ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2022 року м.Дніпро Справа № 904/307/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

судді Чередко А.Є., Мороза В.Ф.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївка Агро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2022 (повне судове рішення складене 11.08.2022, суддя Дупляк С.А.) у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон", м.Дніпро

до товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївка Агро", м.Дніпро

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївка Агро" 1 557 955,00 грн, з яких: 1 196 096,00 грн основної заборгованості; 110 916,88 грн пені; 250 942,12 грн тридцяти процентів річних.

У заяві про зменшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 696451,64 грн основного боргу, 148 123,19 грн - пені, 341 002,73 грн - 30% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу № 4886АЛ від 24.06.2020.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2022 у даній справі позовні вимоги задоволено у повному обсязі; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївка Агро" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" 696 451,64 грн основної заборгованості, 148 123,18 грн пені, 341 002,73 грн процентів річних, 17783,66 грн судового збору, 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Повернуто товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 5585,66 грн, сплата якого підтверджується платіжним дорученням №3286 від 24.01.2022 на суму 23369,32 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідачем не надано доказів оплати товару в сумі 20 385,84 грн, що еквівалентно 696 451,64 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем строку оплати, підлягає стягненню пеня у розмірі 148 123,18 грн та 30% річних від суми простроченого платежу у розмірі 341 002,73 грн.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Товариство з обмеженою відповідальністю "Софіївка Агро", не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Аргументуючи апеляційну скаргу заявник вказує, що відповідно до п.3.1 договору курс євро для проведення розрахунків повинен визначатись на 14.07.2020, 29.09.2020, 29.10.2020, 29.11.2020, 29.03.2021, 29.07.2021, 29.09.2021, або на дату, яка передувала даті фактичного платежу. Дати 01.06.2022 для визначення курсу євро договір не передбачає, також, ніяких платежів 02.06.2022 відповідачем не проводилось.

Отже, визначення судом для проведення розрахунку заборгованості курсу євро станом на 01.06.2022 суперечить п.3.1 договору. Сума заборгованості у розмірі 696 451,64 грн визначена з порушенням умов договору.

Скаржник стверджує, що останній розгорнутий розрахунок позовних вимог, який є додатком до заяви про зменшення позовних вимог позивача від 02.06.2022, також не містить посилань на 01.06.2022, як на дату визначення курсу євро для розрахунку заборгованості. Позивач в своєму розрахунку вказав, що заборгованість розрахована виходячи з курсу євро у розмірі 30,6555 станом на 28.10.2021.

Крім того, відповідно до вказаного розрахунку сума заборгованості, вимоги про стягнення якої розглядались судом, становить 620 773,88 грн, а не 696 451,64 грн, як стягнуто судом. Таким чином, на думку скаржника, ухвалюючи рішення, місцевий суд вийшов за межі позовних вимог, порушивши вимоги ст.14, ч.2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що до позовної заяви жодних роздруківок курсів валют чи інших доказів курсів валют на розрахункові дати на час (16-00) не було додано.

Відповідно до положень ст.80 Господарського процесуального кодексу України роздруківка курсів валют, надана позивачем до суду разом із заявою про зменшення розміру позовних вимог від 02.06.2022, не могла прийматися судом першої інстанції до розгляду як така, що подана з порушенням строку і процедури подання доказів до суду.

Скаржник звертає увагу, що надані позивачем роздруківки з курсами валют, не відповідають тим, які вказані на сайті, їх походження невідоме, отже вони не можуть бути взяті до уваги.

На сайті www.udinform.com міжбанківської інформаційної системи "УкрДілінг" щоденно вказується декілька різних варіантів курсів кожної валюти: мінімальний та максимальний за день, а також курси продажу та купівлі валюти. Позивач здійснює розрахунки розміру платежів та заборгованості відповідача виходячи з курсу євро "ASK", тобто курсу продажу валюти, який є більшим порівняно з курсом "BID", тобто купівлі валюти.

