ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2022 р. Справа № 910/19629/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Владимиренко С.В.

Євсікова О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва»

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022

у справі №910/19629/21 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва»

про стягнення 87476,45 грн.

без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з відповідача 87476,45 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП позивач виплатив страховику потерпілої особи (ПрАТ «СК «Вусо») страхове відшкодування на суму 87476,45 грн. в порядку суброгації, внаслідок чого на підставі статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до страхувальника цивільної відповідальності винної особи (КП «Керуюча компанія Голосіївського району м. Києва»), оскільки водій забезпеченого автомобіля «Шкода», який перебував у трудових відносинах із відповідачем, самовільно залишив місце пригоди.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 у даній справі позовні вимоги задоволені, присуджено до стягнення з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 87476,45 грн. страхового відшкодування.

Суд І інстанції встановивши, що відповідач є відповідальною особою за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду та згідно з положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» він відповідає за вимогами позивача (НАСК «Оранта») як страховика, що сплатив страхове відшкодування потерпілій особі, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. При цьому місцевий суд визнав доведеним та обґрунтованим розмір матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту зносу в сумі 87476,45 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Відповідач, не погоджуючись із прийнятим у даній справі судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою до Північного апеляційного господарського суду, в якій просить рішення суду І інстанції від 31.05.2022 скасувати, та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд І інстанції не врахував наступні обставини: власником транспортного засобу SCODA OCTAVIA д.н.з. НОМЕР_1 є Комунальне підприємство Житлово-експлуатаційна організація -111 Голосіївського району, , при цьому відповідач фактично користувався згаданим автомобілем і дійсно уклав договір страхування, але разом з тим відповідач так і не зміг зареєструвати речове право на цей автомобіль. При цьому відповідач наголошує на тому, що він не є правонаступником прав та обов`язків Комунального підприємства Житлово-експлуатаційна організація -111 Голосіївського району. Винуватцем ДТП визнано водія транспортного засобу SCODA OCTAVIA д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , який виразив бажання добровільно відшкодувати завдані збитки, і на якого постановою Голосіївського районного суду міста Києва накладено адміністративне стягнення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Владимиренко С.В., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/19629/21; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №910/19629/21 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

18.07.2022 вказані матеріали справи супровідним листом Господарського суду міста Києва від 15.07.2022 №910/19629/21/2743/2022 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Головуючий суддя Попікова О.В. з 18.07.2022 по 31.07.2022 перебувала у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/19629/21. Розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 у справі № 910/19629/21 вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Надано учасникам справи строк на подання відзиву та відповіді на відзив.

Головуючий суддя Попікова О.В. з 26.09.2022 по 10.10.2022 перебувала у відпустці.

Згідно з ч. 1 статті 12, ч. 1 статті 250 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами загального або спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 3 статті 12, ч. 1 статті 247 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Позиції учасників справи.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив залишити без змін оскаржуване рішення суду І інстанції з мотивів, у ньому викладених, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як було встановлено судом І інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.09.2020 (поліс АР/8901432) НАСК «Оранта» були застраховані майнові інтереси страхувальника - КП «Керуюча компанія Голосіївського району м. Києва», пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

06.11.2020 у місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача автомобіля «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 (VIN код НОМЕР_3 ), під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 02.02.2021 у справі №752/23642/20 за вказаним фактом ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. При цьому в указаній справі судом було встановлено, що винна особа - ОСОБА_1 працює водієм у КП «Керуюча компанія Голосіївського району м. Києва».

З матеріалів справи вбачається, що майнові інтереси потерпілої особи - ОСОБА_2 , пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом «Тойота» реєстраційний номер НОМЕР_2 (VIN код НОМЕР_3 ) були застраховані у ПрАТ «СК «Вусо» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №9-01 від 10.12.2019. При цьому судом встановлено, що автомобіль «Тойота» з реєстраційними номерами НОМЕР_4 та НОМЕР_2 , є одним і тим самим автомобілем з єдиним VIN кодом - НОМЕР_3 , оскільки відбулась перереєстрація вказаного транспортного засобу.

Згідно із рахунками-фактури СТО №СМУ00029650 від 09.11.2020, №СМУ00033666 від 08.12.2020, складеними ТОВ «Саміт Моторз Україна» та наданими позивачем, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля марки «Тойота» (VIN код НОМЕР_3 ) склала 87 476,45 грн.

Вказану суму відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля ПрАТ «СК «Вусо» сплатило потерпілій особі ОСОБА_2 на рахунок СТО, що підтверджується платіжними дорученнями №33632 від 17.11.2020, №36800 від 10.12.2020, №34428 від 23.11.2020.

26.01.2021 ПрАТ «СК «Вусо» звернулось до страховика винної особи - НАСК «Оранта» із заявою про компенсацію страхового відшкодування на суму 87476,45 грн. в порядку регресу.

Розглянувши вказану заяву, позивач відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 31.03.2021 та страхового акту №ОЦВ-Р-20-32-38751/1 від 01.04.2021, відшкодував ПрАТ «СК «Вусо» суму страхової виплати в розмірі 87476,45 грн., що підтверджується платіжним дорученнями №18685 від 13.04.2021.

