ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2022 року м.Дніпро Справа № 904/202/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мороза В.Ф. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2022 (суддя Красота О.І.)

у справі № 904/202/22

за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення 5 121,42 грн. з ПДВ вартості нестачі вантажу

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" і просить суд стягнути вартість недостачі вантажу у розмірі 5 121,42 грн з ПДВ.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2022 позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" вартість недостачі вантажу у розмірі 5 121,42 грн з ПДВ та 2 270,00 грн судового збору.

Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2022 у справі №904/202/22 та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №904/202/22 передано на розгляд колегії у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Коваль Л.А. Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.07.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2022 у справі №904/202/22 залишено без руху та надано скаржнику строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску такого строку.

На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 21.07.2022 у справі №904/202/22 апелянтом до матеріалів справи надано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2022 із зазначенням поважних причин пропуску.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з відпусткою судді Чередко А.Є., для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження, справу №904/202/22 передано колегії у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Коваль Л.А., Кузнецова В.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.08.2022 поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2022 у справі №904/202/22 у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду, у зв`язку з усуненням обставин, які обумовили здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, а саме, виходом з відпустки судді Чередко А.Є., справу №904/202/22 передано колегії у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній зазначає, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1) 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0-6мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолена; тютюн; м`ясо свіже; 2) 1,5% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральні добрива; 3) 1% маси зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі; 4) 0,5% маси всіх інших вантажів. Вантажем, що перевозився у вагоні №60727146 є вугілля кам`яне. Відповідно до розділу ДСТУ 4082-2002 «Паливо тверде. Сировитий метод визначення гранулометричного складу», затвердженого наказом Держстандарту України від 19.03.2002 за №163, це1й стандарт поширюється на антрацит, кам`яне та буре вугілля, горючі сланці, а також на продукти їх перероблення (в подальшому паливо) і встановлює метод визначання гранулометричного складу палива. В графі 20 накладної №50714476 відправником вказано дані про вантаж, зокрема граничний показник вологості до 12% та зазначено, що вантаж перевозиться у твердому стані. З урахуванням визначення національними стандартами України кам`яного вугілля як твердого мінерального палива, при видачі вантажу з кам`яним вугіллям застосовується норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 1% маси вантажу, що зазначена в перевізних документах. Окрім того умовами п. 6.2 Договору, передбачено, що у разі встановлення маси нетто вугілля вага вагону приймається по трафарету, вказаному на вагоні. При цьому використовується норма недостачі (природне зменшення та похибка вагів) 1,0% від маси нетто вугілля, вказаної у залізничній накладній. Таким чином судом першої інстанції правомірно відхилено доводи відповідача щодо необхідності розрахунку норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто на рівні 2% маси вантажу, та обґрунтовано застосовано норму природної втрати на рівні 1%. Окрім того позивач заперечує щодо визначення апелянтом ціни за тонну вугілля у розмірі 3 920,00 грн., оскільки умовами договору встановлена базова ціна у розмірі 3 920,00 грн., проте фактична договірна ціна за фактом приймання вугілля зазначається у специфікаціях. Згідно специфікації та Акту приймання-передачі вугільної продукції ціна 1 т вугільної продукції склала 4 056,89 грн. без ПДВ. Отже, загальна вартість понесених позивачем збитків складає 5 121,42 грн.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Д.Трейдінг" (Постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний завод" (Покупець) укладено Договір постачання №1-1-2021/030 від 19.08.2021 (далі Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору на умовах, викладених у розділах цього Договору, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а останній - прийняти та оплатити вугільну продукцію (далі вугілля), за марочним складом, ціною та кількістю, наведеним у відповідних Специфікаціях до Договору.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що об`єми та строки (періоди) постачання вугілля узгоджуються сторонами шляхом підписання відповідних Специфікацій до Договору.

Покупець зобов`язується впродовж 7 (семи) календарних днів з моменту отримання акту приймання-передачі вугілля (партії вугілля) передати підписані та належним чином оформлені зі сторони Покупця акти приймання-передачі Постачальнику (п. 2.5 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору ціна (базова договірна ціна) вугілля встановлена на базисних умовах постачання, передбачених Договором, та зазначається сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору.

