СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Харків Справа № 905/1662/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Терещенко О.І.,

при секретарі судового засідання Стойки В.В.,

за участю представників сторін: не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача, за вх. №4030 Д/1 на рішення господарського суду Донецької області від "18" листопада 2021 р. (повний текст складено 29.11.21, суддя Харакоз К. С.) у справі № 905/1662/21

за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго, м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фаєплон, м.Маріуполь, Донецька область,

про стягнення 317 611, 78 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 18.11.2021 у справі №905/1662/21 задоволені частково позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго до Товариства з обмеженою відповідальністю Фаєплон про стягнення 317611,78 грн., в сумі 205668,99 грн.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Фаєплон (87526, Донецька обл., місто Маріуполь, вул.130 Таганрозької дивізії, будинок 4; ) на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ) заборгованість в розмірі 205668,99 грн.; судовий збір в сумі 3085,03 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, апелянт звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою та клопотанням щодо поновлення строку, просив скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог.

У своїй апеляційній скарзі позивач, просить скасувати оскаржене рішення суду та посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства.

В обґрунтування своєї позиції апелянт посилається зокрема на те, що судом першої інстанції не було досліджено в повній мірі усіх доводів позивача та наданих ним доказів. З урахуванням наведеного, на думку апелянта, суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо лише часткового задоволення позовних вимог.

Для розгляду справи шляхом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Терещенко О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.01.2022 у справі №905/1662/21 було залишено без руху апеляційну скаргу позивача, на рішення Господарського суду Донецької області від 18.11.2021 у справі №905/1662/21.

В подальшому, на адресу Східного апеляційного господарського суду від заявника апеляційної скарги надійшла заява, якою було усунуто недоліки.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.06.2022 р. у справі №905/1662/21 поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження вказаного рішення, відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою та встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу. Цією ж ухвалою витребувано матеріали справи з господарського суду Донецької області.

Від відповідача у справі відзив на подану апеляційну скаргу не надходив до апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 273 ГПК апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Проте, 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022, затвердженим Законом України №2119-IX від 15.03.2022, продовжено строк дії воєнного часу в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» , відповідно до якого строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Законом України № 7300 від 25.04.2022 затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» , відповідно до якого строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 25.05.2022 строком на 30 діб.

Законом України №2500-ІХ від 15.08.2022 затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до наказу Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 №03 «Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану» встановлено особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема:

- тимчасово зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду;

- запроваджено з 01.04.2022 роботу Східного апеляційного господарського суду у віддаленому режимі. Режим роботи суду може бути змінений з урахуванням об`єктивних обставин загострення збройної агресії (у тому числі ведення бойових дій) на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду;

- рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: ;

- забезпечено приймання та опрацювання вхідної кореспонденції, що надходить до суду засобами електронного зв`язку. У разі відсутності об`єктивної можливості дотримання приписів процесуального законодавства та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, відповідні дії здійснювати після усунення обставин, що зумовили таку неможливість.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи проведенням активних бойових дій на території Харківської області, справу було розглянуто поза межами двомісячного строку, встановленого ст.273 Господарського процесуального кодексу України для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.09.2022 р. розгляд справи №905/1662/21 призначено на 19.10.2022 р.

У судове засідання представники сторін не з`явилися. Про час та місце проведення судового засідання сторони повідомлялися належним чином. Явка представників сторін у судове засідання не визнавалася судом обов`язковою.

Відповідно до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. ( ч.1 ст.270 ГПК України)

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2019 між комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «;КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»; (далі сторона 1) та товариством з обмеженою відповідальністю «ВОДОКАНАЛ-СЕРВІС»;, на теперішній час - товариство з обмеженою відповідальністю «;ФАЄПЛОН»; (далі сторона 2) було укладено договір про надання послуги з централізованого постачання гарячої води № 10101 (далі-договір), відповідно до п.п. 1.1. якого за цим договором Сторона 1 зобов`язується надати стороні 2 послугу з централізованого постачання гарячої води у будинку(ах), підключеному (их):

- від центрального або індивідуального теплового пункту (надалі ЦТП або ІТП), який перебуває на балансі (у володінні, управлінні, експлуатації та/або користуванні) сторони 1;

- або від ІТП, який перебуває на балансі (у володінні, управлінні, експлуатації та/або користуванні) сторони 2 , а сторона 2 зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Відповідно до п. 1.5. договору характеристика об`єкта(ів), якому (им) надається послуга з централізованого постачання гарячої води: - адреса об`єкта на який здійснюється надання послуги: проспект Академіка Корольова, 14 (3-5 під`їзди) (будинок житловий);

- тип, адреса та балансова належність ЦТП/ІТП (необхідне зазначити), від якого підключена система централізованого постачання гарячої води об`єкта: ЦТП, проспект Академіка Корольова, 12-А.

Інші характеристики об`єкта, якому надається послуга з централізованого постачання гарячої води зазначені у Додатку 1 до цього договору.

