ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"06" жовтня 2022 р. м. Київ Справа № 911/1648/21

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Когтіна Є.Д. розглянувши у попередньому засіданні

заяви 1) ОСОБА_1

2) ОСОБА_2

3) ОСОБА_3

про визнання грошових вимог у справі

у справі про неплатоспроможність ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

У засіданні суду беруть участь:

боржник: ОСОБА_4 (особисто, паспорт);

представник кредитора ОСОБА_1 : Козаренко Є.В. (посвідчення адвоката №КВ965 від 01.10.2015; ордер серія АА №1106922 від 31.08.2021);

інші учасники не з`явилися

УСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Господарського суду Київської області (далі суд) від 02.08.2021, зокрема: відкрито провадження у справі №911/1648/21 про неплатоспроможність ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 , боржник); введено процедуру реструктуризації боргів; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства (далі Кодекс); призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Григоренка Юрія Сергійовича (свідоцтво №1842 від 20.02.2018); постановлено оприлюднити на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника та призначено попереднє засідання на 06.09.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі ГПК України), іншими законами України.

Не погоджуючись із вищевказаними судовим рішенням ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) подала до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у зв`язку матеріали справи №911/1648/21 було направлено до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, ухвалою суду від 06.09.2021, зокрема, відкладено попереднє засідання до перегляду ухвали суду від 02.08.2021 у порядку апеляційного провадження та повернення матеріалів справи до Господарського суду Київської області.

Так, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2022 закрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_5 на ухвалу суду від 02.08.2021, а матеріали відповідної справи повернуто до суду 10.02.2022, у зв`язку із чим ухвалою від 15.02.2022 призначено у дані справі попереднє засідання на 03.03.2022.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 від введено в Україні воєнний стан із 05:30год 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому, відповідними нормативно-правовими актами продовжено до 23.11.2022.

З урахуванням зазначеного та веденням активних бойових дій на території м. Києва та Київської області, попереднє засідання, призначене на 03.03.2022, не відбулось.

Ухвалою суду від 26.04.2021, зважаючи на положення ч. 7 ст. 4 ГПК України та ч.ч. 1, 2 ст. 122 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», призначено у даній справі попереднє засідання на 13.06.2022.

На підставі ст. 216 ГПК України та, зважаючи на необхідність подання (витребування) додаткових доказів, у попередньому засіданні неодноразово оголошувалась перерва. Чергове засідання призначено на 06.10.2022.

2. Відповідно до ст. 113 Кодексу провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно із абз. 1 ч. 9 ст. 39 Кодексу з метою виявлення кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, на офіційному веб-порталі судової влади України не пізніше наступного дня з дня постановлення ухвали суду про відкриття провадження у справі господарський суд оприлюднює повідомлення про відкриття провадження у справі боржника (офіційне оприлюднення).

На виконання зазначеного положення, 02.08.2021 суд, за допомогою автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду», здійснив офіційне оприлюднення відповідного оголошення, номер публікації якого 66967.

Частиною 1 ст. 122 Кодексу встановлено, що подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, зокрема, ст.45 Кодексу.

Так, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (ч. 1 ст. 45 Кодексу).

Отже, граничним строком для подання відповідних заяв є 01.09.2021 (включно).

У свою чергу, в порядку ст. 122 Кодексу засобами поштового зв`язку до суду звернулись:

10.08.2021 ОСОБА_1 (далі також заяник-1) із заявою б/н б/д (вх. № 19139/21 від 11.08.2021) про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 5 363 745,00грн;

27.08.2021 ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , заявник-2) із заявою б/н від 20.08.2021 (вх. №20190/21 від 30.08.2021) про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 5 863 088,00грн;

27.08.2021 ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 , заявник-3) із заявою б/н від 26.08.2021 (вх. №20189/21 від 30.08.2021) про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 350 000,00грн, як таких, що забезпечені заставою майна боржника.

Ухвалами суду від 09.09.2021, від 22.09.2021 та від 15.02.2022, після усунення заявниками недоліків своїх заяв та обставин, які зумовили відкладення попереднього засідання, судом призначено у даній справі відповідне засідання.

06.10.2022 у попереднє засідання керуючий реструктуризацією та представники заявників -2,-3 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце засідання інформувались належним чином та своєчасно. Водночас, явка вказаних осіб обов`язковою судом не визнавалась, у зв`язку із чим суд на підставі ст. 42 ГПК України визнав за можливе продовжити попереднє засідання без участі зазначених осіб.

3. Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 1 Кодексу, зокрема, кредитор - юридична або фізична особа, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Згідно абз. 5 ч. 1 ст. 1 Кодексу грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом абз. 1 ч. 2 ст. 47 Кодексу у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 19.07.2022 у справі №904/4790/21).

