ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. ОдесаСправа № 915/189/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.,

при секретарі судового засідання Земляк А.В.,

за участю представників:

від Миколаївської міської ради участі не брали,

від Виконавчого комітету Миколаївської міської ради участі не брали,

від Підприємства "Універсал-Юг" товариства з обмеженою відповідальністю Бортик Р.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Миколаївської міської ради

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2021, прийняте суддею Ржепецьким В.О., м. Миколаїв, повний текст складено 25.06.2021,

у справі №915/189/21

за позовом: Миколаївської міської ради

до відповідачів:

-Виконавчого комітету Миколаївської міської ради;

-Підприємства "Універсал-Юг" товариства з обмеженою відповідальністю

про визнання незаконним і скасування пункту рішення та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 р. Миколаївська міська рада звернулася з позовом (з урахуванням уточнень №1384/02.02.01-22/02.06/14/21 від 04.03.2021) до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради та Підприємства "Універсал-Юг" товариства з обмеженою відповідальністю, в якому просила визнати незаконним та скасувати пункт 1.1 Розділу 1 рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1127 від 28.10.2011 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна за юридичними та фізичною особами" щодо оформлення права власності на нежитловий об`єкт (ринок), який розташований по пр. Центральному (Леніна), буд. 200 у м. Миколаєві, за Підприємством "Універсал-Юг" товариством з обмеженою відповідальністю, а також скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ №463385 від 07.11.2011, видане Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Підприємству "Універсал-Юг" товариству з обмеженою відповідальністю.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням права комунальної власності на землю у зв`язку зі здійсненням Підприємством "Універсал-Юг" товариством з обмеженою відповідальністю самочинного будівництва споруд (двох торгівельних павільйонів та чотирьох кіосків) за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний (Леніна), 200, а саме: літ. Б загальною площею 23,9 кв.м, літ. С загальною площею 64,8 кв.м, літ. Т загальною площею 65,2 кв.м, літ. О загальною площею 67 кв.м., літ. П загальною площею 72 кв.м та літ. Щ загальною площею 36,4 кв.м, і, як наслідок, самовільним зайняттям відповідної земельної ділянки, а також незаконністю оформлення за вказаним відповідачем правовстановлюючого документу на самочинне будівництво.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 09.03.2021 відкрито провадження у справі №915/189/21.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2021 у справі №915/189/21 (суддя Ржепецький В.О.) у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що на підставі наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити обставини, які б підтверджували факт самовільного зайняття земельної ділянки комунальної форми власності будівлями Підприємства "Універсал-Юг" товариства з обмеженою відповідальністю, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для визнання незаконним і скасування оспорюваного позивачем пункту рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, а також скасування виданого на виконання цього рішення свідоцтва про право власності.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Миколаївська міська рада звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2021 у справі №915/189/21 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що розміщення Підприємством "Універсал-Юг" товариством з обмеженою відповідальністю споруд (двох торгівельних павільйонів та чотирьох кіосків) за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний (Леніна), 200, а саме: літ. Б загальною площею 23,9 кв.м, літ. С загальною площею 64,8 кв.м, літ. Т загальною площею 65,2 кв.м, літ. О загальною площею 67 кв.м., літ. П загальною площею 72 кв.м та літ. Щ загальною площею 36,4 кв.м, за відсутності документів, які підтверджують право користування ним відповідною земельною ділянкою комунальної власності, право розпорядження якою належить до компетенції Миколаївської міської ради, свідчить про самочинність будівництва вказаних об`єктів з самовільним зайняттям зазначеної земельної ділянки. Крім того, за твердженням апелянта, місцевим господарським судом безпідставно не було враховано в якості належних доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог наявні у матеріалах справи службові записки та схематичний план (технічний паспорт) на ринок "Україна" по пр. Центральному (Леніна), буд. 200 у м. Миколаєві, а також взагалі не досліджено докази відсутності у підприємства відповідача вихідних даних для здійснення будівництва і висновок експерта №8303 від 29.09.2015, як і не надано правової оцінки доводам позивача про розміщення спірних споруд з порушенням будівельних норм та правил.

У відзиві на апеляційну скаргу №03/87 від 26.10.2021 (вх.№3753/21/Д1 від 29.10.2021) Підприємство "Універсал-Юг" товариство з обмеженою відповідальністю, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити апеляційну скаргу Миколаївської міської ради без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2021 у справі №915/189/21 без змін. Зокрема, даний відповідач зазначає про те, що жоден з документів, наданих позивачем до місцевого господарського суду з метою обґрунтування своїх вимог, не є належним та допустимим доказом на підтвердження самовільного зайняття Підприємством "Універсал-Юг" товариством з обмеженою відповідальністю земельної ділянки комунальної власності. При цьому вказаний відповідач наголошує на тому, що задоволення вимоги позивача щодо скасування свідоцтва про право власності на весь майновий комплекс нежитлових об`єктів (ринок) по пр. Центральному (Леніна), 200 у м. Миколаєві призведе до порушення принципу "належного урядування" зі сторони Миколаївської міської ради та її виконавчих органів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г. від 08.10.2021 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу №915/189/21 до розгляду на 25.11.2021 о 12:00.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 відкладено розгляд справи №915/189/21 на 20.01.2022 о 12:00, а ухвалою суду від 20.01.2022 на 17.02.2022 о 15:00.