Точкою продажу послуги з централізованого постачання гарячої води є межа розподілу балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що зазначена в Додатках 2, 3 до цього Договору (п. 1.6. договору).

Згідно п. 2.1.1 договору обсяг послуги з централізованого постачання гарячої води у м3 визначається за показання будинкових засобів обліку гарячої води, що занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки (надалі засоби обліку) та встановлені на межі розподілу балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Відповідно до п. 2.1.5 договору зняття показань засобів обліку гарячої води, зазначених в п. 2.1.1. договору, здійснюється стороною 2 у період з 25 по 27 число поточного розрахункового періоду (місяця).

Згідно п. 2.1.8 договору показання засобів обліку гарячої води (або засобів обліку холодної води, що йде на підігрів) надаються стороною 2 до Центрів Обслуговування Споживачів (ЦОС) за територіальною ознакою не пізніше 28 числа поточного розрахункового періоду (місяця).

У випадку порушення сторони 2 умов п. 2.1.8 цього договору, сторона 1 визначає обсяг послуги з централізованого постачання гарячої води відповідно до п. 2.1.2.1./2.1.2.3 цього договору (п. 2.1.9 договору).

Відповідно до п. 2.2.1.3 договору з 01.01.2019 тарифи затверджені Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.12.2018 № 2340 для управителів багатоквартирних будинків:

- за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання 95,35 грн/м3 (з ПДВ);

- за відсутності рушникосушильників 88,2 грн/м3 (з ПДВ).

У разі зміни тарифів оплата за послугу з централізованого постачання гарячої води здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію, що оприлюднені у засобах масової інформації, без внесення змін до цього договору (п. 2.2.2. договору).

Згідно п. 2.2.3 договору сторона 2 щомісячно, з 10 по 15 число місяця, наступного за розрахунковим, отримує в Центрі обслуговування споживачів СП Енергозбут за територіальною ознакою:

- рахунок на оплату із зазначенням величини фактично спожитої послуги з централізованого постачання гарячої води, визначеної в м3, та її вартості за розрахунковий період (місяць), за кожною тарифною групою окремо;

- акт надання послуги з централізованого постачання гарячої пари

Отриманий акт надання послуги з централізованого постачання гарячої води сторона 2 має підписати, оформити та належним чином поверти на адресу сторони 1 протягом п`яти днів за дати отримання (п. 2.2.4 договору).

Відповідно до п. 2.2.6 договору у разі неотримання стороною 2 у порядку, встановленому п. 2.2.3 договору акту надання послуги з централізованого постачання гарячої води у сторони 1, не отримання стороною 1 підписаного акту надання послуги з централізованого постачання гарячої води та обґрунтованих заперечень до нього у строки, встановлені пунктом 2.2.4 договору, акт надання послуги з централізованого постачання гарячої води вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

У разі додаткового направлення (сторона 2 самостійно не отримала у сторони 1, централізована доставка тощо) стороною 1 актів надання послуги з централізованого постачання гарячої води та рахунків на оплату, таке направлення не змінює строків та порядку надання обґрунтованих заперечень чи здійснення оплати, визначених умовами даного договору.

Згідно п. 2.2.11 договору сторона 2 забезпечує своєчасну, не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату за послугу з централізованого постачання гарячої води на рахунок із спеціальним режимом використання сторони за кожною тарифною групою окремо.

Оплата заборгованості за спожиту послугу з централізованого постачання гарячої води минулих періодів зараховується першочергово (п. 2.2.13 договору).

Відповідно до п. 3.2.2 договору сторона 2 зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість спожитої послуги з централізованого постачання гарячої води.

Сторона 2 зобов`язується оформити належним чином акт надання послуги з централізованого постачання гарячої води, акт звіряння взаєморозрахунків на початок розрахункового періоду та повернути один примірник стороні 1 протягом п`яти днів з моменту одержання (п. 3.3.9 договору).

Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони погодили, що цей договір з усіма додатками, що є його невід`ємними частинами, набуває чинності з 01.05.2018 року та діє до 01.06.2020 року (п. 6.1. договору).

Згідно п. 6.3 договору він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії жодною із сторін не буде письмово заявлено про його припинення.

Договір та додатки до нього підписані представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

З матеріалів справи, на виконання умов вищезазначеного договору позивачем було надано послуги з теплопостачання, що підтверджується актами надання послуг з централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ): за червень 2021 від 30.06.2021 на суму 24295,18 грн. з ПДВ, за травень 2021 від 31.05.2021 на суму 26030,55 грн. з ПДВ, за квітень 2021 від 30.04.2021 на суму 26030,55 грн. з ПДВ, за березень 2021 від 31.03.2021 на суму 26030,55 грн. з ПДВ, за лютий 2021 від 28.02.2021 на суму 26030,55 грн. з ПДВ, за січень 2021 від 31.01.2021 на суму 52061,10 грн. з ПДВ, за листопад 2020 від 30.11.2020 на суму 26030,55 грн. з ПДВ, за жовтень 2020 від 31.10.2020 на суму 25190,51 грн. з ПДВ.

