РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.10.2022Справа № 910/6058/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської»

(01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7, код 05523398)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профібуд Проект»

(01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 33Б, код 40139229)

про стягнення 28 024,56 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профібуд Проект» (далі - відповідач) про стягнення 28 024,56 грн, з яких 19 186,80 грн - основний борг, 3 609,75 грн - пеня, 2 076,38 грн - 10% річних та 3 151,63 грн - втрати від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки фігурних елементів мостіння № 2020/08/045 від 20.08.2020 в частині оплати поставленого товару у встановлений таким договором строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 відкрито провадження у справі № 910/6058/22 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, ухвала суду від 26.07.2022 була отримана позивачем 01.08.2022, а відповідачем - 01.02.2022, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні до суду не надходило.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

20.08.2020 між позивачем (далі - постачальник) та відповідачем (далі - покупець) укладено договір № 2020/08/045, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю на умовах цього договору, а покупець зобов`язався прийняти та своєчасно оплатити фігурні елементи мостіння (далі - товар) в асортименті та за цінами, передбаченими в додатку № 1, який є невід`ємною частиною вказаного договору.

Відповідно до п. 2.2 договору поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах згідно з Інкотермс 2020 - склад постачальника: м. Київ, вул. Будіндустрії, 7 або м. Київ, вул. Резервна, 8 або м. Київ, вул. Промислова, 4, якщо інше місце відвантаження не погоджено сторонами в заявці. Конкретне місце відвантаження погоджується сторонами в заявках. Завантаження товару здійснюється силами та за рахунок постачальника.

Згідно з п. 5.3 договору покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 15 днів з дати поставки товару, якщо інше не передбачено в додатках, але, незалежно від строку оплати, покупець повинен повністю оплатити поставлений товар до закінчення строку дії договору. Датою платежу є дата зарахування коштів на рахунок постачальника.

Вказаний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і скріплення печатками сторін та діє до 20.08.2021.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, позивачем на підставі видаткової накладної № 5-22427 від 02.04.2021 поставлено відповідачу товар на загальну суму 19 186,80 грн.

Проте, як зазначає позивач, відповідач не розрахувався за поставлений згідно з вказаною накладною товар, у зв`язку з цим за останнім рахується заборгованість в заявленому до стягнення розмірі.

Крім того, між сторонами підписано акт звіряння розрахунків за період з 01.04.2021 по 30.06.2021, з якого вбачається заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 19 186,80 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем вимог позивача, останній звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості, неустойку, а також нараховані 10% річних та втрати від інфляції в заявленому до стягнення розмірі.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Так, сторонами в договорі погоджено, що оплата товару здійснюється протягом 15 днів з дати поставки товару.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що такий товар поставлений позивачем відповідачу 02.04.2021, таким чином, строк оплати поставленого товару припадає на 18.04.2021.

Сторонами не надано доказів здійснення відповідачем оплати поставленого товару в розмірі 19 186,80 грн.

Поряд з цим, відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, враховуючи що останній 15-денний строк оплати припадав на 18.04.2021, проте 18.04.2021 був вихідним днем (неділя) строк оплати переносився на перший за ним робочий день, тобто прострочення оплати поставленого товару почалось з 20.04.2021.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 19 186,80 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3 609,75 грн пені.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Сторонами в п. 6.2 договору погоджено, що в разі несвоєчасного внесення покупцем плати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожний день прострочення, а також 10% річних від простроченої суми. Нарахування пені за цим договором не припиняється через шість місяців з дня коли відповідне зобов1язання мало бути виконане. Відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України сторони погодили, що для вимог про стягнення пені встановлюється позовна давність три роки.

Водночас, перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд не може погодитись з його обґрунтованістю, оскільки позивачем невірно визначено початкову дату початку нарахування пені.

Так, позивачем початковою датою нарахування визначено 18.04.2021, проте, як вказано вище, прострочення з оплати поставленого товару почалось з 20.04.2021.

За розрахунком суду, розмір пені за період з 20.04.2021 по 17.05.2022 становить 3 593,98 грн, отже, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 15,77 грн пені суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 10% річних та втрат від інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вказувалось вище, позивачем невірно визначено початковий період нарахування пені.

За розрахунком суду, з урахуванням здійснення нарахувань з 20.04.2021, коли мало місце прострочення відповідача, розмір 10% річних складає 2 065,87 грн, а інфляційних втрат - 3 754,77 грн.

За вказаних обставин, вимога про стягнення 10% річних підлягає задоволенню в розмірі 2 065,87 грн, у стягненні 10,51 грн 10% річних суд відмовляє.

Щодо заявлених вимог про стягнення втрат від інфляції, суд зазначає, що фактично позивачем заявлено вимоги про стягнення таких витрат за період з травня 2021 року по квітень 2022 року, оскільки індекс інфляції за травень 2022 року був оприлюднений 09.06.2022, а позовна заява датована 17.05.2022, величина індексу інфляції та травень 2022 року не могла бути відома позивачу.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, суд зазначає, що невірне визначення початкового період прострочення не вплинуло на обґрунтованість розрахунку інфляційних нарахувань, а відтак такі вимоги підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі, а саме 3 151,63 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме 19 186,80 грн основного боргу, 3 593,98 грн пені, 2 065,87 грн 10% річних та 3 151,63 грн втрат від інфляції, у задоволенні вимог про стягнення з відповідача 15,77 грн пені та 10,51 грн 10% річних суд відмовляє.

Витрати по оплаті судового збору з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 2 478,67 грн.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Профібуд Проект» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 33Б, код 40139229) на користь Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7, код 05523398) 19 186,80 грн (дев`ятнадцять тисяч сто вісімдесят шість грн 80 коп.) основного боргу, 3 593,98 грн (три тисячі п`ятсот дев`яносто три грн 98 коп.) пені, 2 065,87 грн (дві тисячі шістдесят п`ять грн 87 коп.) 10% річних, 3 151,63 грн (три тисячі сто п`ятдесят одну грн 63 коп.) втрат від інфляції, 2 478,67 грн (дві тисячі чотириста сімдесят вісім грн 67 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 31.10.2022.

Суддя О.Г. Удалова