Між тим, з огляду на звільнення судді Бєляновського В.В. у відставку з 17.02.2022, судове засідання у справі №915/189/21, призначене на 17.02.2022, не відбулося.

В подальшому за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/189/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду для апеляційного розгляду справи №915/189/21 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Вказаний Указ затверджено Верховною Радою України Законом України №2102-IX від 24.02.2022.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Однак, з огляду на загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, керуючись статтею 3 Конституції України, статтею 29 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", рішенням Ради суддів України №9 від 24.02.2022, враховуючи положення Указу Президента "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, наказом в.о. голови Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2022 №6-ОД "Про встановлення особливого режиму роботи Південно-західного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових справ до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2022 у визначеному складі суддів прийнято справу №915/189/21 до свого провадження та, з огляду на введення в Україні воєнного стану внаслідок військової агресії Російської Федерації, вирішено про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2021 у справі №915/189/21 повідомити додатково.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 вирішено розглянути апеляційну скаргу Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2021 у справі №915/189/21 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній з урахуванням обставин справи для здійснення її своєчасного апеляційного перегляду відповідно до завдань господарського судочинства згідно зі статтею 2 Господарського процесуального кодексу України; призначено дану справу до розгляду на 21.09.2022 о 12:30; попереджено учасників справи про те, що явка представників останніх у судовому засіданні 21.09.2022 обов`язковою не визнається, а також запропоновано їм надати до суду апеляційної інстанції заяви про розгляд справи без їх участі або заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Однак, у зв`язку з перебуванням судді Таран С.В. у відпустці з 19.09.2022 по 21.09.2022 судове засідання у справі №915/189/21, призначене на 21.09.2022 о 12:30, не відбулося, про що складено відповідну довідку.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2022 призначено справу №915/189/21 до розгляду на 19.10.2022 о 12:00.

У судовому засіданні 19.10.2022, проведеному в режимі відеоконференції, представник Підприємства "Універсал-Юг" товариства з обмеженою відповідальністю висловив заперечення проти задоволення апеляційної скарги; представники Миколаївської міської ради та Виконавчого комітету Миколаївської міської ради участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.ІІ а.с.132, 133, 136-141).

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2022, якою розгляд справи №915/189/21 призначено на 19.10.2022 о 12:00, як і всю іншу судову кореспонденцію у даній справі, Миколаївській міській раді було направлено за адресою, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та була вказана позивачем у всіх документах, поданих останнім до судів першої та апеляційної інстанцій, а саме: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, між тим вищенаведена ухвала повернулася на адресу апеляційного господарського суду з проставленою на конверті позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою", про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №260.

За умовами частин другої-четвертої статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Цей термін може бути скорочений судом у випадку, коли цього вимагає терміновість вчинення відповідної процесуальної дії (огляд доказів, що швидко псуються, неможливість захисту прав особи у випадку зволікання тощо).

Частиною одинадцятою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У Перехідних положеннях Господарського процесуального кодексу України, а саме: у пункті 17 та підпункті 17.1 передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Частинами п`ятою, шостою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (далі Правила надання послуг поштового зв`язку).

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

При цьому до повноважень господарських судів не віднесено визначення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Якщо ж фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає його місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Отже, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії").

Колегія суддів також зауважує на тому, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, що узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вказаною, зокрема, в рішенні останнього у справі "Пономарьов проти України".

Інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в якому ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2022 у справі №915/189/21 була оприлюднена 26.09.2022, тим більше, що Миколаївська міська рада безумовно була обізнана про існування даного судового провадження, оскільки, виступаючи апелянтом у цій справі, тобто самим ініціатором апеляційного перегляду оскаржуваного ним рішення, є безпосередньо зацікавленою вчиняти дії з метою одержання інформації про хід та стан справи і несе ризик настання несприятливих наслідків в результаті невжиття заходів щодо отримання інформації про рух справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вжив усіх належних та необхідних заходів для повідомлення апелянта про судовий розгляд даної справи, зокрема, направляючи йому рекомендованою кореспонденцією копію ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2022 у справі №915/189/21 за адресою, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та була вказана самою Миколаївською міською радою у всіх документах, поданих нею до судів першої та апеляційної інстанцій, при цьому враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження порушення оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, колегія суддів зазначає про те, що в силу приписів пункту 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України скаржник був належним чином сповіщений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Крім того, апеляційний господарський суд зауважує, що апелянт отримав електронну копію вищенаведеної ухвали суду, скріплену електронними цифровими підписами колегії суддів, на свою електронну адресу, зазначену безпосередньо в апеляційній скарзі, та підтвердив факт отримання даної ухвали шляхом надіслання до суду відповідного електронного листа.

