номер провадження справи 17/70/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2022 Справа № 908/1040/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Корсуна В.Л. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників матеріали справи № 908/1040/22

за позовною заявою: приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-Страхування, 04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 10, електронна пошта:

до відповідача: приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", 69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-А, електронна пошта:

про стягнення 11 919,46 грн.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

11.07.22 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-Страхування" (далі ПрАТ "ПРОСТО-Страхування") за вих. №183/155714 від 30.06.22 про стягнення з приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (надалі ПрАТ "УАСК АСКА") затрат по виплаті страхового відшкодування у розмірі 11 919,46 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 908/1040/22 між суддями, вказану позовну заяву 11.07.22 передано для розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 18.07.22 судом позовну заяву ПрАТ "ПРОСТО-Страхування" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1040/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи.

Враховуючи положення ч. 1, ч. 4 ст. 116 та ст. 248 ГПК України, граничним строком розгляду цієї справи судом є 19.09.22 включно.

Частиною 1 ст. 251 ГПК України передбачено, що відзив подається протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Частинами 1-3 ст. 252 ГПК України визначено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через 30 днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Згідно із ч. 5 та ч. 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Як свідчать наявні матеріали справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ні позивач, ні відповідач суду не надали. Докази зворотнього в матеріалах цієї справи відсутні.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач у позовній заяві зазначає, що між ПАТ «ПРОСТО-Страхування» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування серії PREMIUM № 2100116 від 16.04.21 (далі договір страхування). Предметом даного договору є майнові інтереси власника автомобіля "BMW X5" д/н НОМЕР_1 . 18.09.21 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "BMW X5" д/н НОМЕР_1 та «Porsche Macan» д/н НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої застрахована в ПрАТ «УАСК АСКА» згідно полісу №ЕР205261905. Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 30.11.21 у справі про адміністративне правопорушення №757/55782/21-п ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно рахунку-фактури СТО №АС-00004040 від 20.09.21 та акту виконаних робіт №ПА-0000190 від 28.10.21 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "BMW X5" д/н НОМЕР_1 склала 11 919,46 грн. За страховим випадком позивачем складено страховий акт №155714 від 30.12.21 та було визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 11 919,46 грн., виплата страхового відшкодування відбулася шляхом зарахування суми у сплату недооплаченої частини страхової премії шляхом взаємозаліку із відділом супроводження страхових агентів ЦО АТ "ПРОСТО-Страхування". Відповідно до умов полісу ОСЦПВВНТЗ №ЕР205261905 розмір франшизи становить 0,0 грн. Отже, сума зобов`язання, що має бути сплачена відповідачем, становить 11 919,46 грн. Таким чином, представник позивача просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 11 919,46 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, що складаються з 2 481,00 грн. судового збору та 5000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.

02.08.22 від відповідача надійшло клопотання за вих. №1981 від 29.07.22 про зменшення судових витрат по справі №908/1040/22, в якому просить зменшити розмір судових витрат до 500 грн., посилаючись на те, що витрати часу на виконання обумовлених робіт є завищеними, деякі роботи з переліку робіт не виконувалися адвокатом. Також зазначає, що з 2020 р. адвокатом Синюк С.Л. надавались правничі послуги позивачеві та, відповідно, ним використовується типовий шаблон позовної заяви, відповідно у описі виконаних робіт адвокатом вказуються недостовірні відомості щодо фактичного обсягу витраченого часу.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи за № 908/1040/22 дозволяють суду розглянути справу по суті спору.

За таких обставин, спір у справі підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 19.09.22.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.04.21 між приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-Страхування» (страховик) та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування "ПРЕМІУМ КАСКО" № 2100116 серії PREMIUM (далі - договір добровільного страхування). Предметом даного договору є майнові інтереси власника автомобіля "BMW X5" д/н НОМЕР_1 2021 року випуску. Строк дії договору - з 19.04.21 по 18.04.22.

18.09.21 у м. Києві на вул. Товарній, 1 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "BMW X5" д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та «Porsche Macan», д/н НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою НПУ №451568 від 18.09.21 про дорожньо-транспортну пригоду.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 30.11.21 у справі № 757/55782/21-п ОСОБА_2 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн.

