ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2022м. ДніпроСправа № 904/1845/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєв Е.М. за участю секретаря судового засідання Найдьонова Є.О.

за позовом Державного підприємства "Науково-виробниче об`єднання "Павлоградський хімічний завод" (51402, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Заводська, 44, ідентифікаційний код 14310112)

до Комунального підприємства "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради (51404, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, 41-а, ідентифікаційний код 03341345)

про стягнення 4 993 533,03 грн. заборгованості з плати мінімальних платежів за графіком реструктуризації боргу, 887 661,53 грн. 3% річних, 3 607 497,76 грн. інфляційних втрат, 637 736,34 грн. пені

Представники:

Від позивача: Гордиченко І.В., довіреність, адвокат

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Науково-виробниче об`єднання "Павлоградський хімічний завод" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом №25/254-1 від 30.06.2022 про стягнення з Комунального підприємства "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради заборгованості на загальну суму 10 971 207,64 грн., з яких:

- 4 993 533,03 грн. заборгованість з плати мінімальних платежів за графіком реструктуризації боргу;

- 4 495 159,29 грн. 3% річних інфляційних збитків;

- 1 482 515,32 грн. пені.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплату судового збору у сумі 164 568,11 грн. Крім того, в позовній заяві позивач зазначив, що очікує понести у зв`язку із розглядом справи 28 000,00 грн. витрат по залученню адвокатської компанії для представництва інтересів в сумі (орієнтовна кількість судових засідань 4: 4 * 7 000,00 грн. = 28 000,00 грн.).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №430819 від 28.03.2019 про реструктуризацію заборгованості щодо своєчасної та повної оплати заборгованості з липня 2019 року по березень 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/1845/22, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи та підготовче засідання призначено на 01.08.2022 о 16:00 год.

На електрону пошту суду 26.07.2022 надійшла заява відповідача про розгляд справи у відсутності представника Комунального підприємства "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради за наявними в матеріалах справи документами. Також відповідач зазначив, що вирішення справи покладає на розсуд суду.

Підготовче засідання 01.08.2022 відкладено на 05.09.2022 о 09:30 год.

На електрону пошту суду 05.09.2022 надійшла заява відповідача про розгляд справи у відсутності представника Комунального підприємства "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради за наявними в матеріалах справи документами.

До суду 05.09.2022 позивачем подані пояснення щодо здійснення розрахунків до позовної заяви.

Ухвалою суду від 05.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 03.10.2022 о 11:30год.

На електрону пошту суду 30.09.2022 надійшла заява відповідача про розгляд справи у відсутності представника Комунального підприємства "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради за наявними в матеріалах справи документами.

У судовому засіданні 03.10.2022 розгляд справи відкладено на 17.10.2022 о 11:30 год.

До суду 13.10.2022 надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, а саме позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 10 126 428,66 грн., з яких:

- 4 993 533,03 грн. заборгованість з плати мінімальних платежів за графіком реструктуризації боргу;

- 887 661,53 грн. 3% річних;

- 3 607 497,76 інфляційних втрат;

- 637 736,34 грн. пені.

Також позивач просить суд повернути 12 671,68 грн. судового збору та стягнути з відповідача витрати по сплату судового збору у сумі 151 896,43 грн.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Законом України № 2212-IX від 21.04.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 341/2022 від 17 травня 2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2263-IX від 22 травня 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2500-IX від 15 серпня 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до частини 1 статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Так, розпорядженням голови Господарського суду Дніпропетровської області № 34 від 28.03.2022 "Про роботу суду в умовах воєнного стану" відповідно до ст. 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у зв`язку із запровадженням 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ та рішення Ради суддів України від 24 лютого 2022 року № 9, з метою недопущення випадків загрози житло, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду, встановлено в Господарському суді Дніпропетровської області особливий режим роботи суду.

З метою дотримання правил безпеки в період воєнного стану з урахуванням положень чинного законодавства з 28.03.2022 розгляд справ Господарським судом Дніпропетровської області в судових засіданнях здійснюватиметься в таких випадках:

- за наявності заяв усіх учасників процесу про можливість забезпечення участі представників у судовому засіданні;

- письмової згоди від усіх учасників судового провадження про розгляд справи без їх участі;

- за наявності заяв від усіх учасників процесу про розгляд справ в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою будь яких технічних засобів, зокрема, власних.