Виконавчий комітет Миколаївської міської ради також належним чином повідомлявся про проведення 19.10.2022 о 12:00 судового засідання з апеляційного перегляду рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2021 у справі №915/189/21 шляхом надіслання копії ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2022 у даній справі засобами поштового зв`язку за адресою: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, яка відображена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виконавчий комітет Миколаївської міської ради своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника Підприємства "Універсал-Юг" товариства з обмеженою відповідальністю, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

27.06.2003 Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради було прийнято рішення №933 "Про затвердження акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого реконструкцією ринку по вул. Комсомольській ріг пр. Леніна", яким вирішено затвердити акт державної технічної комісії від 11.06.2003 про прийняття в експлуатацію закінченого реконструкцією ринку з благоустроєм і будівництвом адміністративно-господарських споруд по вул. Комсомольській ріг пр. Леніна; доручено Підприємству "Універсал-Юг" товариству з обмеженою відповідальністю забезпечити експлуатацію вказаного ринку з благоустроєм і будівництвом адміністративно-господарських споруд, а також мереж електропостачання, водопостачання, каналізації, благоустрій та озеленення прилеглої території.

30.09.2003 Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради було видано Підприємству "Універсал-Юг" товариству з обмеженою відповідальністю свідоцтво про право власності серії САА №942938 на нежитловий об`єкт (ринок) за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 200, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №231783441 від 10.11.2020.

01.09.2011 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Миколаївській області за №МК1 було зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт від 25.08.2011 "Реконструкція ринку "Україна" з заміною частини старих павільйонів на нові по пр. Леніна, 200 в м. Миколаєві", замовником в якій значиться Підприємство "Універсал-Юг" товариство з обмеженою відповідальністю, а документом, що посвідчує право замовника на земельну ділянку договір оренди землі №1196 від 15.07.2002, укладений з Миколаївською міською радою.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.07.2002 між Миколаївською міською радою ("Орендодавець") та Підприємством "Універсал-Юг" товариством з обмеженою відповідальністю ("Орендар") укладено договір оренди землі №1196 (далі договір №1196 від 15.07.2002), за умовами пункту 1.1 якого Орендодавець на підставі рішення Миколаївської міської ради №2/18 від 07.06.2002 передає, а Орендар приймає в оренду додаткову земельну ділянку площею 840 кв.м для розширення ринку до раніше наданої рішенням міської ради №15/37 від 11.12.1999 площею 864 кв.м, загальна площа земельної ділянки для обслуговування ринку по вул. Комсомольській ріг пр. Леніна складає 1704 кв.м, згідно з додатком, який є невід`ємною частиною договору. Межі земельної ділянки перенесені в натурі у встановленому порядку.

Пунктами 2.1, 2.2 договору №1196 від 15.07.2002 визначено, що земельна ділянка передається в оренду без права передачі її в суборенду строком до 01.01.2025 з дати прийняття рішення. Договір набуває чинності з моменту його державної реєстрації.

У разі відчуження будівель та споруд або їх часток, розташованих на земельній ділянці, наданій в оренду, Орендар зобов`язаний повідомити про це міську раду у 10-денний термін з дня відчуження та переоформити документи на право подальшого користування земельною ділянкою, а також повідомити нового власника про необхідність оформлення правових документів на землю (підпункт 3) пункту 9.4 договору №1196 від 15.07.2002).

Вищенаведений договір 15.07.2002 було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвою Н.П. та 22.07.2002 зареєстровано в книзі записів договорів оренди землі.

Докази припинення договору №1196 від 15.07.2002 або визнання його недійсним у матеріалах справи відсутні.

19.09.2011 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Миколаївській області зареєстровано за №МК4 було зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації "Реконструкція ринку "Україна" з заміною частини старих павільйонів на нові по пр. Леніна, 200 в м. Миколаєві".

Відповідно до пункту 1.1 рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1127 від 28.10.2011 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна за юридичними та фізичною особами", враховуючи те, що згідно з попереднім свідоцтвом про право власності Підприємство "Універсал-Юг" товариство з обмеженою відповідальністю є власником нежитлового об`єкту (ринку), розташованого по пр. Леніна, 200, а також з огляду на те, що відповідно до зазначеної вище декларації засвідчено готовність до експлуатації ринку після реконструкції, вирішено оформити право власності на об`єкти нерухомого майна, які розташовані в м. Миколаєві, зокрема, на нежитловий об`єкт (ринок), що розташований по пр. Леніна, 200 та складається з основних будівель: літ. А загальною площею 48,3 кв.м, літ. Б загальною площею 23,9 кв.м, літ. В загальною площею 134,7 кв.м, літ. М загальною площею 99,7 кв.м, літ. Н загальною площею 160,4 кв.м, літ. О загальною площею 67 кв.м, літ. П загальною площею 72 кв.м, літ. Р загальною площею 404,6 кв.м, літ. С загальною площею 64,8 кв.м, літ. Т загальною площею 65,2 кв.м, літ. У загальною площею 58,3 кв.м, літ. Ф загальною площею 14,5 кв.м, літ. Х загальною площею 33,2 кв.м, літ. Ц загальною площею 56,2 кв.м, літ. Щ загальною площею 36,4 кв.м, літ. Є загальною площею 9 кв.м, службових будівель, огорож та споруд, за Підприємством "Універсал-Юг" товариством з обмеженою відповідальністю.

