ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2022 року м.Дніпро Справа № 904/1513/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Паруснікова Ю,Б.,

секретар судового засіданні: Колесник Д.А.

представники сторін:

від ПАТ "СК "Інгосстрах": Новотоцьких Анна Володимирівна, адвокат, ордер серії АЕ №1137828 від 12.07.2022 року;

від АТ КБ "Приватбанк": Бондаренко Валерій Олегович, адвокат, довіреність №4730-К-О від 12.05.2021 року та Уколов Олексій Леонідович, адвокат, довіреність №9 від 06.05.2022 року.

представник відповідача - 2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2022 року у справі № 904/1513/22

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", м. Дніпро, Дніпропетровська область

до відповідача -1 Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ, Київська область

відповідача -2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг ", м. Дніпро, Дніпропетровська область

про визнання недійсними односторонніх правочинів та розтлумачення змісту пункту 8.3 Договору доручення №1 на виконання страхових агентських послуг від 03 січня 2014 (зі змінами та доповеннями) та пункту 8.3 Договору доручення № 2 на виконання страхових агентських послуг від 03 січня 2014 (зі змінами та доповненнями), -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2022 року у справі № 904/1513/22 заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" про забезпечення позову задоволено повністю.

Заборонено Акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д), його працівникам, а також будь - яким іншим особам, які діють в інтересах або за дорученням Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення ділових (договірних) відносин з Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" (ідентифікаційний код юридичної особи 33248430, зареєстроване місцезнаходження: 49100, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, узвіз Кодацький, будинок 2) з продажу страхових продуктів Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", які існують на підставі Договору доручення № 1 на виконання страхових агентських послуг від 03 січня 2014, Договору доручення № 2 на виконання страхових агентських послуг від 03 січня 2014, в тому числі, але не виключно:

- ухилятися, перешкоджати (ускладнювати будь-яким чином), відмовляти клієнтам Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" та іншим особам в укладанні нових договорів страхування, пролонгації, переукладення на нових умовах та внесення змін щодо існуючих договорів страхування договорів страхування від імені Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах";

- надавати страхувальникам Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" менш сприятливі, ніж для інших клієнтів Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", умови виконання договорів страхування та/або перешкоджати здійсненню страхових платежів, у тому числі, але не виключно, шляхом блокування списання страхових платежів в овердрафт з рахунків страхувальників та обмеження страхувальників у користуванні банківською послугою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" "Регулярний платіж", а також надавати клієнтам Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" та іншим особам менш сприятливі умови для укладання договорів страхування із Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах", ніж надаються у випадках укладання договорів страхування з іншими страхувальниками;

- надавати пропозиції (у тому числі шляхом проведення телефонних переговорів, направлення будь-яких повідомлень) або іншим чином спонукати страхувальників Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" до припинення здійснення страхових платежів на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" та/або до припинення договірних відносин за договорами страхування із Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" іншим чином, а також до укладання договорів страхування з іншими страховиками.

Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (ідентифікаційний код юридичної особи: 38529727, місцезнаходження юридичної особи: 49094, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32) вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення ділових (договірних) відносин з продажу страхових продуктів Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", які існують на підставі Договору доручення № 1 на виконання страхових агентських послуг від 03 січня 2014, Договору доручення № 2 на виконання страхових агентських послуг від 03 січня 2014, в тому числі, але не виключно: надавати пропозиції (у тому числі шляхом проведення телефонних переговорів, направлення будь-яких повідомлень) або іншим чином спонукати страхувальників Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" до припинення здійснення страхових платежів на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" та/або до припинення договірних відносин за договорами страхування із Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" іншим чином, а також до укладання договорів страхування з іншими страховиками.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

- належними доказами позивачем підтверджено, що відповідачем-1 вже здійснюються дії щодо невиконання спірних договорів доручень і що такі дії можуть здійснюватись ним і в подальшому;

