РІШЕННЯ

12 жовтня 2022 року м. ТернопільСправа № 921/408/22

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Качунь І.Є.

розглянув справу

за позовом Тернопільського обласного центру зайнятості

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області

про стягнення 19 348,13 грн заборгованості.

за участі представника позивача: Іванюк О.В. - довіреність.

Суть справи:

До Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про стягнення 19 348,13 грн заборгованості.

Судом відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на те, що йому відповідачем не повернуто в добровільному порядку виплачену допомогу по безробіттю в розмірі 19 348,13 грн, яка підлягає відшкодуванню на підставі статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", як сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному, у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.

Відповідач у судове засідання не з`явився , хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в порядку визначеному процесуальним законодавством. Зокрема, відстеживши рекомендоване повідомлення за №869 (ухвала про відкриття провадження у справі від 12.09.2022), судом встановлено, що таке вручено відповідачу 08.10.2022.

З огляду на це та зважаючи, що на час розгляду справи у судовому засіданні від відповідача не надходило жодних заяв із процесуальних питань, в тому числі про відкладення судового розгляду, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що за ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, справа є нескладною, є усталена судова практика з аналогічних правовідносин, тобто справа є малозначною в розумінні ч.5 ст.12 ГПК України та має розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі ч.1ст.247 ГПК України.

В ході судового розгляду здійснювалася технічна фіксація процесу в порядку ст. 222 ГПК України.

Розглянувши надані учасником судового процесу документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №157-К ОСОБА_1 31 березня 2021 року було звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу у м. Тернополі Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, у зв`язку з ліквідацією Головного управління як юридичної особи публічного права. Наказано виплатити вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до ч.4 ст.87 Закону України "Про державну службу".

25.05.2021 зазначена вище громадянка звернулася із заявами до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості про надання їй статусу безробітної та про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.

Наказом позивача №НТ210525 від 25.05.2021 ОСОБА_1 надано статус безробітної, призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі, відповідно до п. п. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", та з 20.05.2021 розпочато виплату допомоги по безробіттю.

В подальшому, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/2484/21 від 20 липня 2021 року ОСОБА_1 поновлено на раніше займаній посаді у ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області з 09 квітня 2021 року та стягнуто з Управління на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 46 240 грн з відрахуванням податків і зборів. Зазначене судове рішення набрало законної сили.

На його виконання, наказом відповідача №627-К від 23.07.2021 ОСОБА_1 поновлено на роботі з 09 квітня 2021 року.

Як наслідок, наказом Центру зайнятості №НТ210723 від 23.07.2021 ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку припиненням реєстрації безробітного відповідно до п. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення".

Таким чином, громадянка ОСОБА_1 перебувала на обліку у центрі зайнятості з 25.05.2021 по 23.07.2021. Позивач стверджує, що за цей період їй було нараховане та виплачене матеріальне забезпечення в сумі 19 348,13 грн.

На виконання наказу №119"Д" від 27.07.2021 Тернопільським міськрайонним центром зайнятості проведено розслідування страхових випадків та складено Акт №182 від 25.08.2021. За його результатами встановлено, що громадянка ОСОБА_1 , під час перебування на обліку в центрі зайнятості у якості безробітної, поновлена на роботі згідно наказу №627-к від 23.07.2021.

Відтак, Центром зайнятості видано наказ №139 "Д" від 31.08.2021 про повернення Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області коштів у сумі 19 348,13 грн, які були призначені та виплачені центром зайнятості ОСОБА_2 за період перебування її на обліку як безробітної з 20.05.2021 по 23.07.2021 та надіслано останньому претензію №07046/1743 від 02.09.2021 про повернення зазначених коштів протягом 30 календарних днів.

За наслідками її розгляду, Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області надано відповідь №8-19-0.9-4555/2-21 від 20.12.2021, у якій зазначено, що заявлена до стягнення заборгованість безпідставно завищена та не підлягає оплаті в повному розмірі.

Оскільки відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, позивач звернувся до суду про їх стягнення примусово.

Дослідивши подані докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про те, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Пунктами 2, 6, 8 частини 1 статті 1 цього Закону встановлено, що суб`єктами страхування на випадок безробіття є застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Об`єктом страхування на випадок безробіття є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону. Страховий випадок це, зокрема, подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Статтею 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці, право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Статтею 7 даного нормативно - правового акту передбачено такий вид забезпечення безробітного як допомога по безробіттю.

Судом встановлено, що громадянка ОСОБА_1 втратила роботу з незалежних від неї обставин та у встановленому законодавством порядку була зареєстрована як безробітна. Позивач виплатив ОСОБА_1 допомогу по безробіттю у сумі 19 348,13 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Частиною 4 ст. 35 цього ж нормативно-правового акту визначено, що із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Аналогічна правова позиція висвітлена у численних постановах Верховного Суду: від 12.07.2018 № 914/586/17, від 09.07.2018 № 914/1875/17, від 12.06.2018 № 914/2087/17.

Заперечуючи проти розміру заборгованості, відповідач у відповіді на претензію зазначив, що при звільненні ОСОБА_1 , згідно п.п.1-1 п.1 ч.1. ст.87 Закону України "Про державну службу", була виплачена вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Не врахувавши дану обставину, позивачем не відклав виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 відповідно до ч.4 ст.31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а тому виплачена допомога за період з 20.05.2021 по 09.06.2021 є безпідставною.

З даного приводу суд враховує, що у пункті 1 розділу IV Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 06 квітня 2020 року № 624 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2020 р. за № 537/34820 визначені умови відкладення та скорочення виплати допомоги по безробіттю. Зокрема, законодавець обумовив, що виплата допомоги по безробіттю відкладається на строк, що дорівнює періоду, протягом якого застрахованій особі відповідно до законів надаються вихідна допомога або інші виплати при звільненні з підприємств, установ та організацій або закінченні строку повноважень за виборною посадою, що забезпечують часткову або тимчасову компенсацію втраченого заробітку.

Особам, які звільнені з підстав, зазначених у пункті 6 частини першої статті 36, пунктах 1, 2 та 6 частини першої статті 40 та пункті 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, унаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (частина третя статті 38 і стаття 39 Кодексу законів про працю України) виплата допомоги по безробіттю відкладається не більше, ніж на один місяць. Відкладення виплати допомоги по безробіттю починається з наступного дня після дня звільнення особи.

В силу приписів ч.2 статті 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Враховуючи те, що підставою для звільнення - 31.03.2021 ОСОБА_1 стала ліквідація юридичної особи і остання зареєструвалась у центрі зайнятості 20.05.2021, тобто більше, ніж через місяць, тому позивачем вірно допомогу по безробіттю відкладено не було, а правові підстави для відкладення допомоги по безробіттю на два місяці з дня звільнення були відсутні.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, не суперечать норм чинного законодавства. А відтак, позов слід задовольнити в повному обсязі.

Судові витрати на підставі статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 20, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (вул. Лисенка, 20а, м. Тернопіль, 46002, ідент. код 39766192) на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості (вул. Текстильна, 1б, м. Тернопіль, 46007, ідент. код 14029303, на розрахунковий рахунок UA0706444, Державна казначейська служба України м. Київ, УДКСУ в м. Тернополі, МФО 820172, код 14029303) виплачене забезпечення допомогу по безробіттю безробітній ОСОБА_1 в сумі 19 348 (дев`ятнадцять тисяч триста сорок вісім) грн 13 коп. у зв`язку з її поновленням на роботі за рішенням суду та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн в рахунок повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст. ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 20.10.2022.

Суддя О.В. Руденко