У постанові Печерського районного суду м. Києва від 30.11.21 у справі № 757/55782/21-п, зазначено (дослівно):

« 18.09.2021 о 14 год. 50 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Порше Макан, державний номерний знак НОМЕР_2 , в м. Києві на вул. Товарна, 1, у дворі будинку, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснила наїзд на припаркований автомобіль БМВ Х5, державний номерний знак НОМЕР_1 (водій ОСОБА_1 ), в результаті обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим водій ОСОБА_2 порушила вимоги п. 2.3Б, 13.1 Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП. В судовому засіданні водій ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнала повністю, фактичні обставини, викладені в протоколі, не оспорювала. Зазначила, що в подальшому буде більш уважною при керуванні автомобілем.

Крім повного визнання ОСОБА_2 своєї вини, її вина також підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме даними, які містяться в:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №222254;

- схемі місця дорожньо-транспортної пригоди;

- поясненнях водіїв, долучених до протоколу...».

Внаслідок цієї ДТП застрахований транспортний засіб "BMW X5", д/н НОМЕР_1 , 2021 року випуску зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до рахунку-фактури №АС-00004040 від 20.09.21 та акту виконаних робіт №ПА-0000190 від 28.10.21 загальна вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу "BMW X5", д/н НОМЕР_1 , 2021 р. випуску склала 11 919,46 грн.

Страховим актом від 30.12.21 № 155714 визначено, що сума страхового відшкодування становить 11 919,46 грн.

При цьому, в страховому акті зазначено, що формою сплати страхового відшкодування є зарахування у сплату недоплаченої частини страхової премії шляхом взаємозаліку із Відділом супроводження страхових агентів ЦО АТ "ПРОСТО-Страхування".

У порядку досудового врегулювання спору ПрАТ "ПРОСТО-Страхування" було направлено на адресу відповідача заяву за вих. №04-344 про виплату страхового відшкодування у розмірі 11 919,46 грн.

Вирішуючи спір у цій справі по суті спору суд виходив з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 979 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або ін. особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Змістом ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування», страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Як вже зазначалось вище в тексті цього рішення, 18.09.21 в м. Києві на вул. Товарній, 1 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "BMW X5", д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та «Porsche Macan», д/н НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою НПУ №451568 від 18.09.21 про дорожньо-транспортну пригоду.

Наявними у матеріалах цієї господарської справи доказами підтверджується виплата позивачем страхового відшкодування у сумі 11 919,46 грн. згідно страхового акту від 30.12.21 № 155714.

Як унормовано ч. 1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди і т.і.) володіє транспортним засобом, механізмом, ін. об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За приписами ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ст. 9 Закону України «Про страхування»).

За змістом ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно із ст. 29 наведеного вище Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як зазначалось вище у тексті цього рішення, постановою Печерського районного суду м. Києва від 30.11.21 у справі № 757/55782/21-п, ОСОБА_2 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Porsche Macan», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у відповідача відповідно до полісу серії ЕР № , який діяв станом на 18.09.21. Франшиза - 0,00 грн., ліміт за шкоду майну - 130 000,00 грн.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику позивач набув право вимоги до винної у ДТП особи та, оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Porsche Macan», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що спричинив зазначене ДТП, застрахована у відповідача згідно з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № , то останній має відшкодовувати шкоду завдану внаслідок ДТП.

З огляду на викладені обставини справи, умови полісу серії ЕР № та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України, суд дійшов висновку, що ПрАТ «УАСК «АСКА» (відповідач у цій справі) повинно відшкодувати позивачу у встановлений законом строк шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком, у межах суми, що перейшла до позивача з урахуванням того, що франшиза за полісом серії ЕР № становить 0,00 грн.

Згідно із ст. 29, п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затв. наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.03 № 142/5/2092).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = Ср + См + Сс * (1- Ез), де:

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.17 у справах №№ 910/3650/16, 910/32969/15, від 06.02.18 у справі № 910/3867/16, від 01.02.18 у справі № 910/22886/16.