Відповідач вказує, що відповідно до принципу contra proferentem, умови договору щодо курсу валюти, який має застосовуватись для обрахування сум платежів відповідача, необхідно тлумачити проти позивача, а саме, що для обрахування сум платежів відповідача необхідно брати курс купівлі валюти "BID", який був встановлений на 16:00 відповідного дня, коли кошти відповідача зараховувались на рахунок позивача. Більш того, визначаючи розмір заборгованості, яка стягується, суд не вказав, який саме курс "ASK" чи "BID" було використано судом та з яких підстав.

Відповідно до графіку оплати товару датою здійснення восьмого платежу є 30.10.2021 (вихідний день - субота). Позивач для обрахунку розміру платежу взяв курс валют на 28.10.2021, що не відповідає умовам договору.

Скаржник вважає, що заявлені до стягнення пеня та 30% річних підлягають зменшенню на 50% від заявлених вимог, оскільки позивачем у відповіді на відзив не зазначено та не надано доказів на підтвердження наявності погіршення власного фінансового стану, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій відповідача з виконання умов договору, що свідчить про відсутність таких обставин.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції, позивач вказує, що умови договору, зокрема його п.3.1, містять достатньо чіткі дані, які дозволяють визначити курс євро, що має застосовуватись для обрахунку вартості товару, а надані позивачем до матеріалів справи роздруківки курсів валют підтверджують відповідні курси євро, вказані у розрахунках до позовної заяви та заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Розрахунок боргу в гривні на момент складання позовної заяви (18.01.2022) та заяви про зменшення розміру позовних вимог (01.06.2022) здійснено на підставі приписів ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України та п.3.1 договору, відповідно останнього відомого курсу продажу євро, встановленому у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг".

Позивач зазначає, що при поданні позовної заяви сума основної заборгованості складала 1 196 096,00 грн, а при зменшенні розміру позовних вимог - 696 451,64 грн, тому посилання відповідача на вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог не заслуговує уваги.

Позивач звертає увагу, що додаток №3 до заяви про зменшення розміру позовних вимог (роздруківка курсу валют за період з 24.06.2020 по 02.06.2022) є публічно доступною інформацією, яка цілком логічно не могла існувати при подання позовної заяви 19.01.2022.

Розмір пені (неустойки), з урахуванням заяви №0206/22-1К від 02.06.2022 про зменшення розміру позовних вимог, який заявлено до стягнення з відповідача у цій справі, складає лише 21,27% від суми основного боргу, в той час як прострочення останнім оплати за товар становило більше 6 місяців. За цей період відповідачем не вчинялося жодних дій ні з мирного врегулювання питання щодо наявної заборгованості, ні повідомлено про причини неможливості своєчасної сплати боргу, ні здійснено часткових періодичних оплат, які свідчили б про бажання добросовісно виконати свої зобов`язання в межах договору купівлі-продажу №4886АЛ від 24.06.2020, а отже, на думку позивача, відсутні підстави для зменшення розміру пені (неустойки), заявленої до стягнення у цій справі.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2022 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.09.2022 відкладено вирішення питання щодо прийняття апеляційним господарським судом певного процесуального рішення з розгляду даної апеляційної скарги після надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

07.09.2022 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2022 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, повідомлено скаржника про можливість усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом надання доказів сплати судового збору в розмірі 26675,49 грн, тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

На виконання вимог ухвали суду від 12.09.2022 скаржником надано докази усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 22.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "СОФІЇВКА АГРО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2022; призначено справу до розгляду на 20.10.2022 на 12 годин 00 хвилин.

20.10.2022 у судове засідання з`явився представник позивача, який надав відповідні пояснення.

Відповідач наданим йому процесуальним правом не скористався та не забезпечив у судове засідання явку повноважного представника, у поданому клопотання просить розгляд справи відкласти з посиланням на участь його представника у проведенні слідчих дій.

Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено право кожного на судовий розгляд його справи упродовж розумного строку.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України також закріплено розумність строків розгляду справи судом як одну з основних засад (принципів) господарського судочинства.