На виконання вищенаведеного рішення замість попереднього свідоцтва про право власності Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради було видано Підприємству "Універсал-Юг" товариству з обмеженою відповідальністю свідоцтво про право власності серії САЕ 463385 від 07.11.2011 на нежитловий об`єкт (ринок) за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 200.

У матеріалах справи також міститься копія укладеного між Миколаївською міською радою ("Орендодавець") та Підприємством "Універсал-Юг" товариством з обмеженою відповідальністю ("Орендар") договору оренди землі №826 від 02.11.2001 (далі договір №826 від 02.11.2001), в силу пункту 1.1 якого Орендодавець на підставі рішення Миколаївської міської ради №34/12 від 28.09.2001 передав, а Орендар прийняв в оренду земельну ділянку загальною площею 263 кв.м, у тому числі 14 кв.м для розміщення вбудованого торговельного павільйону, 10 кв.м під проходами та проїздами, зарахувавши її до земель комерційного використання, та 239 кв.м для обслуговування критого майданчика для очікування громадського транспорту, зарахувавши її до земель громадського призначення, за рахунок земель населеного пункту, не наданих у власність або користування, в м. Миколаєві, пр. Леніна ріг вул. Комсомольська, у напрямку руху до центру міста (Центральний район), згідно з додатком, який є невід`ємною частиною договору. Межі земельної ділянки перенесені в натурі в установленому порядку.

У пунктах 2.1, 4.1 договору №826 від 02.11.2001 узгоджено, що земельна ділянка передається в оренду без права передачі її в суборенду строком на п`ять років з дати прийняття рішення. Земельна ділянка передається в оренду для розміщення вбудованого торговельного павільйону та обслуговування критого майданчика для очікування громадського транспорту в м. Миколаєві, пр. Леніна ріг вул. Комсомольська, у напрямку руху до центру міста (Центральний район).

08.07.2003 між Миколаївською міською радою та Підприємством "Універсал-Юг" товариством з обмеженою відповідальністю було укладено додаткову угоду №60-03 до договору №826 від 02.11.2001, якою, зокрема, доповнено пункт 1.1 вказаного договору оренди наступним чином: "Миколаївська міська рада на підставі рішення Миколаївської міської ради від 13.06.2003 №12/13 передає, а ТОВ підприємство "Універсал-Юг" приймає в оренду строком до 28.09.2006 додаткову земельну ділянку площею 37 кв.м, у тому числі: 25 кв.м під споруду, зарахувавши її до земель комерційного призначення, та 12 кв.м під замощення, зарахувавши її до земель громадського призначення, до раніше наданої рішенням від 28.09.2001 №34/12 площею 263 кв.м (у тому числі: 14 кв.м під вбудованим торговельним павільйоном, 10 кв.м під проходами та проїздами, зарахувавши її до земель комерційного використання, та 239 кв.м для обслуговування критого майданчика для очікування громадського транспорту, зарахувавши її до земель громадського призначення) для реконструкції та подальшого обслуговування зупиночного комплексу з торговельними павільйонами по пр. Леніна на зупинці громадського транспорту "вул. Комсомольська" у напрямку руху до центру міста згідно з планом земельної ділянки. Загальна площа земельної ділянки складе 300 кв.м".

Доказів пролонгації договору №826 від 02.11.2001 сторонами до місцевого господарського суду не подано.

Згідно з листом Департаменту внутрішнього фінансового контролю, нагляду та протидії корупції Миколаївської міської ради №745/21.04-03 від 04.06.2018, наданому Юридичному департаменту Миколаївської міської ради за результатами опрацювання звернення Управління патрульної поліції Миколаївської області №2977/41/16/01-2018 щодо вжиття заходів для перевірки законності розміщення малих архітектурних форм (ринку "Україна") по вул. 6-та Слобідська на перехресті з пр. Центральним, за інформацією Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради земельна ділянка, яка розташована за вказаною вище адресою в оренду юридичним або фізичним особам не надавалась та належить до земель комунальної власності, у зв`язку з чим торгівельні павільйони за даною адресою розміщені самовільно.

Листом №855/21.04-03 від 22.06.2018 Департамент внутрішнього фінансового контролю, нагляду та протидії корупції Миколаївської міської ради за результатами розгляду звернення щодо перевірки законності встановлених тимчасових споруд під навісом зупиночного комплексу біля ринку "Україна" за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний ріг вул. 6-ї Слобідської повідомив Юридичний департамент Миколаївської міської ради про те, що в період 2015-2018 років Підприємство "Універсал-Юг" товариство з обмеженою відповідальністю не зверталося до Миколаївської міської ради з питанням продовження строку дії договору оренди земельної ділянки №826 від 02.11.2001, при цьому під час обстеження зупиночного комплексу за вищенаведеною адресою встановлено, що на зупинці розміщено два торговельних павільйони, до яких добудовано ще чотири кіоски.