За заявлений позивачем період з лютого 2019 по вересень 2020 акти надання послуг з централізованого постачання гарячої води суду не надані.

Як зазначає позивач у матеріалах справи, відповідачем було здійснено частково оплату за отримані послуги з централізованого постачання гарячої води за період з лютого 2019 по червень 2021 (в сумі 455964,42 грн.), внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 284350,48 грн.

Наведені обставини зумовили звернення позивача із позовом до господарського суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань за договором про надання послуги з централізованого постачання гарячої води, який за своїм змістом та правовою природою є договором енергопостачання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги»;.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Положеннями ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

У відповідності до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст. ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір про надання послуги з централізованого постачання гарячої води № 10101 від 19.02.2019 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалося, згідно п. 2.2.11 договору сторона 2 забезпечує своєчасну, не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату за послугу з централізованого постачання гарячої води на рахунок із спеціальним режимом використання сторони за кожною тарифною групою окремо.

Як було зазначено в позові, та розрахунку заборгованості, позивачем надано відповідачу послуги за договором за період з лютого 2019 по червень 2021 на суму загальну суму 625233,76 грн. з ПДВ.

Разом з цим, ані суду першої, ані апеляційної інстанцій не були надані акти надання послуг з централізованого постачання гарячої води за частину заявленого позивачем періоду - з лютого 2019 по вересень 2020.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, надання послуг з централізованого постачання гарячої води підтверджено наданими суду актами надання послуг з централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ) за період з жовтня 2020 по червень 2021 на загальну суму 205668,99 грн. (а.с. 26-33).

Відповідачем, в свою чергу, не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст. ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували наведені в доданих позивачем до матеріалів справи актах надання послуг з централізованого постачання гарячої води обсяги споживання.

Як вбачається з матеріалів справи, сплату решти заборгованості боржником здійснено не було, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, відповідачем суду також не надано.

Судова колегія зауважує, що за таких обставин господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості - в сумі 205668 грн.

Щодо нарахованих позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, 3 % річних за загальний період з 01.03.2019 по 30.06.2021 в сумі 10972,01 грн. та інфляційних нарахувань за загальний період за березня 2021 по червень 2021 в сумі 22289,15 грн., апеляційний суд зазначає наступне.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вірно було зазначено господарським судом, зі змісту наданих позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, у період з березня 2019 по березень 2021 відповідачем здійснювалося часткове погашення заборгованості за договором.

Тобто, сума боргу змінювалась протягом загального періоду розрахунків у зв`язку з частковим погашенням відповідачем сум основного зобов`язання.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що фактом підтвердження господарської операції часткової оплати заборгованості є первинні документи, а не сам розрахунок штрафних санкцій, оскільки зазначення у розрахунку відомостей при здійснені оплат, не свідчить про наявність факту такої господарської операції.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних

за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Також зазначеною статтею та п. 2.2., 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 (далі Положення №88) передбачено, що первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її

оформлення;

-особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до

власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис»;

(852-15), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні

господарської операції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 первинний документ - документ, створений у письмовій або електронній формі, який містить відомості про господарську операцію, фіксує та підтверджує її здійснення, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Зважаючи на наведене, додані до позовної заяви відповідні акти надання послуг з централізованого постачання гарячої води, відповідно до наведених норм, є первинними документами, які фіксують та підтверджують частину заявлених позовних вимог.

Натомість, рахунок або рахунок-фактура, будь-які інші похідні документи, що за своїми функціями є тотожними документами, однак за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки ними не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а вони мають лише інформаційний характер.

Наприклад рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року в справі №910/49/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.02.2020 у справі №908/771/19.

Також Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 05.03.2019 у справі №910/1389/18 зазначив про таке.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Згідно з частиною 6 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Поряд з цим, відповідно до ч. 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо тверджень, викладених в апеляційній скарзі стосовно того, що судом першої інстанції не було досліджено в повній мірі усіх доводів позивача та наданих ним доказів, то колегія суддів відхиляє їх з огляду на викладене вище.

Отже, позивачем не доведено наявності заборгованості відповідача у визначені ним періоди в сумах, на які позивач здійснює відповідні нарахування. Письмових пояснень щодо визначення за основу для проведених нарахувань вказаних сум наявний розрахунок не містить. Будь-яких первинних документів в підтвердження визначених сум та періодів здійснення нарахувань суду не надано.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду щодо недоведеності належними доказами зазначених в розрахунку вихідних даних та залишає без задоволення позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 22289,15 грн. та 3% річних в розмірі 10972,01 грн.

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позивача.

Інші доводи позивача, що покладені в основу апеляційної скарги щодо позовних вимог спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а тому і підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Названий Суд також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведених належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з`ясовані та вірно оцінені обставини у справі і ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до приписів ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За приписами ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись статтями 129, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго, м.Київ, залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Донецької області від 18.11.2021 у справі №905/1662/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст.ст.286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.10.2022

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Терещенко