СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Харків Справа № 922/3027/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В. , суддя Чернота Л.Ф.

за участю секретаря судового засідання Склярука С. І.

від позивача- не з`явився

від відповідача- не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Комар Євгена Григоровича, м. Лозова (вх.№ 504 Х/З) на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2022 (повний текст складено та підписано 31.01.2022 року у м.Харків, суддя Хотенець П.В.) у справі №922/3027/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Комар Євгена Григоровича, м. Лозова
до Дочірнього підприємства "Комунсервіс-2" Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова
про стягнення 182372,77 грн

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець Комар Євген Григорович, м. Лозова звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Дочірнього підприємства "Комунсервіс-2" Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова, в якій просив суд стягнути з відповідача 182372,77 грн в погашення заборгованості за договором про відступлення права вимоги (цесії) № 2/05 від 31 травня 2021 року (а.с.1-69).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.01.2022 року у позові відмовлено повністю (а.с.160-166).

20.01.2022 року Дочірнім підприємством "Комунсервіс-2" Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області подано заяву (вхідний № 1286) про відшкодування судових витрат на правову (правничу) допомогу, відповідно до якої останній просив суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Комар Євгена Григоровича 18 000,00 грн витрат на правову (правничу) допомогу (а.с.167-182).

Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 31.01.2022 заяву Дочірнього підприємства "Комунсервіс-2" Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про відшкодування судових витрат на правову (правничу) допомогу у справі № 922/3027/21 задоволено повністю (а.с.198-204).

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Комар Євгена Григоровича на користь Дочірнього підприємства "Комунсервіс-2" Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 18000,00 грн.

Рішення (додаткове) обґрунтовано тим, що наданих представником ДП "Комунсервіс-2" КП "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області доказів на підтвердження витрат на правову (правничу) допомогу достатньо для встановлення факту надання Адвокатським об`єднанням ''ПОЛЕХІН І ПАРТНЕРИ'' правової (правничої) допомоги ДП "Комунсервіс-2" КП "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області у даній справі, що є підставою для відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням позивач, ФОП Комар Євген Григорович звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2022 року у справі №922/3027/21, в якій просить суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2022 у справі №922/3027/21, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Дочірнього підприємства «Комунсервіс-2» Комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області про відшкодування з ФОП Комар Є.Г. судових витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 18 000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що у суду відсутні будь-які підстави для ухвалення додаткового рішення у даній справі, оскільки в основному рішенні по справі №922/3027/21 суд вже вирішив питання про розподіл судових витрат, а саме стягнув судовий збір з позивача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Також апелянт зазначає, що самої заяви відповідача з доданими до неї документами, як того вимагає ч.2 ст. 170 ГПК України, як учасник процесу не отримував.

Скаржник стверджує, що відповідачем у порушення ст. 129 , ст.221 ГПК України не заявлялось клопотання про розподіл судових витрат у строки, передбачені чинним законодавством.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями суду від 21.02.2022 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/3027/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Комар Євгена Григоровича, м. Лозова на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2022 у справі №922/3027/21. Встановлено строк позивачу до 26.08.2022 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання іншим сторонам у справі. Запропоновано учасникам справи в строк до 26.08.2022 включно надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів іншим учасникам справи.

Відзив від відповідача до Східного апеляційного господарського суду не надійшов.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 призначено апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Комар Євгена Григоровича, м. Лозова на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2022 у справі №922/3027/21 до розгляду. Повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи відбудеться 19.10. 2022 о 14:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №131.

19.10.2022 до Східного апеляційного господарського суду через Електронний суд надійшло клопотання представника позивача адвоката Габор В.В. щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності апелянта та його представника.

Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.

Колегія суддів, приймаючи до уваги, що явка сторін у судове засідання не визнавалась обов`язковою, керуючись ч. 12 ст. 270 ГПК України, яка передбачає, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, вважала за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 3 ст.222 ГПК України. Був складений протокол судового засідання згідно ст.223 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції обставин справи, законність і обґрунтованість додаткового рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи відносяться, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно частини 3 статті 30 Закону України ''Про адвокатуру та адвокатську діяльність'' при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Крім цього пунктом 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду у справі №903/779/19 від 11.08. 2021).

Як вбачається з пункту 1.1. договору про надання правової допомоги від 08.11.2021 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням ''ПОЛЕХІН І ПАРТНЕРИ'' в особі представника Гагуна Андрія Анатолійовича та Дочірнім підприємством "Комунсервіс-2" Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (клієнтом) в порядку та на умовах, визначених цим договором, Адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту будь-яку правову допомогу із захисту його законних прав та інтересів та представляти його у взаємовідносинах з установами, підприємствами та організаціями незалежно від форм власності, органах державної влади, органах прокуратури, Національної поліції, Служби безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Державної фіскальної служби України, судах будь-якої спеціалізації та інстанціях згідно з Законом України "Про судоустрій і статус суддів", в тому числі під час досудового розслідування (досудового слідства) кримінальних проваджень та їх судового провадження (а.с.173-176).