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт, квитанціями, вимогами, претензіями тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.

У свою чергу, заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство вимоги (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/7986/19).

Водночас, обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено саме на кредитора (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №916/4644/15, від 12.07.2022 у справі №904/3214/18).

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 908/1324/21).

4. Отже, розглянувши відповідні заяви із вимогами до боржника, а також документи, що її підтверджують, судом встановлено наступне.

4.1. ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) у своїй заяві б/н б/д (вх. № 19139/21 від 11.08.2021) просить суд визнати грошові вимоги у розмірі 5 363 745,00грн (5 359 205,00грн основне зобов`язання; 4 540,00грн судовий збір). Вказує, що вказане зобов`язання підтверджено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2019 у справі №755/11600/18, залишеним в силі у відповідній частині постановою Київського апеляційного суду від 01.10.2020, яким стягнуто із ОСОБА_4 на користь заявника-1 відповідну суму заборгованості.

На виконання положень ч. 5 ст. 45, ст. 113 Кодексу керуючим реструктуризацією розглянуто вищевказану заяву та визнано грошові вимоги заявника-1 у повному обсязі (т. 5 а.с. 42-43).

У свою чергу, боржник також розглянув відповідну заяву та відхилив кредиторські вимоги у повному обсязі, оскільки заявлена сума боргу була передана сину заявника-1 в повному об`ємі, а відтак стягнення боргу на підставі відповідного судового рішення є повторним стягненням (т. 5 а.с. 52-53). Додатково ОСОБА_4 повідомив про те, що в рамках відповідного виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення ним було оплачено 1 850,00грн, на підтвердження чого надав платіжні квитанції.

4.1.1. Відповідно до ч. 1 ст. 1291 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

За змістом наведеної норми преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №904/3214/18).

Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2019 у справі №755/11600/18, залишеним в силі у відповідній частині постановою Київського апеляційного суду від 01.10.2020, зокрема, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 23.07.2017 у розмірі 200 000дол США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 31.07.2018 складає 5 350 000,00грн, та витрати по оплаті судового збору в сумі 9 205,00грн (т. 1 а.с. 69-72; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень - https://reyestr.court.gov.ua/Review/92546714).

У свою чергу, зазначеним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_4 не виконав умови договору позики від 23.07.2017 в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку із чим у боржника утворилась відповідна сума заборгованості.

14.08.2019 Дніпровським районним судом м. Києва видано відповідні виконавчі листи на примусове виконання вищевказаного судового рішення, на підставі яких приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком П.В. винесено постанову від 15.08.2019 про відкриття виконавчого провадження №59824734 (т. 4 а.с. 172, т. 5 а.с. 4-5).

Як зазначає ОСОБА_4 , у межах відповідного виконавчого провадження ним оплачено 1 835,00грн, що підтверджується квитанціями від 23.03.2021 та від 01.04.2022 (т. 5 а.с. 60).

Відповідно до листа приватного виконавця Павлюка П.В. б/н від 09.09.2022 (вх. №12085/22 від 09.09.2022) зазначена сума коштів, в порядку ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», спрямована на витрати виконавчого провадження. Кошти в рахунок погашення заборгованості на користь ОСОБА_5 не стягнуто (т. 5 а.с. 122).

12.05.2021 відповідні виконавчі документи були повернуті стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (постанова від 12.05.2021 у виконавчому провадженні №59824734).

Водночас, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.М. винесено постанови 12.05.2021 про відкриття виконавчих проваджень №№65401512, 65399830 з примусового виконання виконавчих листів від 14.08.2019, які у подальшому об`єднані у зведене виконавче провадження за №65403476 (т. 5 а.с. 6-7).

У свою чергу, учасниками справи не надано суду будь-яких доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України на підтвердження погашення відповідної суми заборгованості ані у межах вищевказаного виконавчого провадження, ані у добровільному порядку.

Ураховуючи зазначене та положення ч.4 ст.75 ГПК України, суд дійшов висновку, про наявність підстав для визнання кредиторських вимог ОСОБА_1 у заявленому нею розмірі - 5 359 205,00грн.

4.2. ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) у своїй заяві б/н від 20.08.2021 (вх. №20190/21 від 30.08.2021) просить суд визнати грошові вимоги останнього у розмірі 5 863 088,00грн. Заяву обґрунтовує неналежним виконанням боржником зобов`язань за договором позики в частині своєчасного повернення кредитних коштів у розмірі 220 000,00дол США, що в еквіваленті становить 5 863 088,00грн.

