ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.10.2022р. Справа №905/2315/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Вовк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів»

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»

про стягнення пені в розмірі 13607,96 грн, 3% річних в сумі 3 401,99 грн

за участю уповноважених представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

Стислий зміст і підстави позовних вимог

01.12.2021 шляхом направлення поштового відправлення Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» (далі АТ «НЗФ») звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (далі ПрАТ «МК «Азовсталь») про стягнення пені в розмірі 13607,96грн, 3% річних в розмірі 5102,99грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором №191514/1808122 від 28.12.2018 з вчасної оплати поставленої продукції, що стало підставою для нарахування позивачем пені та 3% річних.

Процедура провадження у справі у господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2021 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.

Ухвалою суду від 13.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/2315/21; справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання призначено на 30.12.2021 року о 10:00 год.

Ухвалою суду від 30.12.2021 оголошено перерву до 31.01.2022.

У зв`язку з перебуванням судді Устимової А.М. на лікарняному на дату розгляду справи, судове засідання призначене на 31.01.2022 не відбулось.

Ухвалою від 14.02.2022 підготовче засідання у справі призначено на 28.02.2022.

В зв`язку з запровадженням на території України воєнного стану та наявністю загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, суддів та працівників суду, засідання, призначене на 28.02.2022, не відбулося, про що розміщена інформація на офіційному сайті Господарського суду Донецької області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://dn.arbitr.gov.ua.

Ухвалою суду від 16.05.2022 внаслідок триваючої широкомасштабної збройною агресії Російської Федерації проти України та введення воєнного стану засідання у справі відкладено, повідомлено учасників справи, що засідання у справі буде призначене відразу після відновлення можливості безпечного для учасників судового процесу перебування у приміщенні суду при розгляді справи чи встановлення господарським судом наявності технічної можливості для проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку.

Розпорядженням №9-р від 15.04.2022 року «Про організацію роботи та комунікацію між працівниками в Господарському суді Донецької області в умовах воєнного стану», наказом №23 від 15.04.2022 «Про впровадження дистанційної роботи працівникам апарату суду та оголошення простою» запроваджено роботу Господарського суду Донецької області у відділеному режимі, встановлено дистанційний режим роботи.

Рішенням зборів суддів Господарського суду Донецької області від 13.06.2022, зберігаючи віддалений режим роботи, в залежності від об`єктивних обставин, пов`язаних із збройною агресією, у тому числі інтенсивністю бойових дій у місті Харкові відновлено можливість доступу працівникам суду до приміщення суду у разі процесуальної необхідності.

Ухвалою від 24.08.2022 суд запропонував учасникам справи у строк п`ятнадцять днів письмово висловити актуальну позицію за предметом позовних вимог, у разі відсутності - суд буде розглядати справу за наявними матеріалами, надати інформацію щодо актуальних засобів зв`язку, інформація щодо яких відсутня в матеріалах справи. У разі відсутності додаткової інформації з цього приводу суд буде використовувати для повідомлення про хід провадження наявні в матеріалах справи та відкритих джерелах адреси електронної пошти підприємств.

Ухвалою від 09.09.2022 суд призначив судове засідання на 29.09.2022.

16.09.2022 Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» електронною поштою звернулось до суду з клопотанням, в якому просить розглянути справу №905/2315/21 без участі його представника.

Ухвалою від 29.09.2022 суд задовольнив клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача, відклав судове засідання у справі на 18.10.2022 року о 15:15 год, запропонував позивачу в строк до 14.10.2022 письмово висловити позицію щодо клопотання відповідача про зменшення пені та 3%річних або відстрочення виконання рішення суду.

Представники сторін у судове засідання 18.10.2022 не з`явились, повідомлені про дату та час судового засідання шляхом направлення ухвали суду від 29.09.2022 на електронні адреси підприємств, що зазначені в матеріалах справи.

Згідно приписів ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом встановлена відсутність підстав для застосування ч.2 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, що передбачає вичерпний перелік випадків, за наслідками настання яких суд повинен відкласти розгляд справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; (ч.3 ст.202 цього Кодексу).

