ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2022 року м.Дніпро Справа № 912/3545/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач),

суддів Мороза В.Ф., Кузнецова В.О.,

секретар судового засідання Михайлова К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "Віра Вікторія" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 05.07.2022 (прийнято суддею Поліщук Г.Б., повне судове рішення складено 13.07.2022) у справі №912/3545/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС ЕКСПОСЕРВІС"

до відповідача Фермерського господарства "Віра Вікторія"

за участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про стягнення 4 494 520,55 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовної заяви.

Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС ЕКСПОСЕРВІС" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою з вимогами до Фермерського господарства "Віра Вікторія" про стягнення заборгованості в розмірі 2 500 000,00 грн, 1 150 000,00 грн неустойки, 750 000,00 грн штрафу, 94 520,55 грн 30% річних, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 05.07.2022 у справі №912/3545/21:

- позовні вимоги задоволено частково;

- стягнуто з Фермерського господарства "Віра Вікторія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС ЕКСПОСЕРВІС" 2 500 000,00 грн основного боргу, 52 876,71 грн пені, 375 000,00 грн штрафу, 92 465,75 грн 30% річних, а також 50 930,14 грн судового збору;

- у задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Приймаючи рішення про часткове у задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин неповернення відповідачем позивачу у визначений строк фінансової допомоги у сумі 2 500 000,00 грн., отриманої за договором про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 1 від 08.02.2021.

Вимоги щодо стягнення пені частково задоволені у сумі 52 876,71 грн з урахуванням положень п. 4.1. договору, при цьому судом відкориговано дату початку нарахувань та обмежено розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Вимоги щодо стягнення штрафу частково задоволені у сумі 375 000,00 грн з урахуванням положень п. 4.2. договору, при цьому суд користуючись правом, наданим йому ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, зменшив розмір штрафу на 50 %.

Вимоги щодо стягнення 30% річних частково задоволені у сумі 92 465,75 грн з урахуванням положень п. 4.3. договору, при цьому судом відкориговано дату початку нарахувань.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Фермерське господарство "Віра Вікторія" подало апеляційну скаргу про скасування рішення Господарського суду Кіровоградської області від 05.07.2022 у справі №912/3545/21 в частині стягнення 30% річних у сумі 92 465, 75 грн. та штрафу у сумі 375 000, 00 грн. та закриття провадження у цій частині.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, а саме, що відсотки за користування грошовими коштами, які за умовами договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені (частина третя статті 549 ЦК України), яку сторони вже нарахували відповідно до договору в розмірі двох облікових ставок Національного банку України від несплаченої покупцем суми за кожен день прострочення за цей самий період, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.

Враховуючи наведене, стягнення з апелянта одночасно 52 876,71 гривень пені та 92 465,75 гривень 30 % річних за один й той самий період є подвійним стягненням та протирічить приписам статті 61 Конституції України.

Також з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав. (Постанова Великої палати Верховного суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

З урахуванням викладеного судом не було дотримано принципу збалансованості інтересів сторін, та проігноровано висновки Верховного суду, викладені у його постановах.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Апелянт також зазначає, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів понесених збитків, спричинених порушенням умов Договору.

Посилаючись на вищевикладене, апелянт вважає, що стягнення штрафу в розмірі 375 000,00 гривень є саме отримання позивачем невиправданого додаткового прибутку.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що в договорі сторони передбачили штрафні санкції за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків в п.п. 4.1, 4.2, 4.3.

За доводами позивача, штраф, неустойка та пеня є різними видами штрафних санкцій та є кожним окремими видом відповідальності.

При цьому, суд першої інстанції нарахований позивачем штраф зменшив вдвічі, а неустойка не стягнена, а перерахована у вигляді пені, що зменшило цей вид санкцій з 1 150 000, 00 грн. до 52 876, 71 грн.

