РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.10.2022Справа № 910/6108/22

За позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

про стягнення 159 194,79 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А.Р.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - позивач, ПРАТ "УПСК") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 1387/17 від 14.07.2022 до Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (далі - відповідач, ТЗДВ "Експрес Страхування") про стягнення 159 194,79 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані приписами статей 215, 216, 1212 Цивільного кодексу України, враховуючи які позивач стверджує, що кошти у сумі 130 000,00 грн, отримані відповідачем від позивача як здійснення страхового відшкодування за полісом №ЕР/102796812, що визнаний рішенням суду нікчемним, являються такими, які відповідач безпідставно отримав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 позовну заяву ПРАТ "УПСК" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

11.08.2022 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якості додатку до якої додано уточнену позовну заяву № 16150/17 від 04.08.2022.

Подану позивачем уточнену позовну заяву суд розцінив як заяву про зміну предмету позову та прийняв її до розгляду.

Отже, суд розглядає вимоги, заявлені позивачем в уточненій позовній заяві про стягнення з відповідача: 130 000,00 грн безпідставно отриманих коштів, які були сплачені ПРАТ "УПСК" як страхове відшкодування за полісом №ЕР/102796812, що був визнаний судом нікчемним; 26 170,95 грн інфляційних витрат; 3 023,84 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 прийнято позовну заяву ПРАТ "УПСК" до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6108/22, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі.

05.09.2022 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає повністю.

26.10.2022 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи копій документів на підтвердження витрат позивача на надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено подані сторонами заяви по суті справи та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (далі - ТЗДВ "Експрес Страхування") звернулося з позовом до відповідачів: Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - ПРАТ "УПСК") та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (далі - ПРАТ "СК "ВУСО") про стягнення суми страхового відшкодування у порядку суброгації у загальному розмірі 180 000,00 грн, з яких: 130 000,00 грн - ПРАТ "УПСК" та 50 000,00 грн - з ПРАТ "СК "ВУСО".

Позовні вимоги ТЗДВ "Експрес Страхування" за вищевказаним позовом були обґрунтовані тим, що ТЗДВ "Експрес Страхування" на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів "КАСКО" №777.20.2528205 від 29.04.2020 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) виплатило страхове відшкодування, а тому до ТЗДВ "Експрес Страхування" відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду. Оскільки цивільна-правова відповідальність власника/водія транспортного засобу "Skoda Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилась ДТП, була застрахована у ПРАТ "УПСК" та ПРАТ "СК "ВУСО", ТЗДВ "Експрес Страхування" заявлено до відповідачів позов про відшкодування шкоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 було прийнято вказану позовну до розгляду, відкрито провадження у справі №910/3005/21.

12.05.2021 ПРАТ "УПСК" на підставі страхового акту № 999/037/011132/21/1 здійснило виплату страхового відшкодування на користь ТЗДВ "Експрес Страхування" у розмірі 130 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 14181 від 12.05.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/3005/21 позов ТЗДВ "Експрес Страхування" задоволено частково, стягнуто з ПРАТ "СК "ВУСО" на користь позивача страхове відшкодування у сумі 50 000,00 грн, в частині вимог до ПРАТ "УПСК" у задоволенні позову відмовлено.

Господарський суд міста Києва у рішенні від 18.05.2021 у справі №910/3005/21 встановив, що транспортний засіб "Skoda Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 був застрахований у ПРАТ "УПСК та у ПРАТ "СК "ВУСО", електронний поліс №КІК3TDR-200T0N2 укладений з ПРАТ "СК "ВУСО" був укладений раніше, а ніж поліс №ЕР/102796812, що укладений з ПРАТ "УПСК". Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів повідомлення ПРАТ "УПСК" про вже існуючий поліс страхування, поліс №ЕР/102796812, укладений з ПРАТ "УПСК" є нікчемним в силу п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України, а відтак ПРАТ "УПСК" не є особою, що зобов`язана виплатити на користь позивача заявлене до стягнення страхове відшкодування в сумі 130 000,00 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/3005/21 залишено без змін.