Суд з метою належного виконання свого процесуального обов`язку щодо розгляду справи по суті, керується п.10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, що кореспондується із ст. 129 Конституції України, за якою однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 17.10.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши представника позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством "Науково-виробниче об`єднання "Павлоградський хімічний завод" (далі - позивач, кредитор) та Комунальним підприємством "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради (далі - відповідач, боржник) 28.03.2019 укладено договір №430819 про реструктуризацію заборгованості (далі - договір) відповідно до розділу 1 Предмет договору у зв`язку з тривалим невиконанням боржником рішень суду, зазначених в додатках до договору, накопиченням значної суми боргу, погасити яку єдиним платежем боржник не має фінансової можливості, з метою запобігання процедури банкрутства підприємства боржника, сторони дійшли згоди укласти договір про реструктуризацію заборгованості на наступних умовах:

- п.1.1.1 Загальна безспірна сума заборгованості, яку на момент укладення договору боржник повинен сплатити кредитору, складає 15 101 889,79 грн.;

- п.1.1.2 Максимальний термін розстрочення заборгованості складає 60 календарних місяців для кожного окремого рішення суду;

- п.1.1.3 Погашення заборгованості за рішеннями суду здійснюється боржником на підставі графіків реструктуризації боргу (Додатки №1-16), затверджених сторонами, починаючи з 01.07.2019;

- п.1.1.4 За довгострокове користування коштами кредитора, до моменту їх повернення в повному обсязі, кредитором протягом всього строку дії розстрочки щомісячно додатково нараховуються 3% річних та інфляційні збитки, які боржник зобов`язується неухильно сплачувати відповідно до виставлених кредитором рахунків та в строки, визначені договором;

- п.1.1.5 Сторони погодили, що оскільки загальна сума коштів, що підлягає беззаперечному поверненню боржником згідно рішень суду, вважається такою, що надана боржнику у довгострокове користування, та є триваючим правопорушенням боржника, тому нарахування кредитором 3% річних та інфляційних збитків відбуватимется щомісячно на залишок загальної суми заборгованості за кожним рішенням суду окремо.

Нарахування інфляційних втрат та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п.2.1 договору розрахунки боржника по заборгованості згідно зазначених в додатках рішень суду здійснюються наступним чином:

- п.2.1.1 Боржник сплачує окремо за кожним рішенням суду мінімально можливий платіж в місяць в строки, зазначені в графіках реструктуризації, але в будь-якому випадку не пізніше останнього числа поточного місяця;

- п.2.1.2 Боржник здійснює перерахування коштів на поточний рахунок кредитора № НОМЕР_1 , відкритий в АБ "Укргазбанк" м.Київ, код банку 320478, ;

- п.2.1.3 При перерахуванні коштів згідно кожного рішення суду, боржник у призначенні платежу в обов`язковому порядку зазначає № рішення суду, № договору реструктуризації та розрахунковий період, за який здійснюється оплата.

Відповідно до п.2.2 договору розрахунки боржника по додатково нарахованих 3% річних та інфляційних збитках здійснюються наступним чином:

- п. 2.2.1 сплата додатково нарахованих 3% річних та інфляційних збитків за період користування коштами кредитора здійснюється боржником на підставі рахунку, який кредитор надає боржнику щомісячно, у строк не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим. Оскільки індекс інфляції опубліковується в офіційних виданнях та сайтах наступного місяця за попередній, розрахунок інфляційних збитків буде здійснюватись після встановлення індексу інфляції;

- п. 2.2.2 Строк оплати боржником коштів, зазначених в п. 2.2.1 договору, не пізніше 3-х банківських днів з моменту отримання боржником рахунку від кредитора;

- п. 2.2.3 При перерахуванні додатково нарахованих 3% річних та інфляційних збитків по кожному рішенню суду, боржник у призначенні платежу в обов`язковому порядку зазначає № договору реструктуризації, № рахунку на оплату та розрахунковий період, за який здійснюється оплата.

Відповідно до п.3.1 договору кредитор зобов`язався:

- п.3.1.1 своєчасно надавати боржнику рахунки на оплату додатково нарахованих 3% річних та інфляційних збитків.

Згідно з п.3.2 договору кредитор має право у разі порушення боржником умов договору нарахувати боржнику додаткові штрафні санкції, зазначені в договорі (п.3.2.1 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору боржник зобов`язався:

- п.3.2.1 щомісячно здійснювати оплату мінімально розрахованих платежів згідно графіку реструктуризації заборгованості, а також додатково нарахованих 3% річних та інфляційних збитків в повному обсязі та в строки, зазначені графіками та пп.2.1 та 2.2 договору;

- п.3.2.2 нести відповідальність, передбачену договором, у разі порушення його умов.

Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.8.1 договору).

В період з липня 2019 року по червень 2022 року позивач виконував умови договору (п. 3.1.1), про що свідчать виставлені відповідачу рахунки. Рахунки направлялися відповідачу листами, на яких є відмітка про їх отримання.

В свою чергу відповідач в період з 01.07.2019 по 15.06.2022 повинен був сплатити загальну заборгованість в розмірі 13 781 563,58 грн., проте відповідач погасив лише частину боргу на суму 4 292 871,26 грн.

23 квітня 2021 року позивач направив відповідачу претензію №25/247-3 щодо погашення заборгованості на суму 4 265 708,93 грн. (борг з липня 2019 року по березень 2021 року включно), але відповідь на претензію позивачем не отримано, заборгованість в добровільному порядку відповідачем непогашена.