Частинами 11,12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглядаючи клопотання учасника справи про відкладення розгляду апеляційної скарги, повинен оцінити обставини, на які останній посилається у ньому як на підставу для відкладення з точки зору їх поважності та за результатами такої оцінки або визнати такі причини неявки поважними і, як наслідок, відкласти розгляд справи, або відмовити у задоволенні такого клопотання у разі визнання причин неявки представника учасника справи неповажними.

У пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 зазначено, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

У разі відкладення розгляду справи за відсутності достатніх підстав, будуть порушені розумні строки тривалості судового провадження, що в свою чергу може бути порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано доказів в підтвердження викладених у заяві обставин щодо участі його представника у проведенні слідчих дій, чинне процесуальне законодавство не визначає пріоритетності одних судових процесів перед іншими, колегія суддів вважає, що викладені у клопотанні причини неявки представника відповідача у судове засідання є неповажними, у зв`язку з чим клопотання про відкладення розгляду справи судом апеляційної інстанції залишається без задоволення.

20.10.2022 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

24.06.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" (далі - позивач, продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю (далі - відповідач, покупець) укладено договір №4886АЛ купівлі-продажу (далі - договір), за умовами якого продавець зобов`язався продати, а покупець прийняти та оплатити трактор Deutz-Fahr Agrotron X720 #WSXL930400LD50068 (далі - товар) (п. 1.1 договору).

Комплектація товару та строк його оплати обговорені в додатку №1 до договору, що є його невід`ємною частиною (п. 1.2 договору).

Ціна за товар формується виходячи з вартості товару в євро (в еквіваленті, по курсу, передбаченому цим договором) і встановлюється в українських гривнях, та вказується в додатку №1 до договору. При цьому оплата товару здійснюється в національній валюті України у відповідності до нижченаведеної формули за відрахуванням раніше здійснених платежів: S = Z x A грн, де: S ціна товару на момент оплати, (грн); Z узгоджена сторонами ціна товару у валюті, зазначена у п. 3.2 цього договору; A міжбанківський курс продажу євро, встановлений у міжбанківській інформаційній системі «УкрДілінг» (сайт www.udinform.com), сформований на 16:00 за Київським часом (далі міжбанківський курс) на дату, що передує даті фактичної сплати покупцем коштів за товар. В ціну товару включається вартість відповідального зберігання товару до 13 днів на складі постачальника (п.3.1 договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою №1 від 31.07.2020).

Загальна вартість товару (ціна договору) становить 4 068 603,00 грн, в тому числі ПДВ 20% у розмірі 678.100,50 грн, що в еквіваленті за Міжбанківським курсом на дату, що передує даті укладання цього договору, становить 135 000,00 євро (п. 3.2 договору).

Розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України згідно з п.3.1 договору та додатком №1 до договору (п. 3.3 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 24.06.2021, але, у будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе договірних зобов`язань (п. 10.1 договору).

Між сторонами складений акт приймання-передачі від 31.07.2020, який підтверджує, що позивач передав відповідачу, а відповідач прийняв товар згідно специфікації, а саме трактор Deutz-Fahr Agrotron X720 #WSXL930400LD50068.

З моменту підписання цього акту зобов`язання позивача з передачі товару вважаються виконаними (п. 3 акту).

Відповідач за товар розрахувався частково, у зв`язку з чим (з урахуванням перерахунку суми заборгованості відповідача станом на дату складання цієї заяви за курсом продажу євро, встановленому у міжбанківських інформаційній системі «Укрділінг» (сайт www.udinform.com), сформованому на 16 год 00 хв за Київським часом на 01.06.2022) заборгованість складає 696 451,64 (20.385,84 євро х 34,1635 грн за 1 євро).

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626, частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

У статті 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Приписами частин першої, другої статті 712 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з вимогами частини першої статті 265 Господарського кодексу України, визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв товар згідно специфікації, а саме Трактор Deutz-Fahr Agrotron X720 #WSXL930400LD50068, що підтверджується актом приймання-передачі від 31.07.2020.