На виконання положень ч. 5 ст. 45, ст. 113 Кодексу керуючим реструктуризацією та боржником розглянуто вищевказану заяву та визнано грошові вимоги заявника-2 у повному обсязі (т. 7 а.с. 16, 28-29).

4.2.1. 11.02.2019 між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник) підписано договір позики (далі Договір), відповідно до п. 1 якого позикодавець передав, а позичальник отримав у власність грошові кошти в сумі 220 000,00дол США. Факт одержання грошових коштів підтверджений підписанням даного договору (т. 7 а.с. 2).

У п. 3 Договору встановлено, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 27.11.2019. При цьому, позичальник вправі повернути повну суму позики, а позикодавець зобов`язується прийняти повернуті грошові кошти і раніше визначеного у цьому пункті кінцевого терміну.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві грошових коштів готівкою або зарахування грошової суми, що залишилася, на його поточний рахунок.

20.05.2021 ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_4 із вимогою, в якій вимагав повернення коштів у розмірі 220 000,00дол США (т. 1 а.с. 183). У свою чергу, доказів реагування на вказану вимогу учасниками справи суду надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, судом береться до уваги те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Отже, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02.2022 у справі №917/827/21).

Так, із змісту відповідного Договору вбачається, що ОСОБА_4 зобов`язаний був повернути ОСОБА_2 суму позики у розмірі 220 000,00дол США у строк до 27.11.2019.

Водночас, боржником не надано суду будь-яких доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України на підтвердження повернення зазначеної суми коштів боржником заявнику-2, що свідчить про наявність у ОСОБА_4 грошового зобов`язання у розмірі 220 000,00дол США.

Відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 45 Кодексу склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Так, згідно інформації, яка розміщена на офіційному сайті Національного банку України (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerate-chart), офіційний курс долара США, станом на 27.08.2021 (день звернення заявника-2 до суду), становить: 1дол США 26,7744грн. Отже, розмір відповідної заборгованості становить 5 890 368,00грн (220 000,00 доларів США *26,7744грн).

Підсумовуючи викладене та ураховуючи ч.2 ст.237 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання кредиторських вимог ОСОБА_2 у заявленому ним розмірі, а саме, 5 863 088,00грн.

4.3. ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) у своїй заяві б/н від 26.08.2021 (вх. №20189/21 від 30.08.2021) просить суд визнати грошові вимоги останнього у розмірі 350 000,00грн, як такі що забезпечені заставою майна боржника. Заяву обґрунтовує неналежним виконанням боржником зобов`язань за договором позики, в забезпечення виконання якого було укладено договір застави транспортного засобу, в частині повернення кредитних коштів у розмірі 350 000,00грн.

На виконання положень ч. 5 ст. 45, ст. 113 Кодексу керуючим реструктуризацією та боржником розглянуто вищевказану заяву та визнано грошові вимоги заявника-2 у повному обсязі (т. 6 а.с. 23, 35-36).

4.3.1. 27.02.2019 між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник) підписано договір позики (далі Договір позики), відповідно до п. 1 якого позичальник отримав у власність від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 350 000,00грн (т. 6 а.с. 7).

У п. 2 Договору позики сторони домовились, зокрема, про те, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 30.11.2019. При цьому: позичальник вправі повернути повну суму позики, а позикодавець зобов`язується прийняти повернуті грошові кошти і раніше визначеного у цьому пункті кінцевого терміну.

Після повернення боргу позикодавцем, буде видано позичальнику власноручну розписку про одержання грошей. Без власноруч підписаної розписки борг вважається таким, що не повернутий у строк позичальником (п. 3 Договору позики).

27.02.2019 позичальником видано позикодавцю розписку із змісту якої вбачається, що ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 350 000,00грн та зобов`язується їх повернути до 30.11.2019 (т. 6 а.с. 8)

4.3.2. У цей же день, між ОСОБА_3 (заставодержатель) та ОСОБА_4 (заставодавець) підписано договір застави транспортного засобу (далі Договір застави), відповідно до п. 1.1 якого останній забезпечує всі вимоги заставодержателя, які випливають з Договору позики (а також договорів про внесення змін до нього), укладеного між заставодержателем та заставодавцем згідно якого заставодавець зобов`язаний у порядку та на умовах, викладених у Договорі позики повернути кошти, передбачені Договором позики.

Предметом застави є автомобіль марки HYUNDAI GRAUNDER 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 , колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_6 (п. 2.1 Договору застави).

Предмет застави належить заставодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 виданого 28.01.2014 (п. 2.2 Договору застави).