Позивач зазначає, що відповідач тривалий час не виконує свої зобов`язання та не сплачує основний борг. Поданням апеляційної скарги відповідач хоче уникнути відповідальності за порушення своїх грошових зобов`язань. Відповідач користується грошовими коштами позивача більше 1,5 року за відсутності процентів за їх користування та не повертає їх.

Основний борг позивача перед відповідачем в цій справі та за іншими зобов`язаннями становить 5 181 093, 04 грн.

Третя особа своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась. Про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

27.10.2022 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю його уповноваженого представника в іншому судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, оскільки зазначені відповідачем підстави не є поважними причинами неявки у судове засідання. Чинне процесуальне законодавство не визначає пріоритетності одних судових процесів перед іншими.

Суд приймає до уваги, що у судове засідання призначене на 29.09.2022 також було подано клопотання відповідача про неможливість явки представника через його зайнятість в іншому судовому засіданні.

Також, відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Апеляційним судом також враховано, що відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Оскільки відповідач обізнаний про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи наявний відзив відповідача на апеляційну скаргу і участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Віра Вікторія" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 05.07.2022 у справі №912/3545/21, розгляд якої призначено у судове засідання на 29.09.2022 о 15:30 год.

Судове засідання, призначене на 29.09.2022 о 15:30 год. не відбулось у зв`язку з відпусткою судді Кузнецова В.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2022 розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 27.10.2022 о 14:30 год.

В судовому засіданні 27.10.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7. Встановлені судом обставини справи.

08.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС ЕКСПОСЕРВІС" (Сторона 1) та Фермерським господарством "Віра Вікторія" (Сторона 2), ОСОБА_1 (Сторона 3) підписано договір № 1 про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги (далі - Договір, а.с. 7-8), за умовами якого Сторона 1 у порядку та на умовах, визначених цим Договором, надає Стороні 2 безвідсоткову фінансову допомогу на поворотній основі у розмірі, встановленому в п. 1.2 цього Договору, а Сторона 2 зобов`язується повернути надану фінансову допомогу Стороні 1 у встановлені цим Договором строки.

Згідно умов Договору, розмір фінансової допомоги, що надається за цим Договором (ціна Договору), складає 2 500 000,00 грн, що еквівалентно 90 021,64 дол. США відповідно до курсу НБУ станом на 08.02.2021 (1 долар США дорівнює 27,7711 грн) (пункт 1.2.).

Фінансова допомога надається грошовими коштами, в безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Сторони 2 (пункт 2.2.).

Сторона 1 зобов`язується перерахувати грошові кошти у розмірі, встановленому в п.п. 1.2, 1.3 цього Договору, протягом 3 банківських днів з дня набрання чинності Договором (пункт 2.3.).

Сторона 1 за цим Договором надає фінансову допомогу Стороні 2 на строк до 31.10.2021 (пункт 2.4.).

Сторона 2 зобов`язана повернути суму фінансової допомоги Стороні 1 до 31.10.2021 включно. Фінансова допомога повертається у безготівковому порядку шляхом перерахування Стороною 2 грошових коштів на банківський рахунок Сторони 1 (пункт 2.5.).

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та скріплено печатками Сторін. Договір діє до виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 6.1.).

08.02.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС ЕКСПОСЕРВІС" перераховано на розрахунковий рахунок Фермерського господарства "Віра Вікторія" грошові кошти в розмірі 2 500 000,00 грн, згідно платіжного доручення № 293 з призначенням платежу: "Оплата про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно дог. № 1 від 08.02.2021 без ПДВ" (а.с. 9). Платіжне доручення № 293 від 08.02.2021 містить відмітку банку про проведення платежу 08.02.2021.

Також, 08.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС ЕКСПОСЕРВІС" (Надавач), фізичною особою ОСОБА_1 (Поручитель) та Фермерським господарством "Віра Вікторія" (Боржник) укладено договір поруки №1-П (далі - Договір поруки, а.с. 16-17), предметом якого є зобов`язання Поручителя перед Надавачем солідарно відповідати за виконання Боржника зобов`язань (надалі-Основні зобов`язання) перед Надавачем за договором про надання зворотньої безвідсоткової фінансової допомоги № 1 від 08.02.2021 (далі - Основний Договір), а саме: зобов`язання Боржника повернути фінансову допомогу Надавачеві в обумовлений Основним договором строк та на умовах, передбачених Основним договором. Поручитель за цим Договором є фінансовим та майновим поручителем одночасно.