Зі сторони відповідача акт приймання-передачі від 31.07.2020 підписаний Карпенком Ю.В., який з 21.02.2017 є керівником товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївка Агро", що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п. 5.1 договору платежі за товар здійснюються покупцем на користь продавця за банківськими реквізитами, вказаними в договорі, в 8 етапів:

- 1-й етап перший платіж;

- 2-й етап другий платіж;

- 3-й етап третій платіж;

- 4-й етап четвертий платіж;

- 5-й етап п`ятий платіж;

- 6-й етап шостий платіж;

- 7-й етап сьомий платіж;

- 8-й етап оплата ціни договору, яка залишилася.

Платежі здійснюються у відповідності з Графіком оплати товару, вказаним в додатку №1 до цього договору, з обов`язковим врахуванням вимог розділу 3 цього договору, а саме:

1.Перший платіж 13 500,00 євро, що еквівалентно 406 860,30 грн в т. ч. ПДВ до 15.07.2020;

2.Другий платіж 13 500,00 євро, що еквівалентно 406 860,30 грн в т. ч. ПДВ до 30.09.2020;

3.Третій платіж 20 250,00 євро, що еквівалентно 610 290,45 грн в т. ч. ПДВ до 30.10.2020;

4.Четвертий платіж 20 250,00 євро, що еквівалентно 610 290,45 грн в т. ч. ПДВ до 30.11.2020;

5.П`ятий платіж 13 500,00 євро, що еквівалентно 406 860,30 грн в т. ч. ПДВ до 30.03.2021;

6.Шостий платіж 13 500,00 євро, що еквівалентно 406 860,30 грн в т. ч. ПДВ до 30.07.2021;

7.Сьомий платіж 20 250,00 євро, що еквівалентно 610 290,45 грн в т. ч. ПДВ до 30.09.2021;

8.Оплата суми договору, що залишилася 20 250,00 євро, що еквівалентно 610.290,45 грн в т. ч. ПДВ до 30.10.2021.

З урахуванням наведеного остаточний розрахунок за договором відповідач повинен був здійснити в строк до 30.10.2021.

Судами встановлено та не заперечується учасниками справи, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 02.06.2022 становить 20 385,84 євро.

За змістом п.3.1 договору при здійсненні розрахунку враховується міжбанківський курс продажу євро, встановлений у міжбанківській інформаційній системі «УкрДілінг» (сайт www.udinform.com), сформований на 16:00 за Київським часом (далі міжбанківський курс) на дату, що передує даті фактичної сплати покупцем коштів за товар.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення позивачем суми заборгованості, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог вих.№0206/22-1К від 02.06.2022, за курсом продажу євро, встановленому у міжбанківських інформаційній системі «Укрділінг» (сайт www.udinform.com), сформованому на 16 год 00 хв за Київським часом на 01.06.2022, суд першої інстанції правильно зазначив, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 696 451,64 грн (міжбанківський курс євро до гривні 34,1635 грн за 1 євро).

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів сплати заборгованості у розмірі 20 385,84 євро, що еквівалентно 696 451,64 грн.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 696 451,64 грн.

Відповідно до частини другої ст.193, частини першої 1 ст.216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Водночас відповідно до положень пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний розділ доповнено пунктом 7 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, який набув чинності 02.04.2020.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", прийнятої відповідно до ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 №956, від 09.12.2020 №1236, від 17.02.2021 №104, від 21.04.2021 №405 був неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду справи.

Спірний договір був укладений між сторонами 24.06.2020, що свідчить про обізнаність сторін зі змінами до положень, зокрема, статті 232 Господарського кодексу України, які набули чинності (02.04.2020), на момент підписання договору.

Пунктом 6.2 договору визначено, що у разі порушення покупцем строків оплати, передбачених договором, він сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу, за кожен день прострочення платежу за весь період прострочення.

Позивач нарахував пеню за загальний період прострочення з 31.03.2021 по 02.06.2022 на загальну суму 148 123,18 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів вважає, що розрахунок відповідає передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, є обґрунтованим та арифметично вірним, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 148 123,18 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.2 договору визначено, що у разі порушення покупцем строків оплати, передбачених договором, він сплачує покупцю 30% річних від суми простроченого платежу.