Відповідно до листа Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради №02-03/1350 від 20.04.2018 земельна ділянка вздовж трамвайних колій по вул. 6-й Слобідській не надавалась в оренду юридичним або фізичним особам та відноситься до земель комунальної власності.

У листі Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради №17-329 від 23.01.2019 зазначено, що згідно з містобудівною документацією Генеральним планом міста Миколаєва, затвердженим рішенням Миколаївської міської ради від 18.06.2009 за №35/18, земельна ділянка по пр. Центральному ріг вул. 6 Слобідської в Центральному районі м. Миколаєва відноситься частково: до території магістральної вулиці (пр. Центральний); до території вулиці загальноміського використання (вул. 6 Слобідська); до території громадської забудови (ринки) та до території зелених насаджень загального користування (сквер "Квітковий" площею 4372 кв.м включений до територій рекреаційного призначення в м. Миколаєві рішенням Миколаївської міської ради №27/16 від 04.04.2013), у той час як відповідно до Плану зонування території міста Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №36/13 від 17.05.2018, вказана земельна ділянка відноситься частково: до зони вулиці в червоних лініях (пр. Центральний) та до зони мішаної житлової забудови середньої поверховості та громадської забудови (Ж-4).

В адресованому Юридичному департаменту Миколаївської міської ради листі №02-03/189 від 23.01.2019 Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради повідомило про те, що торговельні павільйони вздовж трамвайної колії по вул. 6-ї Слобідської (біля ринку "Україна") розміщені самовільно, без оформлення дозвільних документів, а їх власником є Підприємство "Універсал-Юг" товариство з обмеженою відповідальністю.

Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації у листі №340-01-23 від 27.02.2021 зазначило про те, що у останнього відсутні містобудівні умови та обмеження на об`єкт "Реконструкція ринку "Україна" з заміною частини старих павільйонів на нові по пр. Леніна, 200 в м. Миколаєві", а заява Підприємства "Універсал-Юг" товариства з обмеженою відповідальністю про надання містобудівних умов та обмежень у даному управлінні не зареєстрована.

Крім того, у матеріалах справи містяться копії схематичного плану до технічного паспорту на ринок "Україна" за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 200, виготовленого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації станом на 15.03.2013; кадастрового плану земельної ділянки по вул. Комсомольській ріг пр. Леніна, виконаного станом на 15.11.2013 у масштабі 1:500; висновку експерта №8303 від 29.09.2015, а також роздруківка рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.12.2015 у справі №915/1660/14, яким задоволено позовні вимоги Підприємства "Універсал-Юг" товариства з обмеженою відповідальністю до Миколаївської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту 5 рішення Миколаївської міської ради від 16.09.2014 в частині відмови Підприємству "Універсал-Юг" товариству з обмеженою відповідальністю в наданні дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 2572 кв.м для обслуговування ринку "Україна" за адресою: м.Миколаїв, пр.Леніна, 200.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання незаконним та скасування пункту 1.1 Розділу 1 рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1127 від 28.10.2011 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна за юридичними та фізичною особами" щодо оформлення права власності на нежитловий об`єкт (ринок), який розташований по пр. Центральному (Леніна), буд. 200 у м. Миколаєві, за Підприємством "Універсал-Юг" товариством з обмеженою відповідальністю, а також про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ №463385 від 07.11.2011, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Підприємству "Універсал-Юг" товариству з обмеженою відповідальністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд послався на недоведеність Миколаївською міською радою факту самовільного зайняття земельної ділянки комунальної форми власності будівлями Підприємства "Універсал-Юг" товариства з обмеженою відповідальністю, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для визнання незаконним і скасування оспорюваного позивачем пункту рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, а також скасування виданого на виконання цього рішення свідоцтва про право власності.

Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Миколаївської області про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Колегія суддів враховує, що у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.10.2019 у справі №910/6642/18 судом касаційної інстанції викладено висновок про стадійність захисту права, зокрема, вказано на те, що під час вирішення господарського спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорення відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вбачає, що позовні вимоги Миколаївської міської ради у даній справі обґрунтовані наявністю підстав вважати будівництво, здійснене Підприємством "Універсал-Юг" товариством з обмеженою відповідальністю на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді міста Миколаїв, самочинним, оскільки позивач, який здійснює повноваження власника відповідної земельної ділянки, згоди на його побудову не надавав.

Згідно з частиною першою статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Правовий аналіз наведеної норми дозволяє виділити наступні ознаки самочинного будівництва: об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва; створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майна самочинним будівництвом, відтак при вирішенні спору, що виникає у зв`язку з будівництвом на земельній ділянці об`єкта нерухомості, повинно досліджуватися питання наявності дозвільної документації на будівництво спірних об`єктів і документів про виділення земельної ділянки. При цьому із наведених положень норм права не вбачається, що для того, щоб вважати, що права позивача є порушеними, на земельній ділянці має існувати готовий для використання об`єкт нерухомого майна.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.01.2019 у справі №915/1376/17.