- про свій намір не виконувати договори доручень вказує і відповідач-2, що підтверджується його листом про відмову від договору передоручення;

- на сьогоднішній день жодна з сторін не заперечує дію договорів доручення щонайменше до 05 серпня 2022 року, що випливає як зі змісту позовної заяви, так і з листів відповідачів, які як односторонні правочини є предметом спору у цій справі;

- у разі задоволення позовної заяви в частині визнання недійсними односторонніх правочинів, договори доручення та договір передоручення будуть чинними та повинні будуть виконуватися усіма сторонами відповідно до їх умов та вимог чинного законодавства України;

- припинення виконання договорів доручення та договору передоручення під час розгляду судової справи безумовно призведе до негативних наслідків, про які зазначає позивач у заяві про забезпечення позову, оскільки виконання договорів доручення в силу їх специфіки, пов`язано з виконанням великої кількості договорів страхування, укладених відповідачами на виконання договорів доручення та договору передоручення;

- у разі невжиття заходів забезпечення позову відновити права позивача у разі задоволення позову у повному обсязі буде вкрай складно, з урахуванням специфіки правовідносин, які існують між позивачем та відповідачами, а також враховуючи права та інтереси застрахованих осіб, та зважаючи на те, що основною діяльністю позивача - є страхова діяльність;

- у разі невиконання з боку відповідачів протягом розгляду цієї справи договорів доручення та договору передоручення, це може призвести до припинення усіх або деяких з існуючих договорів страхування з клієнтами, які відповідачі обслуговують як страхові агенти; такі наслідки можуть призвести до неможливості подальшого виконання договорів доручення та договору передоручення у разі задоволення позову в частині визнання односторонніх правочинів недійсними.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, АТ КБ "Приватбанк" оскаржило її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає на ряд порушень судом вимог процесуального закону. Зокрема, апелянт вказує, що:

1. Оскаржувана ухвала про забезпечення позову була постановлена суддею, який визначений маніпуляцією з автоматизованим розподілом справ. За період з 10.06.2022 року по 15.06.2022 року ПрАТ "СК "Інгосстрах" було подано п`ять позовних заяв до одних і тих самих відповідачів з аналогічними підставами, предметами та доказами.

ПрАТ "СК "Інгосстрах" припинило подання позовних заяв лише після того, як п`ята позовна заява була розподілена саме на суддю Золотарьову Я.С. Після розподілу попередніх позовних заяв не на суддю Золотарьову Я.С. представниками ПрАТ "СК "Інгосстрах" були подані заяви про відкликання позовів, які були розподілені на інших суддів.

Під час подання всіх позовів ПрАТ "СК "Інгосстрах" не долучило до них докази сплати судового збору та докази направлення копії позовів з додатками відповідачам. Лише після розподілу п`ятого позову на суддю Золотарьову Я.С. 16.06.2022 року саме судді Золотарьовій Я.С. ПрАТ "СК "Інгосстрах" скерувало "Заяву про долучення документів (усунення недоліків) ". При цьому, заява про усунення недоліків була подана судді Золотарьовій Я.С. ще до того як суддя постановила ухвалу про усунення таких недоліків.

Тобто, ПрАТ "СК "Інгосстрах" заздалегідь усвідомлювало, що подає п`ять позовних заяв з однаковими недоліками, але жодному іншому судді заяву про усунення недоліків не подавало. Більш того, оплата судового збору була здійснена ПрАТ "СК "Інгосстрах" ще 10.06.2022 року, тобто в день подання першого позову, який був розподілений на суддю Мельніченко І.Ф.

Під час подання всіх позовів ПрАТ "СК "Інгосстрах" не долучало до них заяву про забезпечення позову. Лише після розподілу п`ятого позову на суддю Золотарьову Я.С. 16.06.2022 року саме судді Золотарьовій Я.С. ПрАТ "СК "Інгосстрах" скерувало "Заяву про забезпечення позову".