НАСК «Оранта» сплативши страхове відшкодування страховику потерпілої особи, звернувся в порядку статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з відповідною вимогою до КП «Керуюча компанія Голосіївського району м. Києва», проте, відповідач відмовив у задоволенні такої вимоги.

Наведені обставини слугували підставою для звернення позивача до суду із згаданим позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц).

Згідно приписів статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Згідно з ч. 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Приписами частини 1 статті 1172 ЦК України передбачено, що шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, відшкодовує юридична особа.

Отже особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту), укладеного із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець (вказана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц).

Як було встановлено під час розгляду справи в суді І інстанції та не спростовано під час апеляційного провадження, винний у скоєнні правопорушення водій ОСОБА_1 на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах із КП «Керуюча компанія Голосіївського району м. Києва».

Відповідно до п. 33.1.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до свого страхувальника, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Відповідно до довідки, виданої органами Національної поліції України, та протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №033162, водій автомобіля "Шкода", реєстраційний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_1 06.11.2020 самовільно залишив місце ДТП та не повідомив органи Національної поліції України про факт вчинення вказаної ДТП. Аналогічні обставини були також встановлені Голосіївським районним судом міста Києва під час розгляду справи №752/23642/20 за матеріалами про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 122-4, 124 КупАП, відносно ОСОБА_1 .

При цьому у постанові від 02.02.2021 районний суд зазначив, що ОСОБА_1 , який керував автомобілем "Шкода", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що був причетний до ДТП за участю автомобіля "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_2 , самовільно залишив місце ДТП.

Також районним судом встановлено, що на момент вчинення ДТП автомобіль "Шкода", реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебував у володінні КП «Керуюча компанія Голосіївського району м. Києва».

Доводи заявника апеляційної скарги стосовно того, що КП «Керуюча компанія Голосіївського району м. Києва» не є власником автомобіля «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 (відсутня реєстрація права власності на автомобіль за відповідачем), а відтак, він не є відповідальною особою за спричинену його працівником шкоду, визнаються апеляційною інстанцією безпідставними.

Відповідно до п. 1.6 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Як було встановлено судом І інстанції, відповідно до розпорядження Голосіївської районної ради у місті Києві державної адміністрації №520 від 10.12.2020 «Про закріплення транспортного засобу» автомобіль «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебував на обліку та в оперативному управлінні у КП ЖЕО-111 Голосіївського району.

У подальшому, на виконання рішення Київради №270/270 від 09.10.2014 «Про удосконалення структури управління ЖКГ у місті Києві», відповідно до розпорядження Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації №246 від 30.04.2015 «Про закріплення майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, віднесеного до сфери управління Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації за КП «Керуюча компанія Голосіївського району м. Києва» та згідно акту прийому-передачі від 05.05.2015, затвердженого Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією, КП ЖЕО-111 Голосіївського району 05.05.2015 передало КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» нерухоме та рухоме майно, у тому числі автомобіль «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За наведених обставин місцевий суд дійшов вірного висновку, що саме КП «Керуюча компанія Голосіївського району м. Києва» є володільцем автомобіля «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Належних доказів протилежного або доказів, що станом на момент ДТП (06.11.2020) володільцем цього транспортного засобу є інша особа, відповідач суду не надав.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що відповідач є відповідальною особою за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду та згідно з положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» він відповідає за вимогами позивача (НАСК "Оранта") як страховика, що сплатив страхове відшкодування потерпілій особі.

Згідно з п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 статті 22, статті 1166 та ч. 2 статті 1192 ЦК України розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Зокрема, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ, тощо.

Із матеріалів справи вбачається, що коефіцієнт фізичного зносу застрахованого транспортного засобу "Тойота" (VIN код ), 2018 року випуску дорівнює 0, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди строк його експлуатації не перевищував 7 років.

Із наявних у матеріалах справи рахунків СТО №СМУ00029650 від 09.11.2020, СМУ00033666 від 08.12.2020, вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота» (VIN код НОМЕР_3 ) становила 87476,45 грн. Зазначена сума була сплачена позивачем (НАСК "Оранта") на користь виконавця ремонтних робіт, що підтверджується платіжними дорученнями № 34428 від 23.11.2020, № 36800 від 10.12.2020, №33632 від 17.11.2020. Отже, вартість матеріального збитку, завданого потерпілій особі склала 87476,45 грн.

Згідно з Полісом страхування цивільно-правової відповідальності винної особи №АР/8901432 ліміт відповідальності страховика перед страхувальником становить 130000,00 грн., а франшиза - 0,00 грн., відтак, суд І інстанції дійшов вірного висновку, що сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті відповідачем на користь НАСК «Оранта» становить 87476,45 грн.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди із розміром присудженої до стягнення суми страхового відшкодування.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи викладене колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення у даній справі та задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №910/19629/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №910/19629/21 03.09.2021 залишити без змін.

3. Справу №910/19629/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту за наявності підстав, передбачених у п. 2 ч. 3 статті 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді С.В. Владимиренко

О.О. Євсіков