Приймаючи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про його хід, без виклику уповноважених представників сторін у судове засідання, задоволення судом клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача, розгляд справи по суті здійснюється за наявними у справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

Суд вбачає, що на час розгляду справи по суті відповідач - ПрАТ «МК «Азовсталь» змінив місце реєстрації підприємства та зареєстрований за адресою: 69008, м.Запоріжжя, Південне шосе, будинок 89, каб.12.

Згідно ч. 2 ст. 31ГПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Оскільки зміна місця реєстрації підприємства відбулась після відкриття провадження у справі, Господарський суд Донецької області здійснює розгляд справи по суті.

Ухвалення рішення суду відбулось у нарадчій кімнаті у порядку ст.ст.219-220 Господарського процесуального кодексу України.

Позиція учасників процесу

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №191514/1808122 від 28.12.2018 в частині своєчасної оплати за поставлену продукцію. 23.10.2020 відповідно до специфікацій № 1 до договору з боку АТ «НЗФ» відповідачу поставлений ферросилікомарганець на суму 20752141,61грн. Відповідачем допущено порушення строк виконання грошового зобов`язання, що визначений п. 3.4 договору - протягом 30-ти (тридцяти) банківських днів від дати поставки товару. Зокрема, рахунок № 236009 від 23.10.2020 сплачено з прострочкою в 3 дні (05.12 - 07.12.2020). Неналежне виконання відповідачем зобов`язання за умовами укладеного договору є підставою для стягнення з нього на користь позивача сум пені, що нарахована згідно п.7.6 договору, 3% річних, що нараховані згідно ст.625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Крім того, позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача понесені при зверненні з позовом до суду витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00грн.

На підтвердження доводів позовної заяви позивач надав суду належним чином засвідчені копії: договору № 191514/1808122 від 28.12.2018, додаткової угоди №1/904829 від 19.08.2019, специфікації №1, рахунку, залізничних накладних, листа №2020.11.17/9-4026, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, довідки АБ «Південний» №168-168-6739БТ-2021 від 18.02.2021, виписки про включення позивача до ЄДРПОУ, витягу зі статуту АТ «НЗФ».

Підставність заявлених вимог позивач нормативно обґрунтовує посиланням на статті 526, 530, 625, 629 ЦК України, статті 193, 230, 265, 267 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статті 12, 42, 162 ГПК України.

06.01.2022 органами поштового зв`язку ПрАТ «МК «Азовсталь» звернулось до суду з відзивом на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, а якщо суд прийде до висновку, що заявлена пеня підлягає стягненню, виходячи з загальних принципів справедливості, добросовісності та розумності, встановлених в ст. 3 ЦК України, в порядку ст. 233 ГК України та п. 3 ст. 83 ГПК України, максимально зменшити суму штрафних санкцій до 7% від суми, що підлягає стягненню з відповідача.

У тексті відзиву відповідач посилається на факт виставлення корегувального рахунку №236009АК від 07.12.2020, яким сума до сплати зменшена на 14 072,26грн, вартість продукції сплачена з урахуванням зменшення, а також наведено контрозрахунок заявлених до стягнення 3% річних, оскільки позивач, на думку відповідача, помилково включив до періоду нарахування 3%річних день фактичної сплати. На підтвердження заперечень надано, зокрема, копію корегувального рахунку №236009АК від 07.12.2020.

Клопотання щодо зменшення штрафних санкцій обґрунтовано тим, що підприємство відповідача знаходиться в зоні здійснення антитерористичної операції (в безпосередній близькості від лінії зіткнення), має місце пандемія короновірусної інфекції (COVID-19), що призвело до порушення логістичних зв`язків та зменшення обсягів замовлень внутрішніх та зовнішніх покупців сталевої продукції, однак, незважаючи на наявність негативних факторів, дестабілізуючих виробничий процес та скрутне фінансово економічне становище, відповідач винайшов можливість та в повному обсязі виконав свої договірні зобов`язання в частині оплати поставлених феросплавів, просить прийняти до уваги незначний час прострочки оплати поставленої продукції - 2 дні, які припадали на вихідні дні (суботу та неділю).

