ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/425/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Керівника Дубенської окружної прокуратури (35600, Рівненська область, м. Дубно, вул. Івана Франка, 10, ) в інтересах держави в особі Рівненської обласної військової адміністрації (33028, м. Рівне, майдан просвіти,1, )

до відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 )

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ДП "Млинівське лісове господарство" (35100, Рівненська область, Дубенський район, смт. Млинів, вул. Покровська, 55,

про розірвання договору на право довгострокового тимчасового користування лісами та повернення лісової ділянки

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: Козак В.І.;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

від органу прокуратури: Манжаюк Д.Л..

ВСТАНОВИВ:

Керівник Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної військової адміністрації звернувся в Господарський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 в якому просить:

1. Розірвати договір на право довгострокового тимчасового користування лісами від 04.05.2012, укладений між Рівненською обласною державною адміністрацією та ФОП Будафенко В.В..

2. Зобов`язати ОСОБА_1 повернути Рівненській обласній військовій адміністрації за актом приймання-передачі лісову ділянку загальною площею 0,56 га..

Даний позов обгрунтовує наступним. Між Фізичною особою-підприємцем Будафенко В.В. та Рівненською обласною державною адміністрацією укладено договір на право довгострокового тимчасового користування лісами від 04.05.2012 (далі по тексту - Договір) та акт приймання-передачі від 15.05.2012 року.

За умовами Договору в користування відповідачу надається лісова ділянка, площею 0,56 га, що розташована на території Дублянського лісництва ДП «Млинівський лісгосп», квартал 34, виділ 21, 22, 23 (на території колишньої Вербенської сільської ради, з жовтня 2017 року - Демидівської селищної ради Дубенського району Рівненської області). Лісова ділянка надається із земель лісогосподарського призначення без вилучення з постійного користування ДП «Млинівське лісове господарство». Пунктом 2.2. Договору передбачено, що на лісовій ділянці, яка передається в довгострокове тимчасове користування відсутні будь-які об`єкти інфраструктури. Орієнтовна ринкова вартість лісової ділянки на даний час становить 1000, 5 тис. гривень.

Керівник прокуратури зазначає, що відповідно до п. 9. 6 вказаного Договору, тимчасовий лісокористувач має право користуватися лісовою ділянкою у відповідності з умовами чинного Договору та її призначенням; в порядку визначеному чинним законодавством за погодженням з адміністрацією зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності.

Згідно листа ДП «Млинівське лісове господарство» від 25.01.2016 № 20 на зазначеній лісовій ділянці ФОП Будафенком В.В. здійснено ряд порушень Лісового кодексу України та безпосередньо умов договору. Зокрема, в межах лісової ділянки, що надана в користування відповідача, виявлено факт забудови території капітальними та тимчасовими будівлями, без узгодження з постійним лісокористувачем.

Керівник прокуратури вважає, що здійснення будівництва тимчасових будівель без погодження з постійним лісокористувачем, а також зведення капітальних будівель в межах наданої лісової ділянки свідчить про порушення ФОП Будафенко В.В. умов договору та є підставою для його дострокового розірвання та повернення лісової ділянки.

Ухвалою суду від 04.07.2022 року позовну заяву Керівника Дубенської окружної прокуратури (35600, Рівненська область, м. Дубно, вул. Івана Франка, 10, ) залишено без руху. Зобов`язано Керівника Дубенської окружної прокуратури (35600, Рівненська область, м. Дубно, вул. Івана Франка, 10, ) у 10 денний строк з дня отримання даної ухвали через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області подати докази направлення Позивачу, Відповідачу та третій особі копії позовної заяви з додатками листом з описом вкладення.

Через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Керівника Дубенської окружної прокуратури надійшли докази направлення Позивачу, Відповідачу та третій особі копії позовної заяви з додатками листом з описом вкладення.

Ухвалою суду від 11.07.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

01.08.2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від ДП «Млинівське лісове господарство» надійшов відзив на позов в якому позовні вимоги визнає повністю, просить розглядати справу без участі його представника.

Відповідач відзиву на позов суду не надав.