Відповідно до пункту 4.3. договору про надання правової допомоги від 08.11. 2021 року гонорар Адвокатського об`єднання погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється окремою додатковою угодою до цього договору.

Пунктом 2 додаткової угоди №4 від 08.11.2021 року до договору про надання правової допомоги від 08.11.2021 року встановлено, що розмір гонорару становить 18000, 00 грн.(а.с.177-178).

Пунктом 3.1 цієї додаткової угоди визначено, що оплата послуг з представництва інтересів у суді першої інстанції здійснюється в наступному порядку: 100% вартості послуги сплачується після підписання цієї угоди або за усною визначеною домовленістю сторін протягом строку ведення справи.

Також, Дочірнім підприємством "Комунсервіс-2" Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, в якості доказу на підтвердження витрат на правову (правничу) допомогу, надано Акт від 18.11.2022 року до договору про надання правової допомоги від 08.11.2021 року (а.с.179).

Згідно даного Акту вбачається, що Адвокатським об`єднанням ''ПОЛЕХІН І ПАРТНЕРИ'' були проведені такі роботи: ведення справи у Господарському суді Харківської області № 922/3027/21. Загальна вартість робіт (послуг) 18000, 00 грн. Сторони зауважень та скарг одна до одної не мають.

Таким чином, господарський суд дійшов правильного висновку, що наданих представником відповідача, ДП "Комунсервіс-2" КП "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області доказів на підтвердження витрат на правову (правничу) допомогу достатньо для встановлення факту надання Адвокатським об`єднанням ''ПОЛЕХІН І ПАРТНЕРИ'' правової (правничої) допомоги Дочірньому підприємству "Комунсервіс-2" Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області у даній справі.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Витрати, понесені відповідачем в даній справі на професійну правову допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

За приписами ч.4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Кодексу).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Кодексу).

Тобто, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача, відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Зазначена позиція суду щодо застосування статті 129 Господарського процесуального кодексу України узгоджується із позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, та позицією Касаційного господарського суду, викладеною у постановах від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1785/18, від 18 листопада 2019 року у справі №908/374/19.

Згідно частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі №910/8682/18 від 14 листопада 2018 року.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Враховуючи конкретні обставини справи, господарський суд, проаналізувши всі докази, зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт тощо, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви Дочірнього підприємства "Комунсервіс-2" Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок місцевого господарського суду про задоволення заяви про відшкодування витрат на правову допомогу відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Доводи скаржника про те, що відповідачем у порушення ст. 129, ст.221 ГПК України не заявлялось клопотання про розподіл судових витрат у строки, передбачені чинним законодавством, не відповідають обставинам справи.

Так, заява про подання доказів понесення витрат на правову (правничу) допомогу була подана до суду відповідачем 20.01.2022 (вх.1286), що відповідає абз.2 ч. 8 ст.129 ГПК України.

Твердження апелянта про те, що самої заяви відповідача з доданими до неї документами, як того вимагає ч.2 ст. 170 ГПК України, як учасник процесу він не отримував, є необгрунтованими, оскільки до заяви про подання доказів понесення витрат на правову (правничу) допомогу надані докази направлення даної заяви з додатками стороні (ФОП Комар Є.Г.), що підтверджується інформацією про відправлення Укрпошта (накладна № 917 від 20.01.2022) та описом вкладення у цінний лист (а.с.169-172).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заявлений відповідачем розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

При цьому апелянтом не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому відповідачем розмірі, доводи скаржника спростовуються матеріалами справи.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів дійшла висновку про те, що обставини, на які посилається скаржник, ФОП Комар Є.Г., у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2022 у справі №922/3027/21, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2022 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

24.02.2022 Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022, затвердженим Законом України №2119-IX від 15.03.2022, продовжено строк дії воєнного часу в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 17.05.2022, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні постановлено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, та від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб; Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 15.08.2022 № 2500-1Х, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в України з 05год. 30 хв. 23.08.2022 строком на 90 діб.

Відповідно до ст.26 Закону України Про правовий режим воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням та продовженням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд апеляційної інстанції був вимушений вийти за межі строку розгляду апеляційної скарги, встановленого ч.1 ст.273 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Комар Євгена Григоровича, м.Лозова, Харківська область на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2022 справі №922/3027/21 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2022 року у справі №922/3027/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.10.2022 року.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя І.В. Зубченко

Суддя Л.Ф. Чернота