Підставність висловлених заперечень відповідач нормативно обґрунтовує посиланням на ст.ст. 3, 526, 625 ЦК України, 233 ГК України, ст. ст. 42, 46, 165 ГПК України.

25.01.2022 поштою на адресу суду направлена заява АТ «НЗФ» про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з ПрАТ «МК «Азовсталь» пеню в сумі 13607,96 грн, 3% річних в сумі 3 401,99 грн, позивачем здійснено перерахунок суми 3% річних.

Заява судом прийнята як така, що подана у відповідності до приписів ст. 46 ГПК України.

Також позивачем направлено до суду заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 7%, в яких просить відповідне клопотання залишити без задоволення, оскільки договір поставки № 191514/1808122 від 28.12.2018, укладений між сторонами більш ніж за 4 роки після початку проведення антитерористичної операції. Даний факт свідчить про усвідомлення, при підписанні договору відповідачем, наслідків від можливого впливу таких обставин та обізнаність щодо строків виконання своїх зобов`язань за договором. Одночасно, складне фінансове становище, що спричинене тяжкою економічною ситуацією в країні, не є підставою для зменшення розміру пені та/або розстрочки виконання рішення суду, оскільки тяжка економічна ситуація в країні носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін.

07.09.2022 ПрАТ «МК «Азовсталь» електронною поштою звернулось до суду з клопотанням, в якому просить - якщо суд прийде до висновку, що заявлена пеня та 3% річних підлягають стягненню, максимально зменшити суму пені та 3% річних до 5 % від суми, що підлягає стягненню з відповідача. У випадку задоволення позовних вимог - задовольнити клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення до 31.08.2023. До клопотання надані докази його направлення 07.09.2022 відповідачу електронною поштою та фото.

Вказане клопотання, крім посилання на обставини, які зазначені й в попередньому клопотанні, обґрунтоване тим, що внаслідок збройної агресії Російською Федерацією проти України місто Маріуполь, в якому знаходиться підприємство відповідача, на даний час окупано. Під час військових дій на території м. Маріуполя, внаслідок обстрілів фактично знищені виробничі потужності підприємства. Незважаючи на неведене підприємство продовжую підтримувати та виплачувати 2/3 заробітної плати працівникам, яким вдалося виїхати з окупованої території, відповідно будь-яке додаткове фінансове навантаження на підприємство позбавить його можливості підтримувати працівників, які фактично втратили свої робочі місця та домівки.

Щодо заявленого клопотання про відстрочення виконання рішення, яке просить задовольнити у випадку задоволення позовних вимог, зазначає, що введення на території України воєнного стану внаслідок військової агресії Російської Федерації, окупація м.Маріуполя призвели до фактичної неможливості ведення господарської, виробничої діяльності, ПрАТ «МК «Азовсталь» на даний час відчуває серйозні фінансові труднощі, що унеможливлює виконання рішення у встановлений законом термін.

Ухвалою від 29.09.2022 суд пропонував позивачу висловити письмово свою позицію щодо вимог клопотання відповідача від 07.09.2022, однак своїм правом щодо висловлення правової позиції з цього приводу позивач не скористався.

Виклад обставин справи, встановлених судом

28.12.2018 між АТ «НЗФ» (Постачальник) та ПрАТ «МК «Азовсталь» (Покупець) укладено договір поставки №191514/1808122, за умовами п.1.1 якого, Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та сплатити, відповідно до п.3.4 даного договору феросплави, іменовані в подальшому товар, протягом строку з 01 жовтня 2020 року по 31 грудня 2020 року, на умовах, в кількості та строки, вказані в специфікаціях до даного договору, які є його невід`ємними частинами.

Загальна вартість по договору визначається загальною сумою вартості всіх Специфікацій (додатків) до даного договору (п.3.10 договору).

Як визначено сторонами у п.2.1 договору поставка товару по даному договору здійснюється на умовах СРТ, залізнична станція Сартана Донецької залізниці.

Згідно з п.2.3 договору датою поставки товару при поставці залізничним транспортом вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції вантажовідправника, відповідно до п.2.1 договору, Постачальник бере на себе обов`язок з організації та оплати транспортування та супровід товару на шляху його слідування.

