ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" жовтня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/618/22

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Протасовицької Людмили Геннадіївни

про стягнення в сумі 143 219 грн. 02 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

22 серпня 2022 року Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк "Львів" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Протасовицької Людмили Геннадіївни (далі - відповідач) про стягнення в сумі 143 219 грн. 02 коп.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 лютого 2021 року між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" та Фізичною особою-підприємцем Протасовицькою Людмилою Геннадіївною укладено кредитний договір № 83/В/2021, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 200 000 грн. 00 коп., із процентною ставкою 23,88 % річних, з кінцевою датою повернення 16 серпня 2023 року.

Позивач стверджує, що станом на 17 серпня 2022 року заборгованість по нарахованих і несплачених процентах становить 16 552 грн. 39 коп.

Зважаючи на те, що по даному кредитному зобов`язанню наявна заборгованість, банком надіслано позичальнику лист-вимогу № 413/0-05 від 20 червня 2022 року про оплату простроченої заборгованості в розмірі 138 345 грн. 72 коп. Однак вказана вимога банку залишена відповідачем без задоволення.

Отже, станом на час розгляду справи, заборгованості відповідача перед позивачем становить 143 219 грн. 02 коп. (з якої 126 666 грн. 63 коп. заборгованість по основному боргу та 16 552 грн. 39 коп. заборгованості по відсотках), яку позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову, або будь-які інші письмові заперечення по суті спору.

Суд зазначає, що до матеріалів справи (до позовної заяви) залучені належні докази виконання позивачем вимог ст. 172 ГПК України - надіслання відповідачу копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення на адресу місця проживання відповідача, яка також є офіційною адресою його місця проживання згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Судом також були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про відкриття судом провадження у справі - відповідна ухвала суду надсилалася на адресу місцезнаходження відповідача, яка також є офіційною адресою його місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Відповідно до пункту 3, 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

Відповідно до наявних у матеріалах справи поштових повідомлень, вбачається, що ухвали суду не отримані Фізичною особою-підприємцем Протасовицькою Людмилою Геннадіївною, про що свідчить поштове повернення про повернення поштового відправлення з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

З огляду на викладене, Фізична особа-підприємець Протасовицька Людмила Геннадіївна вважається повідомленим про розгляд справи № 918/618/22 належним чином, оскільки судом виконано всі покладені на нього обов`язки, а відповідач проявив протиправну процесуальну бездіяльність.

З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, надання відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними у справі матеріалами.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даного спору, останній не скористалися свої процесуальним правом на подачу відзиву або будь-яких інших пояснень, тому вважає можливим здійснювати розгляд справи по суті.

В судове засідання 18 жовтня 2022 року учасники процесу не з`явилися.

Заяви та клопотання у справі.

Заяви та клопотання учасниками процесу не подавалося.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 25 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 918/618/22 за позовом Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" до відповідача Фізичної особи-підприємця Протасовицької Людмили Геннадіївни про стягнення в сумі 143 219 грн. 02 коп., визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 19 вересня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19 вересня 2022 року відкладено підготовче засідання на 04 жовтня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження по розгляду позовної заяви у справі № 918/618/22 за позовом за позовом Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" до відповідача Фізичної особи-підприємця Протасовицької Людмили Геннадіївни про стягнення в сумі 143 219 грн. 02 коп. та призначено розгляд справи № 918/618/22 до судового розгляду по суті на 18 жовтня 2022 року.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

17 лютого 2021 року між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (далі - банк) та Фізичною особою-підприємцем Протасовицькою Людмилою Геннадіївною (далі - позичальник) укладено кредитний договір № 83/В/2021, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 200 000 грн. 00 коп., із процентною ставкою 23,88 % річних, з кінцевою датою повернення 16 серпня 2023 року, для рефінансування кредитної заборгованості (надалі договір).

Згідно з умовами пунктів 2.3. - 2.5. кредитного договору підставою здійснення банком переказу кредитних коштів з позичкового рахунку є заявка на видачу кредиту, платіжне доручення або будь-який інший адресований банку документ позичальника, який містить усі необхідні для здійснення переказу реквізити, підписаний уповноваженими особами. Сторони домовились, що підписання позичальником цього договору є одночасно ініціативою позичальника на отримання кредиту, а тому видача кредитних коштів банком може відбуватися без додаткових заяв, доручень чи інших документів,

Кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання.

Датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворення строкової заборгованості по позичковому рахунку).

Згідно з меморіальним ордером № 517160 від 17 лютого 2021 року банк надав відповідач кредитні кошти в сумі 200 000 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 2.1.6. кредитного договору графік погашення кредиту оформленого додатком № 1 до цього договору що є його невід`ємною частиною.

Згідно з умовами пунктів 5.1.-.5.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього.

Повернення кредиту може здійснюватися шляхом безготівкових перерахунків або внесенням готівки в касу банку.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, визначеною у п. 2.1.3, цього договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаному в п. 2.1.4. цього договору. Позичальник сплачує нараховані банком проценти у валюті кредиту щомісяця не пізніше останнього банківського дня місяця, за який вони нараховані, якщо графіком погашення кредиту не встановлені інші терміни сплати процентів.

Згідно з положеннями пункту 2.7. договору банк має право відмовити у виплаті позичальнику кредиту або його частини та/або вимагати дострокового повернення кредиту у випадках невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених цим договором та/або договорами, якими забезпечується виконання зобов`язань за цим договором.

Позивач вказує, що зважаючи на те, що по даному кредитному зобов`язання наявна заборгованість і з метою вирішення даного спору у позасудовому порядку, банком надіслано позичальнику лист-вимогу від 20 червня 2022 року № 413/0-05, однак вона залишилась без відповідного реагування зі сторони позичальника.

Суд відзначає, що у вказаній вимозі банк посилаючись зокрема на положення пунктів 2.7., 2.1.6., 5.1., 5.8., 5.9. договорів просив позичальника погасити протягом 10 днів з моменту отримання вимоги наявну заборгованість з простроченої заборгованості за кредитом та простроченою заборгованістю по відсоткам, у випадку невиконання вимог банк останній буде змушений розпочати процедуру примусового стягнення всієї суми заборгованості по кредитному договору.

Пунктами 4.1., 4.8., 5.9. договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Банк у випадках, передбачених п. 2.7. цього договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов`язаний протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги банку (п. 4.8.) достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором.

Таким чином зі змісту вимоги банку слідує, що останнім пред`явлено вимогу про оплату простроченої заборгованості протягом 10 днів з дня отримання такої вимоги, а у випадку не виконання вимоги у встановлений строк банком повідомлено про початок дострокового повернення всіх сум наданих за кредитним договором.

Доказів виконання надісланої банком позичальнику вимоги матеріали справи не містять.

Позивач вказує, що станом на 17 червня 2022 року заборгованість позичальника перед банком по основному боргу, відсотках згідно з кредитним договором становить 143 219 грн. 02 коп., з яких: заборгованість по основному боргу - 126 666 грн. 63 коп., заборгованість по процентах - 16 552 грн. 39 коп.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються договірних правовідносин пов`язаних з наданням кредитних коштів, а також договірних відносин що стосуються вчинення правочину з забезпечення виконання основного зобов`язання. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права в частині своєчасної повернення отриманих кредитних коштів порушеними.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 175 ГК України майново - господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з нормами частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Укладений між банком та відповідачем-1 договір, який за своєю суттю відноситься до кредитного договору, є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин відповідно до статей 173, 174 ГК України, статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно з правилами статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

В силу вимог частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Суд зазначає, що згідно з положеннями статті 204 ЦК України укладений сторонами кредитний договір як правочин є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, і його недійсність не була визнана судом, а тому зазначений договір в силу вимог статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, і зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Нормами частини 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Водночас нормами частини 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Розглянувши матеріали справи судом встановлено, що на виконання умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 200 000 грн. 00 коп. за процентною ставкою 23,88 % річних з графіком погашення що визначений додатком № 1 до договору.

Водночас у зв`язку уз неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору (прострочення платежів з повернення кредитних коштів та відсотків) 20 червня 2022 року направив позичальнику лист вимогу про оплату прострочених платежів.

