РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.10.2022Справа № 910/920/22
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом НАЦІОНАЛЬНОГО БАНКУ УКРАЇНИ

до відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МИРБО ЛТД"

про стягнення 88 624,00 грн.,

без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

НАЦІОНАЛЬНИЙ БАНК УКРАЇНИ звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МИРБО ЛТД" про стягнення 88 624,00 грн. штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 103078 від 05.05.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви у десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України , справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України , питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2022 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, ухвалою було встановлено строк відповідачу, який становить 15 днів з дня вручення вказаної ухвали, для подачі до суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву, а також усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

18.07.2022 відповідач подав відзив на позов, в якому заперечував проти позовних вимог.

21.07.2022 позивач подав відповідь на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України , у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Між Національним банком України (позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МИРБО ЛТД" (відповідач, виконавець) на підставі Закону України "Про публічні закупівлі" був укладений Договір № 103078 від 05.05.2021 (далі - Договір) про надання послуг з технічного обслуговування систем вентиляції, кондиціювання, теплопостачання, холодного та гарячого водопостачання, водовідведення будівель і споруд Національного банку України в м. Києві, згідно з умовами якого виконавець зобов`язується на власний ризик, власними силами та, у разі потреби, з залученням субпідрядних організацій, надати, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити якісно надані послуги з технічного обслуговування - 50530000-9-1, згідно з додатками 1, 2, 3, 4, 5 до цього Договору (пункт 1.1. Договору).

Послуги надаються протягом 24 календарних місяців з дати підписання Договору (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору загальна цього Договору становить 26 199 997,86 грн. без ПДВ.

Пунктами 2.3, 2.4. Договору встановлено, що вид та перелік послуг зазначені в Додатках 2, 4, а найменування послуг, обсяги, строки, місце порядок та умови їх надання визначаються у Додатках 1, 2, 3, 4 до цього Договору та на підставі планів графіків, заявок, графіку роботи персоналу, затверджених Замовником, і відповідно до виду послуг, періодичності їх надання або потреби Замовника в цих послугах.

Позивач зазначає, що за результатами робіт за червень 2021 року, Національним банком України було складено Акт № 4 від 13.07.2021 про виявлення недоліків під час надання послуг згідно з Договором, які, зокрема, виявилися у не наданні послуг з профілактичного технічного обслуговування систем вентиляції та кондиціювання, що передбачені Додатком 2 до Договору на об`єктах №4 та №6. Також певні недоліки виявилися у ненаданні послуг з технічного обслуговування щодо усунення несправностей по 16-ти окремим заявкам.

Таким чином, за доводами позивача, Відповідачем в порушення умов Договору не було надано належним чином договірні послуги з технічного обслуговування, які передбачені умовами Договору та окремими Додатками до Договору, внаслідок чого позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 65-0008/81986 (щодо сплати штрафних санкцій за порушення умов договору) та лист №65-0008/82590 від 06.09.2021 про розірвання Договору в односторонньому порядку, з посиланням на п. 6.2.1. Договору.

У відповідь на листи позивача відповідач надіслав лист № 297 від 08.09.2021, яким висловив власний перелік претензій та запропонував розірвати Договір за згодою сторін з 09.09.2021.

Утім, наполягаючи на істотному порушенні відповідачем умов Договору та посилаючись на власне право щодо нарахування неустойки за порушення виконавцем строків виконання зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача 88 624,00 грн. штрафних санкцій.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 627 Цивільного кодексу України закріплений принцип свободи договору, згідно із яким відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Поряд з наведеним статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, керуючись принципом свободи договору сторони передбачили, що неякісно надані послуги та використані вузли, що необхідні для виконання умов цього Договору, замовником не приймаються та не оплачуються (п. 5.8. Договору).

Згідно з пунктами 5.9, 5.10. Договору замовнику надано право висловлювати зауваження до якості послуг, що надаються виконавцем, в тому числі шляхом складання акту про виявленні недоліки у наданні послуг, в якому зазначається перелік зауважень. На виконавця, у свою чергу, покладається обов`язок висловити заперечення або усунути недоліки у строк, зазначений у повідомленні замовника.

При цьому, згідно з п. 5.11. Договору факт складання акта про виявлення недоліків у наданні послуг є підтвердженням порушення умов Договору щодо якості послуг.