У відповідності до п.3.1 договору поставка товару здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, зазначених в специфікаціях і включають в себе всі збори та інші платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати Постачальника, пов`язані з поставкою товару.

Строк оплати товару визначено сторонами договору у п.3.4 - Покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30-ти (тридцяти) банківських днів з дати поставки товару. Оплата за поставлений товар здійснюється по курсу НБУ на дату зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Постачальник повідомляє покупця про дату поставки товару шляхом передачі через електронний зв`язок наступних документів: - рахунок Постачальника, - копії залізничної квитанції, - сертифікату якості, відповідно до п.3.9 даного договору.

При цьому, пунктом 3.7 договору, визначено, що датою платежу вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника.

За умовами п.7.6 договору у випадку порушення строків оплати за поставлений товар, передбачений цим договором поставки, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідному періоді, за кожен день прострочення оплати.

Даний договір вступає в силу з 01 жовтня 2020 року та діє до 01 березня 2021 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов`язань за договором (п.8.6 договору).

Всі зміни та доповнення до даного договору мають силу лише в тому випадку, якщо вони оформлені у вигляді додаткових угод, які підписані обома сторонами (п.8.3 договору).

Сторонами договору підписана додаткова угода №1/904829 від 19.08.2019, в якій розділ 9 «Юридична адреса та банківські реквізити сторін на російській мові» та 10 «Юридична адреса та банківські реквізити сторін на українській мові» договору викладено у новій редакції.

Також сторонами підписано специфікацію №1 від 01.10.2020 до договору, в якій обумовлено найменування товару, якість, упаковку, кількість, ціну для розрахунку за поставлену продукцію, базову ціну, ринок збуту, строк поставки та орієнтовну загальну суму за специфікацією.

Постачальник у жовтні 2020 виконав зобов`язання з поставки продукції, а саме: згідно залізничних накладних №4734673, №47346762 від 23.10.2020 на підставі специфікації 1, зі станції Нікополь Придніпровської залізниці відправлено вантаж - ферросилікомарганець у 9-ти вагонах на станцію призначення Сартана Донецької залізниці. Як вбачається з рахунку №236009 від 23.10.2020 вартість поставленої продукції склала 20752141,61грн, з урахуванням корегувального рахунку № 236009АК від 07.12.2020 сума зменшена на 14072,26грн.

За супровідним листом №2020.11.04/6-4026 рахунок №236009 від 23.10.2020 направлено на адресу відповідача. Факт вручення відправлення підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до довідки Банку «Південний» №168-168-6739БТ-2021 від 18.02.2021 ПрАТ «МК «Азовсталь» на поточний рахунок АТ «НЗФ» 07.12.2020 сплачено платіжним дорученням № на суму 20738069,35грн з призначенням платежу: «Оплата за ферросилікомарганец по дог. №191514/1808122 от 28.12.2018 та рах. №1236009 від 23.10.2020, у т.ч. ПДВ 3456344.89 грн».

Сторонами у справі підтверджено у заявах по суті справи факт поставки продукції, її вартість та дату здійснення її оплати.

Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення нарахованих ним пені та 3%річних у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленої продукції та правомірність такого нарахування.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, та подані заперечення, дослідивши надані сторонами в порядку статті 74 ГПК України письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на таке.

За змістом частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 173 ГК України, яка кореспондується з положеннями статті 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Господарські зобов`язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина 1 статті 174 ГК України).

Укладений між АТ «НЗФ» та ПрАТ «МК «Азовсталь» договір №191514/1808122 від 28.12.2018 за своєю правовою природою є договором поставки.

Зазначений договір укладений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками сторін без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток підприємств. Зі змісту правочину убачається, що сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма його істотними умовами щодо: предмету договору, об`ємів поставки продукції та її якості, а також ціною та строками виконання.

Відповідно до частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями частин першою, другою статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (стаття 662 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На підставі представлених доказів: специфікації, залізничних накладних, рахунку, корегувального рахунку судом встановлено, що в жовтні 2020 року на підставі умов договору №191514/1808122 від 28.12.2018 з боку АТ «НЗФ» на адресу ПрАТ «МК «Азовсталь» здійснена поставка продукції.