Як випливає зі змісту вказаної вимоги банк повідомив позичальника, що у випадку невиконання такої вимоги протягом 10 днів з моменту її отримання банком буде розпочато процедуру повернення всієї суми заборгованості, що передбачено положеннями пунктів 4.8.-4.9. кредитного договору.

Докази виконання вимоги банку матеріали справи не містять.

Пунктами 4.1., 4.8., 4.9. договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Банк у випадках, передбачених п. 2.7. цього договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов`язаний протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги банку (п. 4.8.) достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором.

З огляду на встановлені судом обставини, суд робить висновок, що заявивши вимогу про повернення простроченої заборгованості та повідомивши позичальника про наслідки невиконання вказаної вимоги (до позичальника буде застосовано процедуру дострокового повернення отриманого кредиту) банк реалізував своє право вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту починаючи з 21 вересня 2021 року. Таким чином суд робить висновок, що позовні вимоги про стягнення з відповідача кредитних коштів по основному зобов`язання в розмірі 126 666 грн. 63 коп. є законними та обґрунтованими, а тому такими, що мають бути задоволені.

Умовами кредитного договору встановлено, що кредитні кошти надаються із процентною ставкою 23,88 % річних, а пунктом 3.2. договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, визначеною у п. 2.1.3, цього договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаному в п. 2.1.4. цього договору. Позичальник сплачує нараховані банком проценти у валюті кредиту щомісяця не пізніше останнього банківського дня місяця, за який вони нараховані, якщо графіком погашення кредиту не встановлені інші терміни сплати процентів.

Водночас застосування абзацу 2 частини 1 статі 1048 ЦК України щодо щомісячної виплати процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути можливе лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Однак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з правилами частини 2 статті 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 910/11534/13-ц, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі № 903/914/17, від 05 березня 2019 року у справі № 910/3353/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2018 року у справі № 310/11534/13-ц дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, і права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто у постановах Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами (наприклад у межах строку користування кредитом) та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягають положення статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд робить висновок, що після спливу строку кредитування у зв`язку з вимогою позивача, у позивача відсутні правові підстави для нарахування відсотків за користування кредитними коштами у розмірі визначеному договором (23,88 %). За таких обставин позивач не позбавлений можливості захистити свої права щодо прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання із застосуванням положень статті 625 ЦК України. Водночас, як видно з наданого позивачем розрахунку після спливу строку кредитування позивачем продовжено нарахування відсотків за користування кредитними коштами у розмірі визначеному договором.

За розрахунком суду, розмір заборгованості відповідача з оплати відсотків за користування кредитними коштами складає 16 552 грн. 39 коп.

Отже в задоволенні позовних вимог про стягнення 16 552 грн. 39 коп. відсотків нарахованих позивачем після закінчення строку кредитування необхідно відмовити.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Порушені права та інтереси позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочинів в господарській діяльності відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Невиконання відповідачем зобов`язання в укладених з позивачем правочину порушило інтереси останнього, які полягають у несвоєчасному отриманні оплати за наданий кредит та обумовлює настання передбачених цим правочином та законом правових наслідків у вигляді стягнення суми заборгованості та відсотках, відтак позивач правомірно звернувся до суду з даним позовом.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем у якості судових витрат заявлено сплату судового збору в розмірі 2 481 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову, та враховуючи, що в результаті неправильних дій відповідача, який не сплатив відповідачу обумовлені договором кошти у встановлений строк, що призвело до необхідності позивачу звертатись до суду та нести додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір в сумі 2 481 грн. 00 коп. покладає на відповідача.

Керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Протасовицької Людмили Геннадіївни ( АДРЕСА_1 , код. НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" (79008, м. Львів, вул. Сербська, 1, код. 09801546) 126 666 (сто двадцять шість шістсот шістдесят шість) грн. 63 коп. основної заборгованості, 16 552 (шістнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят два) грн. 39 коп. заборгованості по відсотках та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят один) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набранням рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27 жовтня 2022 року.

Суддя Войтюк В.Р.