Тобто, ПрАТ "СК "Інгосстрах" домагалося розгляду саме суддею Золотарьовою Я.С. не лише позову, але й заяви про забезпечення цього позову.

Наведені обставини дають підстави вважати, що метою подання ПрАТ "СК "Інгосстрах" такої кількості аналогічних позовів була саме маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями та розгляд справи саме суддею Золотарьовою Я.С.

2.Судом першої інстанції вжито заходів забезпечення позову, які є тотожними позовним вимогам. Предметом позову ПрАТ "СК "Інгосстрах" у справі №904/1513/22 є визнання недійсними листа АТ КБ "ПриватБанк" щодо відмови від договорів доручення, укладених із ПрАТ "СК "Інгосстрах". В той же час, оскаржуваною ухвалою про забезпечення позову від 17.06.2022 року господарський суд Дніпропетровської області заборонив АТ КБ "ПриватБанк" вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення ділових (договірних) відносин Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" з Приватним акціонерним товариством "Страхова Компанія "Інгосстрах".

Тобто, захід забезпечення позову шляхом заборони припинення ділових (договірних) відносин є тотожнім позовним вимогам про визнання недійсними листів про відмову від договорів доручення, оскільки припинення ділових відносин відбулося шляхом направлення відповідних листів, про недійсність яких зазначено у предметі позову.

3. Судом першої інстанції вжито заходів забезпечення позову, які є неспівмірними із заявленими позовними вимогами. Судом вжито заходів забезпечення позову, які стосуються відносин за договором банківського рахунку, а не договором доручення.

Ані у заяві про забезпечення позову, ані в ухвалі суду першої інстанції не зазначено, яким чином із позовними вимогами пов`язані такі заходи забезпечення як надавати страхувальникам ПрАТ "СК "Інгосстрах" менш сприятливі, ніж для інших клієнтів АТ КБ "ПриватБанк", умови виконання договорів страхування та/або перешкоджати здійсненню страхових платежів, у тому числі, але не виключно, шляхом блокування списання страхових платежів в овердрафт з рахунків страхувальників та обмеження страхувальників у користуванні банківською послугою АТ КБ "ПриватБанк" "Регулярний платіж", а також надавати клієнтам АТ КБ "ПриватБанк" та іншим особам менш сприятливі умови для укладання договорів страхування із ПрАТ "СК "Інгосстрах", ніж надаються у випадках укладання договорів страхування з іншими страхувальниками.

Дії АТ КБ "ПриватБанк" щодо списання та/або перерахування коштів з рахунків клієнтів-фізичних осіб врегульовані відповідними договорами банківського рахунку, які укладені банком із такими фізичними особами, а не договорами доручення, які укладені між банком та страховою компанією.

4. Судом вжито заходів забезпечення позову, про які позивач вже просив у справі з іншим предметом позову.

05.11.2020 року ПрАТ "СК "Інгосстрах" та ТДВ "СК "Кредо" подали до господарського суду Дніпропетровської області спільний позов до АТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Естейт Селлінг" про визнання незаконним протоколу №14 від 16.10.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії. 06.11.2020 року ПрАТ "СК "Інгосстрах" та ТДВ "СК "Кредо" подали до господарського суду Дніпропетровської області спільну заяву про забезпечення позову (вих. №05/11/3 від 05.11.2020 року), у якій просили вжити заходів забезпечення позову, які є дослівно ідентичними заходам забезпечення позову у справі №904/1513/22.

Тобто, у двох різних справах з різними предметами позову ПрАТ "СК "Інгосстрах" просило про вжиття одних і тих же заходів забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2020 року у справі №904/6015/20 вищевказана заява про забезпечення позову була задоволена в повному обсязі. Однак, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.05.2022 року ухвала суду від 09.11.2020 року була скасована, а у забезпеченні позову було відмовлено.