Ухвалою суду від 05.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання 25.10.2022 року не з`явились представники відповідача та третьої особи, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Третя особа подала клопотання про розгляд справи у відсутності повноважного представника. Крім того, суд зазначає, що Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином засобами електронної пошти та телефонограмою та обізнаний щодо розгляду справи, так як розгляд справи у підготовчому засіданні 09.08.2022 року відкладався за клопотанням Відповідача.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.2 ст.42 ГПК України, учасники справи зобов`язані:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2)сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

3)з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;

4)подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

5)надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;

6)виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

7)виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ст.43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, пунктом сьомим статті 120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Крім того суд зазначає, що явка представників сторін не визнавалася судом обов`язковою.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Президентом України підписаний Указ № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який підтримано Верховною Радою. Воєнний стан в Україні введено з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2212-IX від 21.04.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2263-IX від 22.05.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами ст. 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

При цьому, статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами У країни може бути, змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Отже, навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відтак, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутності представників відповідача та третьої особи.

Під час розгляду справи по суті представник прокуратури та представник позивача позовні вимоги підтримали, з підстав наведених у позовній заяві.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Згідно із ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Згідно із частинами 3-4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави є об`єктивна обставина порушення інтересів держави у зв`язку з невиконанням умов договору довгострокового тимчасового користування лісами.

Статтею 16 Конституції України встановлено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.

Дубенською окружною прокуратурою при вивченні питання дотримання вимог природоохоронного законодавства на території Дубенського району встановлено, що згідно розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації № 203 від 25.04.2012 Фізичній особі-підприємцю Будафенку В.В. надано лісову ділянку для використання в культурно-оздоровчих, рекреаційних, виховних, спортивних цілях строком на 15 років.

04.05.20102 року між Фізичною особою-підприємцем Будафенко В.В., як Тимчасовим лісокористувачем та Рівненською обласною державною адміністрацією, як Адміністрацією, укладено Договір на право довгострокового тимчасового користування лісами (далі по тексту - Договір) та підписано Акт приймання-передачі від 15.05.2012.

Вказаний договір зареєстровано у Рівненському обласному управлінні лісового та мисливського господарства, про що в книзі реєстрації договорів на право тимчасового довгострокового користування лісами зроблено запис від 04.05.2012 року № 15.

За умовами Договору в користування відповідачу надається лісова ділянка, площею 0,56 га, що розташована на території Дублянського лісництва ДП «Млинівський лісгосп», квартал 34, виділ 21, 22, 23 (на території колишньої Вербенської сільської ради, з жовтня 2017 року - Демидівської селищної ради Дубенського району Рівненської області). Лісова ділянка надається з земель лісогосподарського призначення без вилучення з постійного користування ДП «Млинівське лісове господарство».

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що на лісовій ділянці, яка передається в довгострокове тимчасове користування відсутні будь-які об`єкти інфраструктури. Орієнтовна ринкова вартість лісової ділянки на даний час становить 1000, 5 тис. гривень.

Відповідно до п.9.6 Договору, Тимчасовий лісокористувач має право користуватися лісовою ділянкою у відповідності з умовами чинного Договору та її призначенням, в порядку визначеному чинним законодавством за погодженням з Адміністрацією зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності.

ДП «Млинівське лісове господарство» під час перевірки, встановлено, що на зазначеній лісовій ділянці ФОП Будафенком В.В. здійснено ряд порушень Лісового кодексу України та безпосередньо умов договору. Зокрема, в межах лісової ділянки, що надана в користування відповідача, виявлено факт забудови території капітальними та тимчасовими будівлями, без узгодження з постійним лісокористувачем.

Статтею 20 Лісового кодексу України визначено, що тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування мають право: здійснювати господарську діяльність у лісах з дотриманням умов договору; за погодженням із власниками лісів, постійними лісокористувачами в установленому порядку зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності; отримувати продукцію і доходи від її реалізації.

Слід наголосити, що будівництво капітальних споруд не входить до прав тимчасових лісокористувачів за жодних обставин.

Як встановлено судом, факт здійснення без відповідного погодження тимчасових будівель а також будівництва капітальних будівель ФОП Будафенком В.В. підтверджується зокрема, матеріалами постійного лісокористувача, а також висновком судової будівельно- технічної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 0000006 від 16.01.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

Зокрема, Висновком експерта № 9040-9042 від 14.05.2018 встановлено, що три будинки відпочинку, що розташовані на території Вербенської сільської ради в с.Товпижин Демидівського району Рівненської області у кварталі 34, виділ 21, 22, 23 Дублянського лісництва ДП «Млинівський лісгосп» є капітальними будівлями, що відносяться до нерухомого майна.