Згідно п. 1.3 Договору поруки, Поручитель відповідає солідарно і в повному обсязі за зобов`язаннями Боржника перед Надавачем, визначених у пункті 1.1 Договору, що витікають з Основного договору, а саме: у разі невиконання Боржником вказаних зобов`язань, Поручитель повинен повністю погасити наявну заборгованість, в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і Боржник.

Договір поруки набуває чинності з моменту його підписання сторонами і до виконання зобов`язань за Основним договором, або до моменту виконання сторонами зобов`язань за цим Договором (п. 6.1. Договору поруки).

01.11.2021 позивачем в одному листі в двох документах тотожними за змістом було направлено Фермерському господарству "Віра Вікторія" та ОСОБА_1 , як голові фермерського господарства вимогу №102-538/1-2 від 01.11.2021 про погашення заборгованості за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №1 від 08.02.2021 в розмірі 2 500 000,00 грн у термін до 01.12.2021 року (а.с. 10-11).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зазначена вимога була отримана відповідачем за підписом ОСОБА_1 особисто 06.11.2021 (трекінг №882) (а.с. 15).

Дана вимога залишилась без відповіді, заборгованість без оплати.

07.12.2021 позивачем було направлено на адресу голови Фермерського господарства "Віра Вікторія" Ткач В.С. повторну вимогу від 07.12.2021 №102-538/12 про негайне погашення заборгованості за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №1 від 08.02.2021 в розмірі 4 251 027,40 грн (а.с. 18-21). Також вимога від 07.12.2021 була направлена на офіційну електронну пошту відповідача з офіційної електронної пошти позивача (реквізити зазначені у договорі). У відповідь на цей електронний лист відповідач відповів: "Отримали ваші вимоги 01.11.2021 та 07.12.2021. Грошей зараз нема щоб закрити бог хіба частково перекрити продукцією. Необхідна відстрочка до 01 травня. Коли зручно здзвонитись та обговорити?" (а.с. 22-23).

Внаслідок невиконання Фермерським господарством "Віра Вікторія" зобов`язань з повернення суми фінансової допомоги в установлений строк, Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС ЕКСПОСЕРВІС" звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення заборгованості в розмірі 2 500 000,00 грн, 1 150 000,00 грн неустойки, 750 000,00 грн штрафу, 94 520,55 грн 30% річних.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода відповідача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення 30% річних у сумі 92 465, 75 грн. та штрафу у сумі 375 000, 00 грн.

В іншій частині (стягнення 2 500 000,00 грн основного боргу та 52 876,71 грн пені) зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з частиною першою статті 269 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку не переглядається.

Місцевим господарським судом встановлено неналежне виконання відповідачем обов`язків за договором в частині своєчасного повернення фінансової допомоги. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються відповідачем.

З позовної заяви вбачається, що позивач за порушення строків повернення фінансової допомоги просив стягнути 1 150 000,00 грн неустойки (судом задоволено 52 876,71 грн), 750 000,00 грн штрафу (задоволено 375 000,00 грн), 94 520,55 грн 30% річних (задоволено 92 465,75 грн).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст.ст. 610, 611 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Укладаючи Договір про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 1 від 08.02.2021, сторони в пункті 4.2. Договору встановили відповідальність Фермерського господарства "Віра Вікторія" при порушені строку повернення фінансової допомоги або повернення не в повному обсязі більше ніж на 2 (два) робочих дня, штраф у розмірі 30% від суми фінансової допомоги, встановленої Договором.