З наведеного вбачається, що заходи забезпечення позову ніяк не пов`язані зі змістом спірних правовідносин, а обираються ПрАТ "СК "Інгосстрах" виключно з метою перешкоджання АТ КБ "ПриватБанк" у реалізації його господарських та цивільних прав.

Також апелянт зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Щодо цього вказує, що:

- вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову фактично порушують принцип свободи договору, оскільки примушують АТ "КБ "ПриватБанк" до продовження договірних відносин з ПрАТ "СК "Інгосстрах" попри те, що АТ КБ "ПриватБанк" законом надано право на відмову від таких договірних відносин у будь-який час;

- судом порушений принцип заборони незаконного втручання органів державної влади у господарські відносини, як то передбачено ст. 6 ГК України. Вжиті заходи забезпечення позову фактично є втручанням у господарські взаємовідносини між банком та страховою компанією і суд першої інстанції фактично втрутився у господарську діяльність цих підприємств.

Апелянт просить ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2022 року у справі № 904/1513/22 скасувати, відмовити в забезпеченні позову.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти наведених апелянтом доводів. Всі наведені скаржником обставини спростовує. Вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2022 року у справі № 904/1513/22 залишити без змін.

Відповідач-2 по справі відзив на апеляційну скаргу не надав, участь свого представника у судове засідання не забезпечив.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідача-2, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до матеріалів справи, апеляційна скарга прийнята до розгляду ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.07.2022 року.

Передбачений ст.273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги вичерпано. Правова позиція сторін викладена письмово.

Відповідно до положень ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу на підставі тих доказів, які були предметом дослідження судом першої інстанції. Додаткові докази до суду апеляційної інстанції не надано.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України наділяє сторони процесуальними правами, серед яких право брати участь у судових засіданнях.

Суд враховує, що явка представників сторін в засідання суду обов`язковою не визнавалась.

Також суд зазначає, що сторонам надано можливість реалізовувати свої повноваження представництва шляхом участі в засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, відповідач-2 не був позбавлений можливості забезпечити у засідання суду участь повноважного представника, однак, таким правом не скористався.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, господарський суд першої інстанції виходив з того, що спосіб забезпечення позову, який просить позивач, відповідає заходам забезпечення позову, встановленим ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, предмету позову, принципам розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, не порушують права та законні інтереси осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, суд вважав обґрунтованим застосування заходів забезпечення позову щодо усіх працівників АТ КБ "Приватбанк" і щодо усіх осіб, які діють в інтересах або за дорученням АТ КБ "Приватбанк", з огляду на неможливість на момент розгляду заяви про забезпечення позову встановлення конкретного кола працівників та осіб, що діють в інтересах або за дорученням АТ КБ "Приватбанк", що будуть здійснювати від імені АТ КБ "Приватбанк" дії, що забороняються даною ухвалою.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, та іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1- 9 цієї частини.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" звернулось до суду з позовом до відповідача-1: АТ КБ "Приватбанк", відповідача-2: ТОВ "Естейт Селлінг" про:

- визнання недійсним одностороннього правочину ТОВ "Естейт Селлінг", що оформлений листом від 09.06.2022 pоку, щодо розірвання договору передоручення від 01.09.2016 року, укладеного між АТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Естейт Селлінг" з моменту його підписання;

- визнання недійсним одностороннього правочину АТ КБ "Приватбанк", що оформлений листом від 31.05.2022 року №Е.38.0.0.0/4-220531/9392, щодо розірвання договору доручення № 1 на виконання страхових агентських послуг від 03.01.2014 року (зі змінами та доповненнями), договору доручення № 2 на виконання страхових агентських послуг від 03.01.2014 року (зі змінами та доповненнями), укладених між АТ КБ "Приватбанк" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" з моменту його підписання;

- тлумачення змісту п. 8.3 договору доручення № 1 на виконання страхових агентських послуг від 03.01.2014 року (зі змінами та доповненнями) та п. 8.3 договору доручення № 2 на виконання страхових агентських послуг від 03.01.2014 року (зі змінами та доповненнями), укладених між АТ КБ "Приватбанк" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах".