Самочинне будівництво є порушенням встановлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об`єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, що є порушенням прав територіальної громади, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об`єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 Цивільного кодексу України).

Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, в силу приписів частини другої статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/15.

Стаття 80 Земельного кодексу України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

З огляду на викладене, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу.

За умовами частин першої, другої статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Частиною третьою статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (частина п`ята статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

В силу частини восьмої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Використання земельної ділянки державної чи комунальної власності без відповідних правових підстав позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника (володільця) землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. У цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні (статті 14, 19 Конституції України).

Виходячи зі змісту статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність або користуванням громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.

Зокрема, частиною першою статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання у сфері регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За умовами частини першої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до свідоцтва про право власності серії САА №942938 від 30.09.2003, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, Підприємству "Універсал-Юг" товариству з обмеженою відповідальністю на праві власності належав ринок за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 200.

З метою розширення вищенаведеного ринку для його обслуговування між Миколаївською міською радою та Підприємством "Універсал-Юг" товариством з обмеженою відповідальністю було укладено договір оренди землі №1196 від 15.07.2002, за яким підприємство відповідача набуло право користування земельною ділянкою площею 1704 кв.м, розташованою по вул. Комсомольській ріг пр. Леніна у м. Миколаєві, у строк до 01.01.2025.

Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору Підприємство "Універсал-Юг" товариство з обмеженою відповідальністю отримало в оренду додаткову земельну ділянку площею 840 кв.м до раніше наданої рішенням Миколаївської міської ради від 11.12.1999 №15/37 площею 864 кв.м.

Докази припинення договору №1196 від 15.07.2002 або визнання його недійсним у матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим апеляційний господарський суд дійшов висновку про чинність останнього.

Враховуючи узгоджену сторонами мету передання зазначеної вище земельної ділянки у користування Підприємству "Універсал-Юг" товариству з обмеженою відповідальністю саме для розширення існуючого ринку та його подальшого обслуговування, жодних заборон щодо можливості проведення даним підприємством реконструкції належних йому на праві власності будівель та споруд ринку за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 200 зазначений договір №1196 від 15.07.2002 не містить, при цьому лише праву даного відповідача на розпорядження будівлями та спорудами, розміщеними на переданій в оренду земельній ділянці, шляхом їх відчуження кореспондує передбачений підпунктом 3 пункту 9.4 цього договору обов`язок останнього повідомити про це міську раду у 10-денний термін та переоформити документи на право подальшого користування земельною ділянкою, а також повідомити нового власника про необхідність оформлення правових документів на землю.

При цьому саме договір №1196 від 15.07.2002 значиться документом, що посвідчує право замовника на земельну ділянку, у зареєстрованій 01.09.2011 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Миколаївській області за №МК1 декларації про початок виконання будівельних робіт від 25.08.2011 "Реконструкція ринку "Україна" з заміною частини старих павільйонів на нові по пр. Леніна, 200 в м. Миколаєві", замовником за якою є Підприємство "Універсал-Юг" товариство з обмеженою відповідальністю.

У пункті 3.21 ДБН - 2.2-3-2014 "Склад та зміст проектної документації на будівництво" визначено, що реконструкція це перебудова введеного в експлуатацію в установленому законом порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбудеться зміна основних техніко-економічних показників. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частини (за умови їх автономності).

За результатами проведення Підприємством "Універсал-Юг" товариством з обмеженою відповідальністю будівельних робіт 19.09.2011 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Миколаївській області зареєстровано за №МК4 було зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації "Реконструкція ринку "Україна" з заміною частини старих павільйонів на нові по пр. Леніна, 200 в м. Миколаєві", що, в свою чергу, в подальшому зумовило прийняття Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради рішення 1127 від 28.10.2011 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна за юридичними та фізичною особами", пункт 1.1 якого оспорює позивач у цій справі, та видачу на його виконання свідоцтва про право власності серії САЕ 463385 від 07.11.2011 на реконструйований нежитловий об`єкт (ринок) за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 200, яке позивач також просить скасувати.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Як обґрунтовано зазначив в оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд, факт самовільного зайняття (забудови) земельної ділянки може бути встановлений виключно у разі підтвердження належними та допустимими доказами обставин щодо того, які саме об`єкти знаходяться на земельній ділянці, переданій в оренду, а які були збудовані поза її межами.

Водночас суд апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи відсутні та позивачем до місцевого господарського суду не подано жодного належного у розумінні приписів статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказу на підтвердження того факту, що здійснена Підприємством "Універсал-Юг" товариством з обмеженою відповідальністю реконструкція ринку за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 200, який належав йому на праві власності, зумовила зміну його конфігурації таким чином, що будівлі та споруди даного ринку вийшли за межі земельної ділянки, яка перебуває у користуванні вказаного відповідача на підставі договору оренди землі №1196 від 15.07.2002.