Так, матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що за результатами робіт за червень 2021 року, Національним банком України було складено Акт № 4 від 13.07.2021 про виявлення недоліків під час надання послуг згідно з Договором, які, зокрема, виявилися у не наданні послуг з профілактичного технічного обслуговування систем вентиляції та кондиціювання, що передбачені Додатком 2 до Договору на об`єктах №4 та №6. Також певні недоліки виявилися у ненаданні послуг з технічного обслуговування щодо усунення несправностей по 16-ти окремим заявкам.

Судом встановлено, що складений позивачем Акт № 4 від 13.07.2021 з переліком виявлених недоліків було підписано представником виконавця (технічним директором П. Шевчуком) без заперечень та зауважень. Проте, доказів повного усунення виявлених позивачем недоліків матеріали справи не містять. У відзиві на позовну заяву відповідач так само не спростовує наявність визначених недоліків, а також не надає доказів щодо виправлення таких недоліків та факту надання послуг належної якості у встановлений Договором строк.

Пунктом 6.2.1 Договору передбачено, що Замовник має право у разі невиконання або неналежного (неповного/неякісного) виконання Виконавцем зобов`язань за цим договором, достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір, письмово повідомивши про це Виконавця у строк не менше ніж за 30 календарних днів до дати фактичного розірвання договору.

Скориставшись наданим йому умовами Договору правом, позивач направив відповідачу лист №65-0008/82590 від 06.09.2021 про розірвання Договору в односторонньому порядку, з посиланням на п. 6.2.1. Договору.

У відповідь на листи позивача відповідач надіслав лист № 297 від 08.09.2021, яким висловив власний перелік претензій та запропонував розірвати Договір за згодою сторін з 09.09.2021.

Проте доказів врегулювання конфлікту та досягнення остаточної згоди щодо строку розірвання договору сторони суду не надали.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що на момент розгляду даного спору Договір є розірваним в односторонньому порядку з ініціативи позивача, як замовника, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов вказаного договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 8.2 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором винна Сторона, що встановлюється за згодою Сторін або за рішенням суду, повинна відшкодувати іншій Стороні на її вимогу збитки в повному обсязі, якщо вони завдані в період чи внаслідок виконання умов цього Договору.

Відповідно до п. 8.3. Договору, у разі порушення строків виконання зобов`язань, передбачених цим Договором (у тому числі, але не виключно, строків надання послуг, визначених в Додатку 2 до цього Договору, план-графіках, заявках Замовника, графіку роботи персоналу, строків реагування на аварійні ситуації; строку передбаченого пунктом 2.11 Договору; за винятком обставин, викладених у пункті 8.4 Договору), Виконавець на вимогу Замовника виплачує штрафні санкції протягом 10 (десяти) робочих днів після отримання цієї вимоги в розмірі 0,002% від загальної вартості цього Договору за кожен(у) день (зміну) прострочення до дня, що передує дню фактичного виконання зобов`язань. За прострочення надання послуг понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 0,05% від загальної вартості цього Договору.

Пунктом 8.4. Договору передбачено, що у разі несвоєчасного усунення несправностей (недоліків) з Виконавця на вимогу Замовника стягується штраф у розмірі 0,1% від загальної вартості послуг на відповідному об`єкті Замовника за місяць, у якому виявлені зазначені недоліки. За прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від загальної вартості послуг на відповідному об`єкті Замовника за місяць, у якому виявлені зазначені недоліки.

З урахуванням встановленого судом факту розірвання укладеного сторонами договору з ініціативи позивача, обумовленої неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій на підставі пунктів 8.2. - 8.4. договору заявлена правомірно.

Зважаючи на обов`язок суду з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, не виходячи при цьому за межі позовних вимог, суд здійснив перевірку наданого позивачем розрахунку та дійшов висновку про те, він виконаний арифметично вірно з дотриманням вимог чинного законодавства та умов укладеного сторонами договору. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 88 624,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову, з покладенням повної суми судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МИРБО ЛТД" (Україна, 02092, місто Київ, ВУЛИЦЯ АЛМА-АТИНСЬКА, будинок 39-В, ідентифікаційний код 39342111) на користь НАЦІОНАЛЬНИЙ БАНК УКРАЇНИ (Україна, 01601, місто Київ, ВУЛИЦЯ ІНСТИТУТСЬКА, будинок 9, ідентифікаційний код 00032106) штрафні санкції у розмірі 88 624,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 24.10.2022.

Суддя І.В. Приходько