано законодавство що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з договору поставки.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України)

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У силу вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76-78 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Мотивована оцінка аргументів сторін, підстави їх відхилення і висновок суду.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення учасників процесу, судом встановлено наступне.

Аргументуючи позовні вимоги позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР337-2588-20 від 01 січня 2021 року.

В якості доказів вказаних обставини суду надано наступні докази, а саме: копію договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР337-2588-20 від 01 січня 2021 року; акт звіряння взаємних розрахунків; копії актів приймання-передачі природного газу до договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР337-2588-20 від 01 січня 2021 року.

На підставі вказаних доказів судом встановлено, а саме: факт виникнення між сторонами договірних відносин по постачанню природного газу; факт виникнення у відповідача зобов`язання щодо виконання умов договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР337-2588-20 від 01 січня 2021 року; факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань по оплаті договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР337-2588-20 від 01 січня 2021 року; факт виникнення та нарахування штрафних санкцій у вигляді інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Отже, відповідно до викладеного вище, вбачається, що відповідач взяв на себе зобов`язання по виконанню умов договору.

В порушення умов п. 4.2. договору відповідачем не здійснено оплату за вказаним договором. Вказана обставина неспростована відповідачем.

Однак, судом встановлено, що відповідно до платіжних доручень платіжних доручень № ЗРВ00043480 від 05 жовтня 2022 року, № ЗРВ 00043809, № ЗРВ 00043913 на загальну, відповідачем сплачено позивачу в рахунок основної заборгованості по договору 20 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 231 ГПК України Господарський суд закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

Отже, судом встановлено, що предмет спору в частині стягнення 30 000 грн. 00 коп. основної заборгованості по договору відсутній, тому, провадження в даній частині позову підлягає до закриття.

Однак, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази повної сплати заборгованості відповідачем.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" до відповідача Фізичною особою-підприємцем Хаврук Раїсою Олександрівною в частині стягнення основної суми заборгованості 10 000 грн. 00 коп., підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

Окрім того, враховуючи зазначені прострочення у розрахунках за договором, позивач просить стягнути з відповідача на підставі п. 6.2. договору пеню, 3% річних та інфляційні втрати, а саме 11 305 грн. 75 коп. пені, 1 029 грн. 54 коп. 3% річних, 10 265 грн. 36 коп. інфляційних втрат.

У пункті 6.2. договору сторонами погоджено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день простроченого платежу.

Суд здійснивши власний розрахунок за допомогою системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що позивачем вірно нараховано суму штрафу та пені.

Отже, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про правомірне нарахування позивачем відповідачу штрафу та пені. До стягнення з відповідача підлягають наступні штрафні санкції, а саме 11 305 грн. 75 коп. пені, 1 029 грн. 54 коп. 3% річних, 10 265 грн. 36 коп. інфляційних втрат.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні в розумінні ст. ст. 74-78 ГПК України будь-які докази сплати у повному обсязі нарахованих штрафних санкцій.

Таким чином, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання по поставці товару за договором, внаслідок чого у позивача виникло право стягнення штрафних санкцій та попередньої оплати з відповідача.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

З правовою позицією та аргументами позивача суд погоджується та приймає останні.

Оцінка аргументам відповідача не надавалась, оскільки відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових заперечень.

Порушені права та інтереси позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочинів в господарській діяльності відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Невиконання відповідачем зобов`язання в укладених з позивачем правочину порушило інтереси останнього, які полягають у несвоєчасному отриманні оплати поставлений природній газ та обумовлює настання передбачених цим правочином та законом правових наслідків у вигляді стягнення суми заборгованості, штрафних санкцій та відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, відтак позивач правомірно звернувся до суду з даним позовом.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем у якості судових витрат заявлено сплату судового збору в розмірі 2 481 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем частково погашено основну заборгованість, тому, провадження в частині стягнення 20 000 грн. 00 коп. основної заборгованості підлягає закриттю.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, закриття провадження.

Отже, суд роз`яснює позивачу за первісним позовом, що сума судового збору в сумі 943 грн. 30 коп., може повернена останньому на підставі відповідного клопотання.

Зважаючи на викладені вище обставини, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 537 грн. 67 коп.

У зв`язку із задоволенням позову, та враховуючи, що в результаті неправильних дій відповідача, який не сплатив відповідачу обумовлені договором кошти у встановлений строк, що призвело до необхідності позивачу звертатись до суду та нести додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір в сумі 1 537 грн. 67 коп. покладає на відповідача.

Керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Хаврук Раїси Олександрівни ( АДРЕСА_1 код. НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" (33023, м. Рівне, вул. Грушевського академіка, 24, код. 39589441) а саме:

- 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. основного боргу;

- 11 305 (одинадцять тисяч триста п`ять) грн. 75 коп. пені;

- 1 029 (одна тисяча двадцять дев`ять) грн. 54 коп. 3% річних;

- 10 265 (десять тисяч двісті шістдесят п`ять) грн. 36 коп. інфляційних втрат;

- 1 537 (одна тисяча п`ятсот тридцять сім) грн. 67 коп. судового збору.

3. Провадження в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Хаврук Раїси Олександрівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" 20 000 грн. 00 коп. основної заборгованості по договору № 41АР337-2588-20 від 01 січня 2021 року - закрити.

4. Видати наказ після набранням рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26 жовтня 2022 року.

Суддя Войтюк В.Р.