Перевіривши розрахунок розміру матеріального збитку судом встановлено, що: 5202,00 грн. + 6 717,46 грн. (См+Сс в акті виконаних робіт №ПА-0000190 від 28.10.21) * (1 - 0) = 11 919,46 грн.

Отже, вартість матеріального збитку автомобіля "BMW X5" д/н НОМЕР_1 , 2021 року випуску, розрахована на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів та відповідно до спеціального Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» складає 11 919,46 грн.

Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу 11 919,46 грн.

А тому, з підстав викладених вище, судом задовольняються позовні вимоги ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» до ПрАТ «УАСК АСКА» в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 11 919,46 грн.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат (витрат на надання правової допомоги) складає 5000,00 грн.

Частиною 1 ст. 123 ГПК України передбачено що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 123 ГПК України).

За змістом п. 2 ч. 1 та п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 2 481,00 грн. покладається на відповідача.

Частинами 1 і 2 ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, позивачем надано:

- копію Договору про надання правової допомоги від 02.01.20 № 1, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «СИНЮК ТА ПАРТНЕРИ»;

- копію Додатку № 1 від 01.06.22 до Договору про надання правової допомоги № 1 від 02.01.20 "Реєстр справ", відповідного до якого адвокату передано справу №55714 ОСОБА_1 - ОСОБА_2. на суму 11 919,46 грн., розмір адвокатських витрат зазначено 5000,00 грн;

- копію акту виконаних робіт від 30.06.22;

- копію рахунку-фактури №3 від 01.06.22 на загальну суму 100 000,00 грн.;

- копію платіжного доручення №6580 від 01.06.22 на суму 100000,00 грн.;

- копію детального опису виконаних робіт (наданих послуг) від 30.06.22;

- копію свідоцтва серії КС № 6423/10 від 15.02.08 про право на зайняття адвокатською діяльністю;

- копію ордеру серія АІ №1116322 від 01.06.22.

02.08.22 від відповідача надійшло клопотання про зменшення судових витрат на оплату послуг адвоката до суми 500,00 грн. з огляду на те, що сума є завищеною та є неспівмірною зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг.

На підставі наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача, відповідно до положень ст. 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд зазначає, що згідно з ч. 1-2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При цьому, ч. 3 названої статті також передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).

В п. 5.44. постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 по справі № 904/4507/18 зроблено правовий висновок, згідно з яким не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У даному випадку, з огляду на ступінь складності даної справи (стягнення виплаченого страхового відшкодування у розмірі 11 919,46 грн.), наданого адвокатом обсягу послуг у суді першої інстанції (судом враховано, що адвокатом не проводився збір доказів, оскільки позивачем передано адвокатові всі необхідні докази по справі, доказів збирання адвокатом додаткових матеріалів суду не надано; визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з врахуванням висновків щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду - в позовній заяві жодного посилання на постанови Верховного Суду щодо даних правовідносин не зазначено), затраченого ним часу на надання таких послуг (час на консультацію замовника щодо порядку та строків надання правової допомоги адвокатом по стягненню грошових коштів з відповідача (1 година) є завищеним) заявлено до стягнення сума винагороди не є обґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України, а їх стягнення з відповідача в повному обсязі становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципами розумності та справедливості, а тому зазначена сума підлягає зменшенню при прийнятті відповідного рішення про розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного, суд вважає що обґрунтованою та такою що відповідає зазначеним вище критеріям є сума винагороди в розмірі 2500,00 грн., яка в даному випадку і підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача за наслідками розгляду даної справи.

Керуючись ст. ст. 11-15, 24, 73-80, 123, 126, 129, 236, 237, 238, 240, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-А, електронна пошта: , ) на користь приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-Страхування, 04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 10, ) - 11 919 (одинадцять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 46 коп. страхового відшкодування, 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн. 00 коп. судового збору та 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України.

У зв`язку із введенням із 05 год. 30 хв. 24.02.22 воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.22 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» через військову агресію Російської Федерації проти України … повний текст рішення складено 20.10.2022.

Суддя В.Л. Корсун