Відповідно до п. 2.3 Договору застави за згодою сторін вартість предмету застави визначено у розмірі 350 000,00грн.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань, забезпечених заставою за цим Договором (п. 7.1 Договору застави).

01.06.2021 ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_6 із претензією, в якій просив сплатити борг у розмірі 350 000,00грн протягом 15 днів з моменту отримання даної претензії (т. 1 а.с. 184). У свою чергу, доказів реагування на вказану вимогу учасниками справи суду надано не було.

4.3.3. Як зазначалось вище, за змістом ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Під час розгляду відповідної заяви ОСОБА_3 судом також беруться до уваги положення ст. 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правочину.

Так, із змісту відповідного Договору вбачається, що ОСОБА_4 зобов`язаний був повернути ОСОБА_3 суму позики у розмірі 350 000,00грн у строк до 30.11.2019.

Водночас, боржником не надано суду будь-яких доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України на підтвердження повернення зазначеної суми коштів боржником заявнику-3, що свідчить про наявність у ОСОБА_4 грошового зобов`язання у розмірі 350 000,00грн.

Разом із цим, як указано вище, заявник-3 просив визнати його грошові вимоги у розмірі 350 000,00грн, як такі, що забезпечені заставою майна боржника.

Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 1 Кодексу забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника.

Згідно із ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 ст. 576 ЦК України передбачено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ч. 1 ст. 589 ЦК України).

Так, із матеріалів справи вбачається, що у забезпечення виконання ОСОБА_4 своїх зобов`язань за Договором позики, між заявником-3 та боржником підписано Договір застави.

У свою чергу, згідно абз. 3 ч. 2 ст. 45 Кодексу забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Водночас, за час розгляду відповідних грошових вимог, ОСОБА_3 не подавав до суду заяв (як усно так і письмово) про відмову повністю або частково від зазначеного забезпечення.

Ураховуючи вказане, ст.204 ЦК України суд вважає за можливе визнати грошові вимоги заявника-3 у розмірі 350 000,00грн як такі, що забезпечені заставою майна боржника.

5. Відповідно до ч. 2 ст. 133 Кодексу, витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Ураховуючи те, що вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнані судом, то витрати на оплату судового збору заявником, підлягають включенню до витрат пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність боржника.

6. Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 123 Кодексу протягом трьох робочих днів після постановлення ухвали за результатами попереднього засідання господарського суду арбітражний керуючий згідно з цією ухвалою письмово повідомляє кредиторів про місце і час проведення зборів кредиторів та організовує їх проведення.

Підсумовуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 234-235 ГПК України, ст.ст. 1-2, 45, 47, 113, 122 Кодексу, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 б/н б/д (вх. № 19139/21 від 11.08.2021) про визнання грошових вимог - задовольнити.

Визнати вимоги ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 у загальному розмірі 5 359 205,00грн основне зобов`язання.

2. Заяву ОСОБА_2 б/н від 20.08.2021 (вх. №20190/21 від 30.08.2021) про визнання грошових вимог задовольнити.

Визнати вимоги ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до ОСОБА_4 у загальному розмірі 5 863 088,00грн основне зобов`язання.

3. Заяву ОСОБА_3 б/н від 26.08.2021 (вх. №20189/21 від 30.08.2021) про визнання грошових вимог задовольнити.

Визнати вимоги ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до ОСОБА_4 у загальному розмірі 350 000,00грн, як такі, що забезпечені заставою майна ОСОБА_4 .

4. Включити до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність витрати на оплату судового збору: ОСОБА_1 у розмірі 4 540,00грн, ОСОБА_2 у розмірі 4 540,00грн, ОСОБА_3 у розмірі 4 540,00грн.

5. Вимоги кредиторів, заявлені після спливу строку, встановлено ч.1 ст.45 Кодексу, розглядаються судом у порядку черговості їх отримання та задовольняються в порядку черговості, встановленої ст. 133 Кодексу.

6. Зобов`язати керуючого реструктуризацією в установленому Кодексом порядку провести збори кредиторів, які мають відбутися не пізніше 14 днів з дня постановлення даної ухвали.

7. Зобов`язати керуючого реструктуризацією надати суду до 08.11.2022 (включно): реєстр вимог кредиторів боржника; докази організації та проведення зборів кредиторів.

8. Призначити судове засідання, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі на 28.11.2022 на 09:30 год. Засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Київської області за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 108/16, у залі судових засідань № 6.

9. Інформацію по справі учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (http://court.gov.ua/fair/).

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України, ухвала набрала законної сили 06.10.2022 та згідно ст. 255 ГПК України може бути оскаржена протягом 10 днів у порядку, передбаченому ст.ст. 256-257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 27.10.2022.