Північний апеляційний господарський суд у постанові від 04.10.2021 дійшов висновку, що оскільки поліс страхування транспортного засобу "Skoda Octavia" реєстраційний номер НОМЕР_1 укладено з ПРАТ "УПСК" пізніше (30.01.2020), ніж електронний поліс №КІК3TDR-200T0N2 (29.01.2020), місцевий господарський суд прийшов до правомірного висновку стосовно того, що поліс страхування, укладений з ПРАТ "УПСК", є нікчемним.

Ухвалою Верховного Суду від 24.11.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі № 910/3005/21 за касаційною скаргою ТЗДВ "Експрес Страхування" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 та на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/3005/21, в частині відмови у задоволенні позову до ПРАТ "УПСК".

Враховуючи наведене, ПРАТ "УПСК" вважає, що встановлені судами у справі №910/3005/21 обставини являються підставою для повернення ТЗДВ "Експрес Страхування" коштів у сумі 130 000,00 грн повністю, оскільки визнання судом полісу №ЕР/102796812 нікчемним позбавляє ТЗДВ "Експрес Страхування" права щодо отримання страхового відшкодування, яке було сплачено за даним полісом, а кошти у сумі 130 000 грн являються такими, які ТЗДВ "Експрес Страхування" безпідставно отримало.

05.11.2021 ПРАТ "УПСК" звернулось до ТЗДВ "Експрес Страхування" з Претензією (заявою) № 8588/17 від 05.11.2021, згідно якої просило ТЗДВ "Експрес Страхування" перерахувати у добровільному порядку 130 000,00 грн безпідставно виплачених ПРАТ "УПСК".

У відповідь на наведену претензію, ТЗДВ "Експрес Страхування" листом № 8832/07-3.20.1192 від 22.11.2021 повідомило, що заявлені вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки ТЗДВ "Експрес Страхування" отримало кошти від ПРАТ "УПСК" на підставі добровільного організаційно-розпорядчого рішення, відповідальність за яке та комерційні ризики, пов`язані з прийняттям такого рішення, несуть відповідальні особи відповідно до страхового акту № 999/037/011132/21/1.

Не погоджуючись із запереченнями ТЗДВ "Експрес Страхування" щодо неповернення безпідставно отриманих коштів, ПРАТ "УПСК" (позивач) звернулось з даним позовом до суду про стягнення з ТЗДВ "Експрес Страхування" (відповідача) 130 000,00 грн безпідставно отриманих коштів, які були сплачені ПРАТ "УПСК" як страхове відшкодування за полісом №ЕР/102796812, що був визнаний судом нікчемним, а також, з огляду на прострочення відповідачем виконання зобов`язання щодо повернення безпідставно одержаних коштів, про стягнення з відповідача 26 170,95 грн інфляційних витрат та 3 023,84 грн 3% річних за період з 05.10.2021 по 14.07.2022.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, визнання судом полісу №ЕР/102796812 нікчемним тягне за собою для відповідача наслідки, що передбачені ст. 1212 ЦК України, оскільки на момент виплати страхового відшкодування у ПРАТ "УПСК" були наявні підстави для здійснення страхового відшкодування, проте після визнання полісу №ЕР/102796812 нікчемним підстава, на якій дані кошти були отримані відповідачем, відпала.

Відповідач відповідно до відзиву на позовну заяву позовні вимоги не визнав повністю з огляду на таке.

Враховуючи приписи ч. 7 ст. 75 ГПК України, згідно яких правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду, відповідач вважає, що правові оцінки, надані господарськими судами під час вирішення спору у справі № 910/3005/21, не є обов`язковими для господарського суду у справі № 910/6108/22.