Позивач нарахував тридцять процентів річних за загальний період прострочення з 16.07.2020 по 02.06.2022 на загальну суму 341 002,73 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів річних, вважає його арифметично правильним та нарахованим відповідно до чинного законодавства, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції відповідачем заявлено про зменшення пені на 30% та річних на 50 %.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміром неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення стороною порушення та/або його наслідків тощо.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18).

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначити конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).

Апеляційний господарський суд зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 у справі № 923/536/18, від 10.04.2019 у справі №905/1005/18, від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18, від 30.09.2019 у справі №905/1742/18, від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Саме суд першої та апеляційної інстанцій користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення [правові висновки Верховного Суду у постановах у справі № 925/74/19, від 02.06.2021 у справі №5023/10655/11 (922/2455/20).

Відповідно до ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановле

В обґрунтування наявності підстав для зменшення штрафних санкцій, відповідач посилається на те, що наявна прострочка виникла через складне фінансове становище відповідача, яке не дає можливості вчасно здійснювати свої грошові зобов`язання за договором перед позивачем. При цьому, відповідач вказує, що він систематично здійснював заходи з оплати за оставлений товар, що підтверджується наданим позивачем розрахунком до позовної заяви.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача щодо підстав зменшення пені та штрафу, місцевий господарський суд зазначив, що відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження наявності скрутного майнового становища.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідачем не надано доказів поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені та штрафу наслідкам порушення.

З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення пені та відмову у задоволенні відповідного клопотання відповідача.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що визначення судом для проведення розрахунку заборгованості курсу євро станом на 01.06.2022 суперечить п.3.1 договору.

Так, за змістом п.3.1 договору курс євро для проведення розрахунків повинен визначатись на 14.07.2020, 29.09.2020, 29.10.2020, 29.11.2020, 29.03.2021, 29.07.2021, 29.09.2021, або на дату, яка передувала даті фактичного платежу.

Станом на 02.06.2022 (дата складання заяви про зменшення позовних вимог) заборгованість відповідача перед позивачем становить 20 385,84 євро. Доказів фактичної сплати заборгованості у вказаному розмірі станом на 02.06.2022 матеріали справи не містять, відповідачем не надано. Отже, судом першої інстанції правомірно враховано курс євро для проведення розрахунків станом на 01.06.2022.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання скаржника на вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог, оскільки при поданні позовної заяви сума основної заборгованості складала 1 196 096,00 грн, а при зменшенні розміру позовних вимог - 696451,64 грн.

Твердження відповідача про те, що для обрахування сум платежів відповідача необхідно брати курс купівлі валюти "BID", а не "ASK" суперечать п.3.1 договору, яким встановлено, що оплата товару здійснюється в національній валюті України у відповідності до формули S = Z х А, де S - ціна товару на момент оплати (грн), Z - узгоджена сторонами ціна товару у валюті, зазначена у п.3.2. договору, А - міжбанківський курс продажу євро, встановлений у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг".

Колегія суддів враховує, що значення "ASK" по відповідній валюті - це ціна, за якою трейдер на біржі готовий продати валюту, а "BID" - ціна, за якою трейдер на біржі готовий купити цю валюту.

Таким чином, "ASK" - це міжбанківський курс продажу євро, про який йдеться у п.3.1 договору, а тому саме курс "ASK" підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Скаржником не доведено належними та допустимими доказами, що надані позивачем роздруківки з курсами валют, не відповідають тим, які вказані на сайті.

В решті рішення місцевого господарського суду не оскаржується, а тому судом першої інстанції не переглядається.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи відповідача, зазначені в апеляційній скарзі, не приймаються апеляційним господарським судом, оскільки вони спростовуються викладеними приписами законодавства та встановленими обставинами у справі, і не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено невірне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при розгляді справи.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївка Агро" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2022 у справі №904/307/22 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку

Постанова складена у повному обсязі 28.10.2022.

Головуючий В.О.Кузнецов

Судді А.Є.Чередко

В.Ф.Мороз