Пунктом 4.1 Договору №1 від 08.02.2021 сторони встановили, що за порушення строків повернення фінансової допомоги відповідач сплачує на користь позивача неустойку у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення до дня фактичного отримання коштів на рахунок позивача.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам частинами другою та четвертою статті 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, а також приписами статті 546 ЦК України та статті 231 ГК України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

За положенням частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки. Господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, а також запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18).

Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача штраф за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у сумі 750 000, 00 грн.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу на 50% з метою забезпечення балансу інтересів сторін, з огляду на вимоги розумності та справедливості, та користуючись правом, наданим суду ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Проте, визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача так і позивача у даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 4.3 договору сторони керуючись положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України дійшли згоди встановити проценти річних в розмірі 30 % при застосуванні цієї компенсаційної норми закону.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 викладена правова позиція, щодо права суду зменшувати розмір процентів річних нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Так, у постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Вирішуючи питання, зокрема, про зменшення судом розміру процентів річних у справі № 902/417/18, Велика Палата Верховного Суду врахувала конкретні обставини справи, які мають юридичне значення, компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та дотримання розумного балансу між інтересами боржника та кредитора. Крім того, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що сума неустойки, штрафу і процентів річних у справі № 902/417/18 перевищують майже в два рази суму прострочення та очевидно є неспівмірними, оскільки наслідки невиконання боржником зобов`язань вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

За таких обставин, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду у справі № 902/417/18 дійшла висновку щодо обмеження розміру санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовила у стягненні процентів річних з цих підстав.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта, що стягнення пені та відсотків річних є подвійним стягненням за один і той самий період.

Сторонами у п. 4.3 договору не змінювався спосіб нарахування відсотків річних, передбачених ст. 625 ЦК України, а лише за погодженням визначився інший їх розмір.

Можливість встановити в договорі види неустойки та можливість одночасного стягнення відсотків річних, передбачених ст. 625 ЦК України, встановлені законодавством та не суперечать йому. Відсотки річних, передбачені ст. 625 ЦК України не є неустойкою та мають компенсаційний характер.

Також, суд враховує принцип свободи договору, відповідно до якого при укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони під час укладення спірного договору позики погодили відповідальність за порушення його умов, такі умови, відповідно, погоджені відповідачем.

Також суд не вбачає наявність підстав для зменшення належних до стягнення сум відсотків річних з урахуванням правової позиції Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, оскільки обставини у даній справі, зокрема, розмір нарахувань, не дозволяють дійти висновку про подібність обставин у справі № 902/417/18 і про явно нерозумні чи несправедливі наслідки для боржника у цій справі внаслідок застосування відповідальності за статею 625 Цивільного кодексу України.

За викладеного, суд першої інстанції, відкоригувавши початок періоду нарахування відсотків річних з 02.11.2021, враховуючи визначений сторонами строк повернення суми фінансової допомоги та вимоги ст. 254 ЦК України, підставно задовольнив вимоги щодо стягнення 30 % річних у сумі 92 465,75 грн.

За викладеного, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта щодо надмірного розміру відповідальності, покладеного на відповідача у зв`язку з порушенням зобов`язання. Так, загальна сума нарахувань за порушення строку повернення основного боргу, яка задоволена судом, складає 520 342, 46 грн. (52 876,71 грн пені, 375 000,00 грн штрафу, 92 465,75 грн 30% річних), що є співмірною до розміру простроченого основного зобов`язання 2 500 000,00 грн

Колегія суддів також враховує і доводи позивача щодо відсутності поважності причин тривалої неоплати боргу з боку відповідача. Також, колегія суддів враховує, що судом першої інстанції стягнуто значно меншу суму штрафних санкцій, порівняно з заявленою у позові, відповідно відсутні підстави стверджувати, що судом першої інстанції не враховано доводи відповідача у справі та не дотримано принципу збалансованості інтересів сторін.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

10. Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Віра Вікторія" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 05.07.2022 у справі №912/3545/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 05.07.2022 у справі №912/3545/21 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31.10.2022

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О. Кузнецов