Відповідно до п. 3.2 Договору фактична договірна ціна вугілля, яке постачається за Договором, буде розрахована за фактом приймання вугілля, з урахуванням положень Договору та приплат/скидок, обумовлених у Специфікаціях.

Оплата вугілля проводиться Покупцем у національній валюті України шляхом банківського переводу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах повної 100% попередньої оплати вартості вугілля, що підлягає поставці у відповідному періоді, протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту надання Постачальником Покупцю рахунку на передплату, але не пізніше дати початку відвантаження вугілля. Остаточні розрахунки сторони проводять протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту (дати) підписання сторонами актів приймання-передачі вугілля (п. 4.1 Договору).

За умовами п. 6.2 Договору приймання вугілля за кількістю відбувається у відповідності з "Инструкцией о порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребителя по количеству", затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 з подальшими змінами, в частині, яка не суперечить Договору.

У разі встановлення маси нетто вугілля вага вагону приймається по трафарету, вказаному на вагоні. При цьому використовується норма недостачі (природне зменшення та похибка вагів) 1,0% від маси нетто вугілля, вказаної у залізничній накладній.

Сторони обумовлюють, що у разі виявлення вантажоодержувачем або прибуття вугілля вантажоодержувачу зі слідами втрати, пошкодження, недостачі, розкрадання, що підтверджено комерційними актами, до розрахунків приймаються дані щодо кількості вугілля, які вказані у залізничних накладних.

Згідно Специфікації №2 до Договору, сторони погодили поставку вугілля кам`яного марки Г (Г1) 0-100 мм, у кількості 5 000 т, базова ціна за 1 т складає 3 920,00 грн. без ПДВ, загальною вартістю 23 520 000,00 грн. з ПДВ. Визначено параметри якості: волога - розрахункове значення 10.00 граничне 10.00; товщина пластичного шару - розрахункове значення 10.00; зола - розрахункове значення 7.50, граничне 9.00; сірка - розрахункове значення 1.50, граничне 2.50; вихід летких речовин - розрахункове значення 40.00 граничне 43.00.

Відповідно до п. 3 Специфікації № 2 Вантажоодержувачем є ПрАТ "Дніпровський металургійний завод". Код Вантажоодержувача: 3171. Станції призначення Вантажоодержувача: Залізнична станція "Діївка" Придніпровської залізниці, код: 451400.

Пунктом 8 Специфікації № 2 погоджено, що остаточна ціна вугілля розраховується з урахуванням таких знижок та приплат:

- по золі за кожен 1% перевищення/зниження від базового рівня 2,5% знижка/приплата від FCA-складової базової ціни; - по волозі за кожен 1% перевищення/зниження від базового рівня 2% знижка/приплата від FCA-складової базової ціни;

- по масовій частці сірки - за кожен 1% перевищення/зниження від базового рівня 5% знижка/приплата від FCA-складової базової ціни.

В матеріали справи надано Акт приймання-передачі вугільної продукції до Договору постачання № 1-1-2021/030 від 19.08.2021, згідно якого фактична ціна 1 т складає 4 056,89 грн. без ПДВ.

В Акт приймання-передачі зазначено номер вагона 60727146 в який відвантажено продукцію та номер залізничної накладної 50714476.

На виконання умов договору ТОВ «Д.Трейдінг» 19.09.2021 за залізничною накладною №50714476 у вагоні №60727146 було відправлено на адресу позивача вантаж вугілля кам`яне марки Г-газовий Марка Г (Г1) О-100 висота шапки 100 мм. Вантаж в твердому стані, вологість до 12%.

Згідно накладної № 50714476 маса вантажу у вагоні №60727146 становить 64 800 кг.