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" зобов`язання згідно договору доручення № 1 та №2 на виконання страхових агентських послуг від 03.01.2014 pоку, за якими відповідач - 1 зобов`язується від імені і за дорученням позивача здійснити частину його страхової діяльності за винагороду.

Також позивач зазначав на порушення відповідачем-2 умов договору передоручення від 01.09.2016 pоку, укладеного за згоди позивача між відповідачем - 2 та відповідачем - 1 на підставі ст.ст. 240, 1005 Цивільного кодексу України, яким було частково передоручено відповідачу-2 виконання обов`язків з надання інформаційно-консультаційних послуг клієнтам, з якими відповідач - 1 уклав договори на виконання договорів доручення № 1 та №2 від 03.01.2014 року.

Позивач вказував, що відповідачами припинено виконання доручень позивача щодо здійснення інформаційно-консультаційних послуг, укладення нових страхових договорів з клієнтами, а також пролонгацію існуючих договорів страхування, ускладнено процедуру прийняття страхових платежів від клієнтів позивачів.

Незаконні дії відповідачів щодо одностороннього припинення виконання умов договорів, а також незаконна бездіяльність відповідачів стосовно невиконання умов вищезазначених договорів доручень та договору передоручення, в тому числі неукладення нових договорів страхування, а також бездіяльності стосовно пролонгації, укладення на нових умовах, а також внесення змін до існуючих договорів страхування, грубо порушують права позивача, про що він зазначив у позовній заяві.

Незаконна бездіяльність відповідачів, а також спонукання відповідачем-1 існуючих клієнтів позивачів на укладення договорів страхування з іншими страховими компаніями щомісячно спричиняє та буде спричиняти значні збитки позивачу та блокує його роботу.

Також позивач вказував, що відповідач-1 своїми діями фактично надає значні переваги акредитованим у Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" страховим компаніям, адже пропонує клієнтам позивача укладати договори страхування з даними компаніями, всупереч інтересам позивача.

Також позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив:

1. Заборонити АТ КБ "Приватбанк", його працівникам, а також будь - яким іншим особам, які діють в інтересах або за дорученням АТ КБ "Приватбанк", вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення ділових (договірних) відносин з Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" з продажу страхових продуктів Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", які існують на підставі договору доручення № 1 на виконання страхових агентських послуг від 03.01.2014 pоку, договору доручення №2 на виконання страхових агентських послуг від 03.01.2014 pоку, в тому числі, але не виключно:

- ухилятися, перешкоджати (ускладнювати будь-яким чином), відмовляти клієнтам АТ КБ "Приватбанк" та іншим особам в укладанні нових договорів страхування, пролонгації, переукладення на нових умовах та внесення змін щодо існуючих договорів страхування договорів страхування від імені Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах";

- надавати страхувальникам Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" менш сприятливі, ніж для інших клієнтів АТ КБ "Приватбанк", умови виконання договорів страхування та/або перешкоджати здійсненню страхових платежів, у тому числі, але не виключно, шляхом блокування списання страхових платежів в овердрафт з рахунків страхувальників та обмеження страхувальників у користуванні банківською послугою АТ КБ "Приватбанк" "Регулярний платіж", а також надавати клієнтам АТ КБ "Приватбанк" та іншим особам менш сприятливі умови для укладання договорів страхування із Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах", ніж надаються у випадках укладання договорів страхування з іншими страхувальниками;

- надавати пропозиції (у тому числі шляхом проведення телефонних переговорів, направлення будь-яких повідомлень) або іншим чином спонукати страхувальників Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" до припинення здійснення страхових платежів на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" та/або до припинення договірних відносин за договорами страхування із Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" іншим чином, а також до укладання догорів страхування з іншими страховиками.