Загальна сума заборгованості з мінімальних платежів за графіком становить 4 993 533,03 грн.:

1) справа №35/35 у сумі 163 315,11 грн. ;

2) справа №5/310 у сумі 108 931,24 грн.;

3) справа №28/27 у сумі 74 262,76 грн.;

4) справа №35/242-09 у сумі 614 747,11 грн.;

5) справа №5/435-09 у сумі 106 061,12 грн.;

6) справа №11/247-10 у сумі 95 261,76 грн.;

7) справа №3/5005/5858 у сумі 106 447,66 грн.;

8) справа №904/8856/13 у сумі 664 796,66 грн.;

9) справа №904/3463/16 у сумі 1 155 146,61 грн.;

10) справа №904/3103/18 у сумі 38 421,46 грн.;

11) справа №904/538/18 у сумі 977 775,98 грн.;

12) справа №904/4148/18 у сумі 148 329,76 грн.;

13) справа №904/5268/18 у сумі 36 179,22 грн.;

14) справа №904/4999/18 у сумі 653 870,22 грн.;

15) справа №904/5411/18 у сумі 15 682,78 грн.;

16) справа №904/16/19 у сумі 34 303,58 грн.

Таким чином, позивач стверджує, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про реструктуризацію заборгованості не виконав, а саме не сплатив заборгованість з плати мінімальних платежів за графіком реструктуризації боргу, чим істотно порушив умови договору, що є причиною виникнення спору.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договору, факт прострочення сплати мінімальних платежів за графіком реструктуризації боргу.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, в порушення взятих на себе зобов`язань та всупереч встановленому у п.1.1 договору графіку погашення заборгованості, відповідач сплату заборгованості не здійснював.

Оскільки на момент прийняття рішення настав строк погашення платежів за графіком за період з липня 2019 року по червень 2022 року, а належних та достатніх доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження їх сплати відповідачем не надано, то з останнього підлягає стягненню борг у розмірі 4 993 533,03 грн.

За наведених обставин суд зазначає, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не здійснив погашення заборгованості у встановлений строк, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 4 993 533,03 грн., факт існування якої належним чином доведений та відповідачем не спростований.

Крім того, позивач також заявив до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі887 661,53 грн., інфляційні у розмірі 3 607 497,76 грн. та пеню у сумі 637 736,34 грн.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства").

Дослідивши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що позивачем правомірно здійснено нарахування відсотків річних та інфляційних втрат.

Отже, виходячи з графіку погашення заборгованості та визначеного позивачем періоду, 3% річних у сумі 887 661,53 грн. та інфляційні втрати у сумі 3 607 497,76 грн. підлягають стягненню за порушення сплати чергового платежу.

Відповідно до п.4.1 договору боржник несе відповідальність за неповне, часткове, несвоєчасне здійснення або нездійснення мінімальних платежів, затверджених графіками реструктуризації заборгованості, та оплат додаткового нарахованих 3% річних та інфляційних збитків згідно умов договору.

За порушення умов, зазначених в п.4.1 договору боржник сплачує кредитору пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.4.2 договору).

За змістом частини першої та другої статті 217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Положеннями статті 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а саме невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно із частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у сумі 637 736,34 грн.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок пені до стягнення із відповідача на користь позивача належить пеня у сумі 637 736,34 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про більшу вірогідність доказів, наданих позивачем у підтвердження обґрунтування своєї позиції. Відповідно позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Такі висновки суду засновані передусім на відсутності належних спростувань з боку відповідача цих обставин.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 9 вказаної статті визначено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на відповідача, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 151 896,43 грн. витрат по сплаті судового збору.

При зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 164 568,11 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №117 від 29.06.2022.

Відповідно до п. 1ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду із заявою про повернення судового збору, суд вбачає підстави для повернення позивачу судового збору у сумі 12 671,68 грн.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства "Науково-виробниче об`єднання "Павлоградський хімічний завод" до Комунального підприємства "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради про стягнення 4 993 533,03 грн. заборгованості з плати мінімальних платежів за графіком реструктуризації боргу, 887 661,53 грн. 3% річних, 3 607 497,76 грн. інфляційних втрат, 637 736,34 грн. пені задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради (51404, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, 41-а, ідентифікаційний код 03341345) на користь Державного підприємства "Науково-виробниче об`єднання "Павлоградський хімічний завод" (51402, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Заводська, 44, ідентифікаційний код 14310112) 4 993 533,03 грн. заборгованості з плати мінімальних платежів за графіком реструктуризації боргу, 887 661,53 грн. 3% річних, 3 607 497,76 грн. інфляційних втрат, 637 736,34 грн. пені та 151 896,43 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути Державному підприємству "Науково-виробниче об`єднання "Павлоградський хімічний завод" (51402, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Заводська, 44, ідентифікаційний код 14310112) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 12 671,68 грн., сплачений у складі судового збору у сумі 164 568,11 грн. за платіжним дорученням №117 від 29.06.2022, яке міститься в матеріалах справи, видати ухвалу.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 27.10.2022.

Суддя Е.М. Бондарєв