ПАТ "Дніпровський металургійний завод" було видано вантаж з ознаками нестачі вантажу, що підтверджується комерційним актом № 451400/136 від 24.09.2021, згідно якого було виявлено фактично брутто 84850 кг, тара ПД - 21300 кг, нетто 63550 кг, що менше документу на 1250 кг. У перевізному документі значиться вантаж, маркований п`ятьма повздовжніми бороздами, шапка 100 мм. Фактично навантаження на рівні-вище бортів на 10 см. Над 1-2 люками виїмка довжиною 300 см, шириною 250 см, глибиною 20 см. Маркування продольними бороздами у місцях виїмок порушено. Вагони бездверні, люка закриті, у технічному відношенні вагон справний, течі вантажу не було. 24.09.2021 вагон було протаровано. За документом у вагоні значиться тара 21300 кг, нетто 64800 кг. Фактично виявилось брутто 84850 кг, тара ПД перевірена - 21750 кг, нетто - 63100 кг, що менше документа на 1700 кг. При повторному зважуванні дані не змінились.

Позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення з відповідача вартості нестачі вантажу у розмірі 5 121,42 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 затверджено Статут залізниць України, положення якого згідно з пунктом 2 Статуту визначають обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами.

Статтею 22 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 924 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з положеннями частини третьої статті 917 Цивільного кодексу України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно статті 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обов`язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу коли вантаж прибув на непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Згідно з пунктом "е" статті 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: - за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; - за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; - за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість; недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Частиною другою статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт", а також статтею 113 Статуту залізниць України встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 08.04.2019 у справі №905/96/17).

Отже, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Відповідно до частини першої статті 30 Статуту залізниць України завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами.

Згідно зі статтею 31 Статуту залізниць, залізниця зобов`язана подавати під навантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезинфіковані вагони та контейнери.

Перед навантаженням вантажів відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.

Згідно з частиною третьою статті 32 Статуту залізниць України відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов навантаження і кріплення вантажів.

Згідно зі статтею 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Як підтверджується матеріалами справи, у спірному перевезенні ані вантажовідправником, ані залізницею під час завантаження та після завантаження не було зроблено жодних письмових зауважень, щодо непридатності вагону (в комерційному та технічному відношенні) для перевезення вантажу. Не було зауважень залізниці і до якості здійсненого відправником завантаження.

Матеріалами справи підтверджується, що залізниця, оглянувши поданий до перевезення завантажений вагон за залізничною накладною №50714476, прийняла його до перевезення, що не заперечується відповідачем.

Отже враховуючи зазначене, залізниця взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, тобто несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу (аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 905/748/17).

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складання актів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства України.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів.

Факт нестачі вантажу, відправленого 19.09.2021 за залізничною накладною №50714476, підтверджується комерційним актом № 451400/136 від 24.09.2021

Будь-яких заперечень щодо форми, порядку складання, змісту вказаного комерційного акту та посадових осіб, що його підписали, а також факту його опротестування матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива. Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Як свідчать матеріали справи, здійснюючи розрахунок збитків, позивач скористався коефіцієнтом 1 % норми природної втрати вантажу.

Суд першої інстанцій дійшов висновку, що оскільки вантаж вугілля кам`яне є твердим мінеральним паливом, тому норма недостачі становить 1% маси, зазначеної у перевізних документах. Окрім того судом зазначено, що, у графі № 20 накладної №50714476 відправником вказано дані про вантаж, зокрема граничний показник вологості до 12%. Окрім того у графі № 20 накладної № 50714476 містяться дані про ознаки вантажу у твердому стані. При цьому суд зазначив, що відсутні відомості про завантаження вантажу у вологому стані, які визначені Правилами оформлення перевізних документів та Додатком 3 до цих Правил.

Колегія погоджується з висновком господарсько суду щодо обґрунтованості розрахунку збитків, спричинених внаслідок недостачі товару (кам`яного вугілля), наданого позивачем та застосування коефіцієнту 1% норми природної втрати вантажу, вважає його правильним та обґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо необхідності застосування норми нестачі у розмірі 2% від маси нетто вугілля колегія зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України №584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України № 163 від 19.03.2002 є мінеральним паливом.

Один із основних показників якості вугілля кам`яного є волога. Згідно з ДСТУ 4083:2012 Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г загальна волога на робочий стан палива W має бути не більше ніж 12,0% (п. 4.1).

Окрім того згідно з ДСТУ 4083:2012 "Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях" для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше ніж 16,0% (пункт 4.3.).

В графі 20 перевізного документа зазначено "Вантаж у твердому стані, з вологістю до 12%".

Інструкцією про порядок та умови поставки, закладення, зберігання і відпуску вугілля державного резерву на пунктах відповідального зберігання, затверджена Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 19.10.2012 № 1157, встановлюється класифікація, вимоги до якості і безпеки вугілля, призначеного для зберігання у державному резерві, порядок та умови його поставки, закладення, зберігання і відпуску на пунктах відповідального зберігання.

Природні властивості кам`яного вугілля марки Г газове, класифіковані у відповідності до Інструкції, зокрема, в розділі Загальних характеристик основних властивостей, якісних показників та компонентів вугілля, не передбачають вмісту вологості як природної складової частини в даній речовині.

Для оцінки вугілля як палива його умовно поділяють на горючу масу, яка є безводною та беззольною частиною вугілля, та негорючу - баласт, що складається із золи та вологи (п. 2.1 Інструкції).

Таким чином слід розрізняти поняття вологий стан та наявність вологи в певній речовині, оскільки показники наявної у вугіллі вологи та золи, що входять до його негорючої частини баласту, впливають на якість вугілля як палива і в розумінні пункту 27 Правил видачі вантажів не відноситься до тих відмінних ознак, які впливають на властивість вантажу зменшувати свою масу при його перевезенні.

В графі 20 залізничної накладної відправником зазначаються: найменування вантажу відповідно до Алфавітного списку вантажів Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів та відмінні ознаки вантажу (у твердому, рідкому або вологому стані, у свіжому або сушеному та іншому вигляді), та інше.

В Специфікації №2 до Договору, сторони погодили поставку вугілля кам`яного марки Г (Г1) 0-100 мм, з параметрами якості: волога розрахункове значення 10.00 граничне 10.00; товщина пластичного шару - розрахункове значення 10.00; зола - розрахункове значення 7.50, граничне 9.00; сірка - розрахункове значення 1.50, граничне 2.50; вихід летких речовин - розрахункове значення 40.00 граничне 43.00.

В п. 6.2 Договору сторони обумовили, що у разі встановлення маси нетто вугілля вага вагону приймається по трафарету, вказаному на вагоні. При цьому використовується норма недостачі (природне зменшення та похибка вагів) 1,0% від маси нетто вугілля, вказаної у залізничній накладній.

Зазначена у накладній ступінь вологості на рівні до 12%, не може свідчити, що вантаж перевозився у вологому стані та як наслідок, мав властивості зменшитися при перевезенні.

Таким чином господарським судом було зроблено правильний висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми вартості нестачі вантажу із застосування норми недостачі при перевезенні в 1% від загальної маси, встановлений пунктом 27 Правил видачі вантажів для мінерального палива (вугілля).

Щодо доводів апелянта, що при здійсненні розрахунку вартості нестачі вантажу слід застосовувати ціну вугілля у розмірі 3 920,00 грн. без ПДВ, колегія зазначає, що відповідно до статті 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 у справі № 916/4345/14 зазначив, що за змістом ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України, ст. ст. 114 і 115 Статуту залізниць України залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. При визначенні розміру збитків, заподіяних втратою вантажу, слід застосовувати норми Статуту залізниць України, яким встановлено обмежену відповідальність перевізника у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, яка визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Умовами Договору постачання № 1-1-2021/030 від 19.08.2021 передбачена базова договірна ціна вугілля, яка зазначається у відповідних Специфікаціях, та фактична договірна ціна вугілля, яка розраховується за фактом приймання вугілля, з урахуванням положень Договору і приплат/знижок, обумовлених у Специфікаціях.

В Специфікації № 2 до Договору сторони погодили базову ціна вугілля за 1 тонну на рівні 3 920,00 грн. без ПДВ, та обумовили, що остаточна ціна вугілля розраховується з урахуванням знижок та приплат.

Згідно Акту приймання-передачі вугільної продукції до Договору постачання №1-1-2021/030 від 19.08.2021, фактична ціна 1 т склала 4 056,89 грн. без ПДВ.

Таким чином апеляційним судом відхиляються доводи апелянта про необхідність здійснення розрахунку вартості нестачі вантажу із застосуванням базової вартості вугілля, оскільки такі твердження є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2022 у справі № 904/202/22 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2022 у справі № 904/202/22 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А.Коваль

Суддя А.Є.Чередко