2. Заборонити відповідачу-2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення ділових (договірних) відносин з продажу страхових продуктів Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", які існують на підставі договору доручення № 1 на виконання страхових агентських послуг від 03.01.2014 pоку, договору доручення № 2 на виконання страхових агентських послуг від 03.01.2014 pоку, в тому числі, але не виключно: надавати пропозиції (у тому числі шляхом проведення телефонних переговорів, направлення будь-яких повідомлень) або іншим чином спонукати страхувальників Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" до припинення здійснення страхових платежів на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" та/або до припинення договірних відносин за договорами страхування із Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" іншим чином, а також до укладання догорів страхування з іншими страховиками.

Позивач обґрунтовує заяву про забезпечення позову тим, що відповідачем-1 ще до подання позову вчинялись дії, спрямовані на неналежне виконання договорів доручення.

Так, зокрема відповідачем - 1 було прийнято протокол № 14 засідання Комітету з питань комплаєнсу та фінансової безпеки АТ КБ "Приватбанк" від 16.10.2020 року, на якому було оформлено рішення, спрямовані на припинення ділових відносин з позивачем за договорами доручення (в тому числі припинення укладення нових договорів страхування, блокування списання страхових платежів за страховими договорами, пропонування клієнтам переукладати договори з іншими страховими компаніями тощо).

Вказані рішення відповідача - 1 в подальшому були оскаржені у судовому порядку.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2021року по справі № 201/10958/20, визнано протиправними дії АТ КБ "Приватбанк" стосовно прийняття рішень та визнано незаконними рішення, оформлені у вигляді протоколу № 14 засідання Комітету з питань комплаєнсу та фінансової безпеки від 16.10.2020 року АТ КБ "Приватбанк".

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2021 року по справі № 201/10958/20 було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.08.2021 року та постановою Верховного Суду від 01.12.2021 року по справі № 201/10958/20.

Позивач вказує, що незважаючи на те, що рішення, які було оформлено протоколом №14 визнані судом недійсними, відповідач - 1 продовжує вчиняти дії, спрямовані на невиконання діючих договорів доручення.

Позивач зазначає, що лист, який надіслав йому відповідач - 2, також свідчить про те, що відповідачем-2 будуть вчинятися дії, спрямовані на припинення виконання договірних зобов`язань.

При цьому, позивач наголошує, що подальші незаконні дії відповідачів щодо одностороннього припинення виконання договорів доручення та договору передоручення, грубо порушують права позивача.

Незаконна бездіяльність відповідачів, а також спонукання відповідачем - 1 існуючих клієнтів позивача (застрахованих осіб) на укладення договорів страхування з іншими страховими компанії, щомісячно спричиняє та буде спричиняти значні збитки позивачу та блокує його роботу.

Колегія суддів зауважує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 року у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 року у справі № 910/1200/20).

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст. 13, 15, 74 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у випадку, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 904/5876/19, від 10.11.2020 року у справі № 910/1200/20).

З урахуванням загальних вимог, передбачених ст.73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є надання доказів про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Оцінюючи адекватність та співмірність вжитих судом заходів забезпечення позову, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Матеріалами справи встановлено, що вимоги позивача про забезпечення позову дублюють позовні вимоги та зводяться до заборони АТ КБ "ПриватБанк" вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення ділових (договірних) відносин Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" з Приватним акціонерним товариством "Страхова Компанія "Інгосстрах".

Тобто, захід забезпечення позову шляхом заборони припинення ділових (договірних) відносин є тотожнім позовним вимогам про визнання недійсними листів про відмову від договорів доручення, оскільки припинення ділових відносин відбулося шляхом направлення відповідних листів, про недійсність яких зазначено у предметі позову.

Вирішуючи спір, в тому числі питання забезпечення позову, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб передбачений законом або договором.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З огляду на приписи ч.1 ст.9 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2016 року, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на елективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення що вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Так, суд не може заборонити АТ КБ "Приватбанк" вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення ділових (договірних) відносин з ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах", адже право, зокрема, на припинення/розірвання відносин/договорів гарантовані Конституцією та законами України.