Факт отримання продукції за договором, обсяг поставки відповідачем не оспорюється.

За приписами частин першої, другої статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами п.3.4 договору Покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника протягом 30-ти (тридцяти) банківських днів з дати поставки товару. Оплата за поставлений товар здійснюється по курсу НБУ на дату зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідно, за розрахунком позивача, щодо якого у відповідача відсутні заперечення за рахунком №236009 від 23.10.2020 відповідач повинен був сплатити грошові кошти до 04.12.2020(включно).

Однак ПрАТ «МК «Азовсталь» вчасно не здійснило оплату за поставлену продукцію, оскільки виходячи з даних довідки Банку «Південний» №168-168-6739БТ-2021 від 18.02.2021 грошові кошти сплачені останнім 07.12.2020.

Сума сплачена з урахуванням факту зменшення вартості продукції виходячи з корегувального рахунку № 236009АК від 07.12.2020 у розмірі 20738069,35грн.

Означений факт сторонами у справі не оспорюється.

Виходячи з викладеного, господарський суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов правочину в частині вчасного виконання зобов`язань з належної оплати прийнятої від позивача продукції поставленої за договором №191514/1808122 від 28.12.2018, що мало місце у період з 05.12.2020 по 06.12.2020.

Приписами частини першої статті 230 ГК України унормовано, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як визначено нормою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина шоста статті 231 ГК України).

Статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарський суд зауважує, що за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Зі змісту пункту п.7.6 договору судом встановлено, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар, передбачений цим договором поставки, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідному періоді, за кожен день прострочення оплати.

З огляду на вимоги ст. 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за визначений ним у заяві про зменшення позовних вимог період за допомогою програми «Калькулятор підрахунку штрафів» Інформаційно-правові системи ЛІГА:ЗАКОН, суд дійшов висновку, що останній здійснено невірно, оскільки застосовуючи як базу нарахування суму рахунку з урахуванням здійсненого корегування за відповідним корегувальним рахунком, за визначений судом вище період сума пені складає 13598,73грн.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником виконання грошового зобов`язання у нього в силу укладеного договору та закону за вимогою кредитора виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за визначений ним період аналогічним способом суд приходить до висновку, що він здійснений невірно, зокрема, застосовуючи як базу нарахування суму рахунку з урахуванням здійсненого корегування за відповідними корегувальним рахунком, за визначений судом вище період сума 3%річних складає 3399,68грн.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру 3%річних та пені, суд зазначає наступне.

За приписами частини 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Обґрунтовуючи своє право на зменшення суми 3%річних відповідач посилається на правову позицію, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. по справі №902/417/18, в якій зазначено, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Велика Палата Верховного Суду також вказала, що пеня, відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Слід зазначити, що у межах справи №902/417/18 судами було встановлено, що умовами укладеного між сторонами договору поставки було передбачено сплату боржником 40% річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96% відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. Тобто, розмір відсотків у співвідношенні до розміру відсотків, що встановлені ст.625 ЦК України, був істотно збільшений, наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь були більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання

Суд приходить до висновку, що обставини у справі, що розглядається, та у справі №902/417/18 не є подібними, оскільки ставка відсотків річних (3%), яку застосовує при розрахунку відсотків позивач, передбачена законом (ч.2 ст.625 ЦК України), та відповідно не є завищеною на відміну від ставки річних у справі №902/417/18 (до 40% та 96%), тому, оскільки відсутня очевидна неспівмірність заявленої до стягнення суми, підстави для зменшення 3% річних відсутні.

Аналогічні висновки щодо застосування правового висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. по справі №902/417/18, наведені у постановах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №910/8396/20, від 07.09.2022 року у справі № 910/9911/21.

Розглядаючи клопотання в частині вимог про зменшення суми пені до 5% від заявленого розміру суд виходить з такого.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Так, зокрема, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

За частиною 2 статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Застосоване у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість, вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (постанови Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі № 922/1608/19, від 15.04.2020 у справі № 922/1607/19).

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Строк воєнного стану неодноразово продовжувався. Востаннє Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, який затверджено Законом України від 15.08.2022 р. № 2500-ІХ Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 05годин 30 хвилин 23.08.2022року строком на 90 діб.