Відповідач зазначає, що поліс № ЕР/102796812 від 30.01.2020, укладений ПРАТ "УПСК", є обов`язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а електронний поліс №КІК3TDR-200T0N2 від 29.01.2020, укладений ПРАТ "СК "ВУСО", є комплексним страхуванням добровільної цивільної відповідальності.

Отже, висновок судів у справі № 910/3005/21 про нікчемність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №ЕР/102796812 від 30.01.2020 є помилковим, оскільки іншого полісу обов`язкового страхування не укладалось і не згадується у текстах судових рішень.

Відповідач вважає, що у ПРАТ "УПСК" виник обов`язок із виплати страхового відшкодування за укладеним правочином, який був виконаний добровільно, до розв`язання спору у справі № 910/3005/21.

Відповідач просить суд застосувати правові висновки, які містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.03.2018 у справі № 916/4613/15, а також звернути увагу на окремі судові рішення із аналогічних спірних відносин: постанову Одеського апеляційного суду від 26.08.2021 у справі № 750/5351/19; постанову Херсонського апеляційного суду від 14.04.2021 у справі № 665/932/20; постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15- ц.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Приписами статей 78, 79 ГПК України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності господарського судочинства (ст. 14 ГПК України), позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Предметом позову у даній справі № 910/6108/22 є вимога позивача (ПРАТ "УПСК"), зокрема, про стягнення з відповідача (ТЗДВ "Експрес Страхування") 130 000,00 грн безпідставно отриманих коштів, які були сплачені ПРАТ "УПСК" як страхове відшкодування за полісом №ЕР/102796812, що був визнаний судом нікчемним.

Судом по матеріалам справи встановлено, що позивач відповідно до платіжного доручення № 14181 від 12.05.2021 перерахував 130 000,00 грн на користь відповідача. У призначенні платежу наведеного платіжного доручення зазначено: "Страхове відшкодування згідно Акту № 999/037/011132/21/1. За автомобіль держ. номер НОМЕР_2 ".

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/3005/21 за позовом ТЗДВ "Експрес страхування" до ПРАТ "УПСК" та ПРАТ "СК "ВУСО" про стягнення суми страхового відшкодування у порядку суброгації у загальному розмірі 180000,00 грн, з яких: 130000,00 грн - з ПРАТ "УПСК" та 50000,00 грн - з ПРАТ "СК "ВУСО".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 у справі №910/3005/21, яке набрало законної сили 04.10.2021, позов ТЗДВ "Експрес Страхування" задоволено частково, стягнуто з ПРАТ "СК "ВУСО" на користь позивача страхове відшкодування у сумі 50 000,00 грн, в частині вимог до ПРАТ "УПСК" у задоволенні позову відмовлено.

Господарським судом міста Києва у справі №910/3005/21 встановлено, що поліс №ЕР/102796812, укладений з ПРАТ "УПСК" є нікчемним в силу п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України, а відтак ПРАТ "УПСК" не є особою, що зобов`язана виплатити на користь позивача заявлене до стягнення страхове відшкодування в сумі 130 000,00 грн.

Переглядаючи справу №910/3005/21 в апеляційному порядку, Північний апеляційний господарського суду дійшов висновку про правомірність висновку місцевого господарського суду стосовно того, що поліс страхування №ЕР/102796812, укладений з ПРАТ "УПСК", є нікчемним.

Таким чином, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 у справі №910/3005/21, яке набрало законної сили 04.10.2021, встановлено обставини нікчемності полісу №ЕР/102796812, укладеного з ПРАТ "УПСК" (за яким застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Skoda Octavia" реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилась ДТП, що було предметом дослідження у справі № 910/3005/21).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведену норму ст. 75 ГПК України, суд дійшов висновку, що вищезазначені обставини щодо нікчемності полісу №ЕР/102796812, укладеного з ПРАТ "УПСК", встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 у справі №910/3005/21, яке набрало законної сили 04.10.2021, не доказуються при розгляді даної справи Господарського суду міста Києва № 910/6108/22, у якій бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідач вважає, що висновок судів у справі № 910/3005/21 про нікчемність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №ЕР/102796812 є помилковим, оскільки іншого полісу обов`язкового страхування у матеріалах справи не міститься, натомість, електронний поліс №КІК3TDR-200T0N2 є комплексним страхуванням саме добровільної цивільної відповідальності. Такі доводи відповідача суд відхиляє як безпідставні з огляду на наступне.

Положення про нікчемність договору страхування у випадку неповідомлення страховика про те, що об`єкт уже застрахований, міститься у главі 67 "Страхування" Цивільного кодексу України, яким регулюються усі цивільні відносини юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страхування може бути добровільним або обов`язковим (ст. 5 Закону України "Про страхування").

З огляду на викладене, суд зазначає, що така підстава нікчемності договору страхування, як неповідомлення страховика про те, що об`єкт уже застрахований, поширюється на усі види договорів страхування, незалежно від того, який договір було укладено раніше - договір добровільного страхування чи обов`язкового.

До того ж, обов`язок щодо повідомлення страховика про попереднє страхування об`єкта міститься як у Законі України "Про страхування", так і в Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до частини другої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Стаття 1212 ЦК України (глава 83 ЦК України) регулює випадки набуття, збереження майна без достатніх правових підстав.

Згідно з приписами частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 ЦК України).

Положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (пункт 1 частини 3 статті 1212 ЦК України).

Отже, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності наступних умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14.06.2022 у справі № 915/517/21 відсутністю правової підстава вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин та їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому положення статті 1212 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись і після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 920/1122/19, від 19.02.2020 у справі N 915/411/19, від 21.02.2020 у справі № 910/660/19, від 17.03.2020 у справі N 922/2413/19.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої стані 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.03.2018 у справі №904/5844/17, від 10.04.2018 у справі №910/6129/17, від 05.04.2018 у справі №914/833/17, від 04.05.2018 у справі № 927/468/17.

Отже, оскільки поліс №ЕР/102796812, укладений з ПРАТ "УПСК", визнано судом нікчемним, відтак ПРАТ "УПСК" не є особою, що зобов`язана виплатити на користь ТЗДВ "Експрес Страхування" страхове відшкодування в сумі 130 000,00 грн згідно Акту № 999/037/011132/21/1.

Таким чином, підстава, на якій позивачем (ПРАТ "УПСК") було здійснено виплату страхового відшкодування згідно Акту № 999/037/011132/21/1 на користь відповідача (ТЗДВ "Експрес Страхування"), згодом відпала, у зв`язку з чим сплачені позивачем на користь відповідача кошти у сумі 130 000,00 грн згідно платіжного доручення № 14181 від 12.05.2021 підлягають поверненню позивачу.

В порушення норм ч. 1 ст. 1212 ЦК України відповідач не повернув сплачені позивачем грошові кошти.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 130 000,00 грн безпідставно отриманих коштів, які були сплачені ПРАТ "УПСК" як страхове відшкодування за полісом №ЕР/102796812, що був визнаний судом нікчемним.

Суд зазначає, правові висновки, які містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.03.2018 у справі № 916/4613/15, на які посилався відповідач у відзиві на позовну заяву, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у даній справі № 910/6108/22, оскільки зазначену постанову прийнято за інших предмета і підстав позову, іншого суб`єктного складу учасників судового процесу, інших фактичних обставин та зібраних у справах доказів. Зокрема, у справі № 916/4613/15 предметом спору визначено стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, укладеного сторонами, після настання обумовленого ним страхового випадку, тоді як у даній справі № 910/6108/22 предметом спору визначено стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів, які були сплачені позивачем як страхове відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що був визнаний судом нікчемним.

Суд критично оцінює посилання відповідача на окремі судові рішення "із аналогічних спірних відносин", а саме на постанову Одеського апеляційного суду від 26.08.2021 у справі № 750/5351/19, постанову Херсонського апеляційного суду від 14.04.2021 у справі № 665/932/20. Суд зауважує, що відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду про застосування статті 1215 ЦК України, зроблений у постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц, згідно якого Велика Палата Верховного Суду вважає, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Суд звертає увагу, що згідно з частиною першою статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Враховуючи, що спірні правовідносини сторін у даній справі № 910/6108/22 не стосуються випадків, передбачених статтею 1215 ЦК України, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню, то посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц є необгрунтованим.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 26 170,95 грн інфляційних витрат та 3 023,84 грн 3% річних за період з 05.10.2021 по 14.07.2022.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України (п. 41 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17).

Враховуючи, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 у справі №910/3005/21, набрало законної сили 04.10.2021, відтак з цієї дати відповідач довідався, що спірні кошти у сумі 130 000,00 грн перераховані йому позивачем безпідставно.

Разом з цим суд звертає увагу, що строк повернення безпідставно одержаних коштів не встановлено.

Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача з претензією заявою № 8588/17 від 05.11.2021, згідно якої просив відповідача перерахувати у добровільному порядку протягом 30 днів з моменту отримання листа з цією претензією 130 000,00 грн, сплачених позивачем.

В матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем претензії позивача № 8588/17 від 05.11.2021. Водночас, оскільки лист № 8832/07-3.20.1192, яким відповідач надав відповідь на претензію позивача, датовано 22.11.2021, суд доходить висновку, що станом на 22.11.2021 відповідач отримав дану претензію, відповідно, встановлений позивачем 30 - денний строк для добровільного перерахування відповідачем коштів у сумі 130 000,00 грн в силу приписів ст. 253 ЦК України розпочався з 23.11.2021 та сплинув 22.12.2021. Отже, початком прострочення відповідачем зобов`язання щодо повернення безпідставно одержаних коштів у сумі 130 000,00 грн є 23.12.2021.

Таким чином, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, в спірному випадку нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України можливе лише з 23.12.2021.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимоги про стягнення з відповідача 22 633,75 грн інфляційних втрат та 2 179,73 грн 3% річних за період з 23.12.2021 по 14.07.2022, тоді як в іншій частині вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних (за період з 05.10.2021 по 22.12.2021) позивачу належить відмовити.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, який складається з суми судового збору в розмірі 2 481,00 грн та з суми витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 9 000,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 2 412,77 грн покладається на відповідача, а в сумі 68,23 грн - на позивача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було подано копії Договору про надання правової допомоги № 1/05 від 21.05.2019, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АІ № 1099978 від 25.03.2021, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія РН № 1396, Акту про надання правової допомоги № 145 від 04.08.2022 до Договору про надання правової допомоги № 1/05 від 21.05.2019, платіжного доручення № 26025 від 05.08.2022 на суму 9 000,00 грн.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Керуючись положеннями п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, з огляду на часткове задоволення позову, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 752,50 грн покладаються на відповідача, а в сумі 247,50 грн - на позивача.

Керуючись ст. 56, 58, 73-80, 86, 123, 124, 126, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (Україна, 04073, м. Київ, проспект Бандери Степана, буд. 22; ідентифікаційний код 36086124) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (Україна, 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40; ідентифікаційний код 20602681) 130 000,00 грн (сто тридцять тисяч гривень 00 коп.) безпідставно отриманих коштів, 22 633,75 грн (двадцять дві тисячі шістсот тридцять три гривні 75 коп.) інфляційних витрат; 2 179,73 грн (дві тисячі сто сімдесят дев`ять гривень 73 коп.) 3% річних, 2 412,77 грн (дві тисячі чотириста дванадцять гривень 77 коп.) судового збору, 8 752,50 грн (вісім тисяч сімсот п`ятдесят дві гривні 50 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (чч 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені стст 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 26.10.2022.

Суддя Оксана ГУМЕГА