Порядок зміни, розірвання договорів врегульовано ст. 651 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського Кодексу України. Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) є передбаченим способом захисту відповідно до ст. 16 ЦК України. Право на судовий захист гарантоване ст. 55 Конституції України.

Також, безпідставною є ухвала в частині заборони АТ КБ "Приватбанк" надавати пропозиції клієнтам до укладення договорів страхування з іншими страховиками.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" роз`яснено, що заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за наслідками здійснення судом оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема: 1) розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 2) забезпечення збалансованості інтересів сторін; 3)наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; 4) імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; 5) запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, ще не є учасниками даного судового процесу.

Окрім того, суд вирішив питання забезпечення позову на підставі неналежного та недопустимого доказу, а саме на підставі копії Витягу з Протоколу № 14 засідання Комітету з питань комплаєнсу та фінансової безпеки АТ КБ "Приватбанк" від 16.10.2020".

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В постанові від 16.05.2018 року у справі №910/17448/16 Велика палата Верховного Суду зазначила, що оскільки наказ банку є його внутрішнім документом, який не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), то не можна вважати порушеними будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу. Звідси права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Отже, будь-який внутрішній документ Банку сам по собі не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), а тому на його підставі не можна стверджувати по порушення обов`язків перед такими контрагентами, що в даному випадку є предметом доказування.

В постанові Верховного Суду від 13.01.2020 року у справі №922/2163/17 викладений висновок про те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Всупереч зазначеним нормам права заява позивача про забезпечення позову та додані до неї матеріали не містять обґрунтування належними та допустимими доказами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постановах від 05.09.2019 року у справі № 911/527/19, від 16.10.2019 року у справі № 911/1530/19, обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти: збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову (Постанова Верховного Суду від 02.09.2019 року у справі № 917/137/19).

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів урахуванням таких умов: - розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; - забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; - наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, - імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; - запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи іконного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки Постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25,03.2019 у справі № -20/622/18 та Постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.02.2019 року у справі №922/3010/18).

Колегія суддів констатує, що у даній справі позивач належним чином не довів обставини щодо того, що невжиття судом заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить в майбутньому виконання рішення суду.

Як зазначено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.08.2021 року у справі №916/3444/20, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. (Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 року у справі № 910/1200/20).

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що вжиті заходи забезпечення позову не є адекватним та співмірним із заявленими вимогами.

Щодо доводів скаржника про те, що оскаржувана ухвала про забезпечення позову була постановлена суддею, який визначений маніпуляцією з автоматизованим розподілом справ, ці доводи колегія суддів відхиляє. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було заявлено відвід судді Золотарьовій Я.С.. Ухвалою судді Євстигнеєвої Н.М. від 13.07.2022 року в задоволенні заяви про відвід відмовлено. Зазначені в апеляційній скарзі доводи АТ КБ "Приватбанк", в тому числі щодо маніпуляції з автоматизованим розподілом справ, були предметом розгляду при вирішенні судом обгрунтованості заяви про відвід.

Зловживання позивачем процесуальними правами не встановлено.

З огляду на вищевикладене, враховуючи недоведеність заявником підстав для вжиття заявлених заходів забезпечення позову, а також неспівмірності заходів забезпечення із заявленими позовними вимогами, колегія суддів, беручи до уваги положення ч.11 ст.137 Господарського процесуального кодексу України, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За наведених підстав ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2022 року у справі № 904/1513/22 підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" про застосування заходів забезпечення позову у даній справі.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 271, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2022 року у справі № 904/1513/22 скасувати.

Відмовити Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Інгосстрах" в задоволені заяви про забезпечення позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков

Повний текст складено 24.10.2022 року.