Навпаки, апеляційний господарський суд вбачає, що у деклараціях про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації "Реконструкція ринку "Україна" з заміною частини старих павільйонів на нові по пр. Леніна, 200 в м. Миколаєві" вказано площу забудови, яка є меншою за площу земельної ділянки, переданої Підприємству "Універсал-Юг" товариству з обмеженою відповідальністю в оренду за договором №1196 від 15.07.2002 для розширення ринку, при цьому жодних доводів щодо недостовірності внесених до вказаних декларацій відомостей про площу забудови Миколаївською міською радою не зазначено.

Подана позивачем до суду першої інстанції копія кадастрового плану земельної ділянки по вул. Комсомольській ріг пр. Леніна, виконаного станом на 15.11.2013 у масштабі 1:500, не відображає будівлі та споруди, які позивач вважає самочинно збудованими, що унеможливлює як однозначну ідентифікацію їх розміщення в натурі на відповідній земельній ділянці, так і співставлення розташування цих будівель з копією схематичного плану до технічного паспорту на ринок "Україна" за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 200. Крім того, ретельно дослідивши зазначений кадастровий план, колегія суддів дійшла висновку про те, що зміст останнього не відповідає визначеному статтею 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр" переліку відомостей, які мають бути відображені у належним чином оформленому кадастровому плані.

Низка наявних у матеріалах даної справи службових записок, які фактично представляють собою матеріали листування окремих виконавчих органів Миколаївської міської ради, також не підтверджують факт виходу реконструйованих Підприємством "Універсал-Юг" товариством з обмеженою відповідальністю будівель та споруд ринку за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 200 за межі переданої йому в користування на підставі договору №1196 від 15.07.2002 земельної ділянки, оскільки вказані документи не відображають конкретного місця розташування спірних будівель і споруд на місцевості та містять посилання на незаконність встановлення малих архітектурних форм по вул. 6-та Слобідська на перехресті з пр. Центральним, пр. Центральний ріг вул. 6-ї Слобідської, однак, не пов`язують ніяким чином факт їх встановлення з об`єктами нерухомого майна, право власності на які зареєстровано на підставі оспореного свідоцтва, чи з рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, на підставі якого воно видано.

Стосовно доводів апелянта про безпідставне неврахування місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення поданого Миколаївською міською радою висновку експерта №8303 від 29.09.2015 колегія суддів зазначає наступне.

За умовами частин другої-четвертої статті 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною восьмою статті 80 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, зі змісту вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що учасники справи повинні надати докази до суду у конкретно визначений для їх подання строк, між тим процесуальний закон також надає можливість особі подати докази поза межами встановленого законом або судом строку, але тільки за умови, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від неї.

При цьому необхідно враховувати, що чинний Господарський процесуальний кодекс України має на меті забезпечити своєчасний розгляд справ і правову визначеність, унеможливити зловживання процесуальними правами та підвищити ефективність судочинства в цілому, для чого встановлено точний порядок та присічні строки вчинення процесуальних дій, визначено стадії судового процесу, запроваджено розумні обмеження, у тому числі щодо подання доказів. Саме тому всі процесуальні дії суду та учасників процесу повинні вчинятися своєчасно для того, щоб не залишилося невирішених питань, які можуть затримати розгляд справи.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, що направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених процесуальним законодавством часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз Господарського процесуального кодексу України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи, також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків, оскільки з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

За умовами статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Системний аналіз положень частини восьмої статті 80 та частини другої статті 232 Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що у разі подання учасниками справи доказів із пропуском строку, встановленого судом в ухвалі про надання документів (доказів):

1) без клопотання про визнання причин неможливості подати такі докази відповідним учасником справи такими, що не залежали від нього; або

2) залишення такого клопотання без задоволення, суд долучає відповідні документи (докази) до матеріалів справи, проте не приймає їх до розгляду, про що постановляє відповідну ухвалу. Чинним процесуальним законом не передбачено можливості повернення судом документів (доказів), поданих із пропуском строку, встановленого судом, тому правових підстав для їх повернення відповідному учаснику справи суд не має.

05.04.2021, тобто з пропуском встановленого процесуальним законом строку для подання позивачем доказів, останнім до місцевого господарського суду було подано відповідь на відзив на позовну заяву б/н від 01.04.2021 (вх.№4991/21 від 05.04.2021), до якої додано копію висновку експерта №8303 від 29.09.2015.

При цьому апеляційний господарський суд враховує, що у матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження порушення Миколаївською міською радою питання щодо поновлення строку на подання доказів, а саме: копії вищенаведеного висновку експерта, оскільки відповідне клопотання не викладено ні у прохальній частині відповіді на відзив на позовну заяву б/н від 01.04.2021 (вх.№4991/21 від 05.04.2021), ні у вигляді окремого письмового клопотання. Не заявлялося представником позивача таке клопотання і усно у судових засіданнях, про що свідчать протоколи судових засідань, письмові зауваження сторін з приводу неповноти або неправильності відомостей яких у матеріалах справи також відсутні.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що Господарським судом Миколаївської області обґрунтовано не надавалась оцінка поданому позивачем з порушенням встановленого процесуальним законом строку висновку експерта №8303 від 29.09.2015.

Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність Миколаївською міською радою факту самовільного зайняття земельної ділянки комунальної форми власності будівлями Підприємства "Універсал-Юг" товариства з обмеженою відповідальністю, що, в свою чергу, зумовлює відсутність правових підстав для визнання незаконним і скасування оспорюваного позивачем пункту рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, а також скасування виданого на виконання цього рішення свідоцтва про право власності.

Посилання скаржника на відсутність у підприємства відповідача вихідних даних для здійснення реконструкції спірного ринку та розміщення спірних споруд з порушенням будівельних норм та правил колегією суддів до уваги не приймаються, адже відповідні обставини не були визначені позивачем в якості підстави позову при зверненні останнього до суду з позовом у даній справі, при цьому в силу частини п`ятої статті 269 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи те, що позов обґрунтовано необхідністю захисту права власності на земельну ділянку, також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що ефективним способом захисту порушених прав Миколаївської міської ради як власника земельної ділянки, на якій, за його твердженням, здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення такого об`єкту самочинного будівництва (постанова Верховного Суду від 24.03.2021 у справі №200/2192/18), при чому розгляд позовних вимог про знесення об`єкту самочинного будівництва виключає можливість застосування інших вимог власника (постанова Верховного Суду від 27.10.2021 у справі №202/7377/16-ц); вимоги про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, а також скасування виданого на його підставі правовстановлюючого документа не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом, адже у разі, якщо Миколаївська міська рада вважає свої права на землю порушеними, остання повинна скористатися не будь-яким, а саме ефективним способом захисту, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною у низці постанов останнього, зокрема, від 30.08.2022 у справі №920/750/20, від 30.09.2022 у справі №201/2471/20 та від 21.09.2022 у справі №461/3490/18.

При цьому колегією суддів встановлено, що на теперішній час у провадженні Південно-західного апеляційного господарського суду перебуває апеляційна скарга Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.04.2021 у справі №915/476/19 за позовом Миколаївської міської ради до Підприємства "Універсал-Юг" товариства з обмеженою відповідальністю про скасування державної реєстрації права власності на нежитловий об`єкт (ринок), який знаходиться за адресою: проспект Центральний, 200, м. Миколаїв, Миколаївська область, та складається з основних будівель: літ. А, загальною площею 48,3 кв.м; літ. Б, загальною площею 23,9 кв.м; літ. В, загальною площею 134,7 кв.м; літ. М, загальною площею 99,7 кв.м; літ. Н, загальною площею 160,4 кв.м; літ. О, загальною площею 67 кв.м; літ. П, загальною площею 72 кв.м; літ. Р, загальною площею 404,6 кв.м; літ. С, загальною площею 64,8 кв.м; літ. Т, загальною площею 65,2 кв.м; літ. У, загальною площею 58,3 кв.м; літ. Ф, загальною площею 14,5 кв.м; літ. Х, загальною площею 33,2 кв.м; літ. Ц, загальною площею 56,2 кв.м; літ. Щ, загальною площею 36,4 кв.м; літ. Є, загальною площею 9,0 кв.м, службових будівель, огорож та споруд (реєстраційний номер майна 2844213 (33786727), державна реєстрація від 02.06.2011, запис №1460 в книзі 11), та про зобов`язання знести об`єкти самочинного будівництва: літ. Б, загальною площею 23,9 кв.м; літ. С, загальною площею 64,8 кв.м; літ. Т, загальною площею 65,2 кв.м; літ. О, загальною площею 67 кв.м; літ. П, загальною площею 72 кв.м та літ. Щ, загальною площею 36,4 кв.м.

Станом на час ухвалення даної постанови у справі №915/189/21 апеляційний перегляд рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.04.2021 у справі №915/476/19 триває.

Суд апеляційної інстанції також вбачає, що під час розгляду даної справи місцевим господарським судом Підприємством "Універсал-Юг" товариством з обмеженою відповідальністю було подано відзив на позовну заяву №03/37 від 19.03.2021 (вх.№4259/21 від 22.03.2021), в якому заявлено про необхідність застосування до вимог Миколаївської міської ради у даній справі строків позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з приписами частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", наголошує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі Відкритого акціонерного товариства "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулися до суду з позовом.

Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Однак, правила про позовну давність відповідно до статті 267 вказаного Кодексу мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, беручи до уваги необґрунтованість позову, підстави для застосування до останнього наслідків спливу строку позовної давності відсутні.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Миколаївської області норм права при ухваленні рішення від 15.06.2021 у справі №915/189/21 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2021 у справі №915/189/21 без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Миколаївську міську раду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.10.2022.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя І.Г. Філінюк