Також, факт зведення капітальних будівель в межах наданої йому лісової ділянки підтверджується витягами з Реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна № 302952340 від 17.06.2022, № 302952818 від 17.06.2022 та № 302953058 від 17.06.2022, згідно яких за Будафенком В.В. зареєстровано право власності на 3 будинки відпочинку, які в подальшому були відчуженні останнім.

Таким чином, здійснення будівництва тимчасових будівель без погодження з постійним лісокористувачем, а також зведення капітальних будівель в межах наданої лісової ділянки свідчить про порушення ФОП Будафенко В.В. умов договору та є підставою для його дострокового розірвання та повернення лісової ділянки.

Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або в повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Відповідно до ст. ст. 598, 653 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема в разі розірвання договору; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 22 Лісового кодексу України підставою припинення права користування лісами, є, зокрема, використання лісових ресурсів способами, які завдають шкоду навколишньому природному середовищу, не забезпечують збереження оздоровчих, захисних та інших корисних властивостей лісів, негативно впливають на їх стан і відтворення.

Зазначена норма також кореспондується з Правилами використання корисних властивостей лісів (далі Правила), які затверджено наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 502 від 14.08.2012.

Пунктом 5.6 та 6.4. Правил визначено, що при використанні корисних властивостей лісів не допускається пошкодження лісових насаджень, рослинного покриву та ґрунтів, засмічення та забруднення виділеної лісової ділянки та прилеглої до неї території. Спорудження тимчасових будівель і споруд, у тому числі лінійного типу, необхідних для ведення господарської діяльності, здійснюється за погодженням з постійними лісокористувачами (власниками лісів).

Крім того, п. 11.1 Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання умов даного договору, сторони несуть відповідальність, передбачену діючим законодавством України.

Таким чином, ФОП Будафенко В. В. порушено умови Договору, вимоги ст. ст. 20, 74 Лісового кодексу України та Правил використання корисних властивостей лісів, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 14.08.2012 за № 502.

Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Згідно із ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Згідно із частинами 3-4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно із ч. 5 ст. 162 ГПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Отже, прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави є об`єктивна обставина порушення інтересів держави у зв`язку з невиконанням умов договору довгострокового тимчасового користування лісами.

Слід наголосити, що як в Основному Законі України, так і інших законах не наведено переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак визначено критерії для оцінки та умови, за яких таке представництво є можливим.

Наявність інтересу і необхідність його захисту повинні базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані і мати законну мету.

Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

У даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що лісова ділянку забудовано тимчасовим лісокористувачем без жодних підстав, а це, у свою чергу, може призвести до занедбання, захаращення лісової ділянки, погіршення корисних властивостей лісів, та, як наслідок, завдання значних збитків державі.

Як встановлено судом, Дубенською окружною прокуратурою перед пред`явленням даного позову на адресу Рівненської обласної військової адміністрації надіслано лист про намір здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Статтею 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

Станом на момент укладення договору - 04.05.2012 ОСОБА_1 був зареєстрованим як фізична особа-підприємець із видом економічної діяльності - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 47.11).

Разом з тим, станом на день прийняття рішення Будафенко В.В. позбавлений статусу підприємця (з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч. 8 ст. 4 Закону

України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Отже, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Таким чином, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Викладена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України у справах № 338/180/17 (постанова від 05.06.2018), № 904/1083/18 (постанова від 25.06.19).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене, та те, що прокуратурою доведено належними та допустимими доказами те, що Фізичною особою-підприємцем Будафенко Віктором Володимировичем порушено умови Договору на право довгострокового тимчасового користування лісами від 04.05.2012, укладеного між Рівненською обласною державною адміністрацією та Фізичною особою-підприємцем Будафенком Віктором Володимировичем, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Розірвати Договір на право довгострокового тимчасового користування лісами від 04.05.2012, укладений між Рівненською обласною державною адміністрацією та Фізичною особою-підприємцем Будафенком Віктором Володимировичем.

2. Зобов`язати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ) повернути Рівненській обласній військовій адміністрації (33028, м. Рівне, майдан просвіти,1, ) за актом приймання-передачі лісову ділянку загальною площею 0,56 га..

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ) на користь прокуратури Рівненської області (33000, м. Рівне, вул. 16 Липня, 52, р/р UА0015371, МФО 820172, , банк одержувача - Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету - 2800) судовий збір у сумі 4962,00 грн..

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26 жовтня 2022 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.