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

На час розгляду справи має місце ведення активних бойових дій на території Донецької області, м.Маріуполь, де знаходяться виробничі потужності відповідача, окуповано військами Російської Федерації, що призвело до численних руйнувань промислових та цивільних об`єктів, у тому числі й тих, що мають відношення до господарської діяльності відповідача, що значним чином вплинуло на ведення господарської діяльності підприємства.

Разом з тим така ситуація в Україні впливає не лише на економічний стан відповідача, але й на інтереси іншої сторони, тобто позивача. Зокрема, у клопотанні про проведення судового засідання без участі представника АТ «НЗФ» вказує, що м. Нікополь та територія підприємства також знаходиться під постійними обстрілами, наявні руйнування, на підтвердження чого надані копії повідомлення про виникнення НС (НП), не пов`язаної з пожежею та ліквідації її наслідків вих.№2006 від 19.07.2022; акту ДСНС про пожежу від 18.07.2022; акту ДСНС від 15.08.2022.

З огляду на наведене, враховуючи інтереси сторін, ступінь виконання зобов`язання (виконано повністю), незначність прострочення виконання ( 2 дні, які припадали на вихідні дні - суботу та неділю), відсутність у матеріалах справи доказів спричинення збитків позивачу, суд дійшов висновку задовольнити подане відповідачем клопотання про зменшення розміру пені частково та стягнути з ПрАТ «МК «Азовсталь» на користь АТ «НЗФ» 10% від обґрунтованого розміру пені, здійсненого за перерахунком суду 1359,87грн.

При цьому, суд враховує, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку відкритої військової агресії, проте наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір пені.

Також відповідач просив суд у випадку задоволення позовних вимог відстрочити виконання рішення суду до 31.08.2023.

Обґрунтовуючи вказане клопотання відповідач, посилається на введення в України воєнного стану внаслідок військової агресії Російської Федерації, окупацію м.Маріуполь, що призвело до фактичної неможливості ведення господарської діяльності та погіршення фінансового становища.

Відповідно до ч.1 ст.239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Приписами ч.1-5 ст.331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відстрочення - це відкладання чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом, при цьому застосування такого заходу спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Виходячи з наведеного, відстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке ним реалізується протягом року від дня ухвалення рішення, але виключно за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Таким чином, зазначена норма не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких суд може відстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при застосуванні відстрочення є їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення, що має бути підтверджено відповідними засобами доказування, зокрема, до заяви повинні бути додані як докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення у даний час, так і докази на підтвердження реальної можливості виконання рішення суду у строк, який буде встановлений за наслідками відстрочення.

Необхідною умовою задоволення заяви, зокрема, про відстрочення виконання рішення суду, є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Відповідно до вимог статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно положень ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Приймаючи до уваги наведені відповідачем обставини судом істотно зменшено розмір пені, що заявлена до стягнення позивачем, при цьому, враховуючи, наявність порушеного права позивача, не надання відповідачем доказів, які свідчать про його фінансовий стан, зокрема безпосередньо відсутність грошових коштів на рахунках, що унеможливлює виконання рішення суду у встановлені законом строки, беручи до уваги незначний розмір суми, яка підлягає стягненню, з метою дотримання балансу інтересів сторін, принципів розумності та справедливості, суд не вбачає підстав для відстрочення виконання судового рішення.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягненню ПрАТ «МК «Азовсталь» на користь АТ «НЗФ» підлягають пеня в розмірі 1359,87грн, 3% річних в розмірі 3399,68грн, у задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Розподіл судових витрат

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно статті 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Як наслідок, судовий збір стягується з відповідача на користь позивача в сумі 2270,00грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до відповідача Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення пені в розмірі 13607,96 грн, 3% річних в сумі 3 401,99 грн задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (69008, м.Запоріжжя, Південне шосе, будинок 89, каб.12, ) на користь Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Електрометалургів, 310, ) пеню в розмірі 1359,87грн, 3% річних в розмірі 3399,68грн , витрати по оплаті судового збору в сумі 2270,00грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 18.10.2022.

Повний текст рішення складено та підписано 24.10.2022.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова