ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.10.2022 Справа № 914/2566/22

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва

розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», м. Львів,

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , Київська область, с. Петропавлівська Борщагівка, заборгованості в сумі 14 090,26 грн по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Розглянувши подану заяву, суд доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення у зв`язку з таким.

Так, згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 155 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Однак, разом з цим, Господарським процесуальним кодексом України встановлено певні вимоги до заяви про видачу судового наказу. Так, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України підставою для відмови у видачі судового наказу може бути та обставина, що із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Також суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Так, як вбачається із поданої заяви, заборгованість, заявлена до стягнення, виникла внаслідок порушення, на переконання заявника, боржником як споживачем послуг електроенергії за адресою АДРЕСА_1 зобов`язань щодо оплати отриманих послуг за період лютий червень 2022.

На підтвердження заявлених вимог подано рахунки за електроенергію за вказаний період, акти приймання-передачі фактичних обсягів спожитої електричної енергії, які підписані Оператором системи розподілу ПрАТ «Львівобленерго» та Електропостачальником Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», договір про постачання електричної енергії постачальником електричних послуг і комерційну пропозицію від 10.12.20218. Проте, такі документи як договір та комерційна пропозиція не підписані споживачем і не місять жодної вказівки про їх прийняття/ознайомлення саме споживачем Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 . Натомість додатку до договору «Заяви про приєднання до умов договору про постачання електрично енергії постачальником електричних послуг» заявником не подано. Жодних інших документів, в яких би вказувалось, що рахунки виставлені до оплати за користування електроенергією на об`єкті за адресою АДРЕСА_1 , про що вказується в тексті заяви, також не подано. Доказів здійснення боржником часткових оплат рахунків, копії яких долучено до заяви, що могло б свідчити про спрощену форму укладення договору між сторонами спору, також не подано.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що із заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» та долучених до неї документів не вбачається виникнення у заявника права на отримання від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 14 090,26 грн по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Суд також звертає увагу заявника, що 19.10.2022 на електронну адресу суду від боржника надійшла заява з повідомленням, що з 07.09.2020 вона не є власником приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

За таких обставин відсутні підстави для задоволення заяви про видачу судового наказу.

Одночасно суд звертає увагу заявника, що згідно з ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 147, 150, 151, 152, 153 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованості в сумі 14 090,26 грн по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в апеляційному порядку, визначеному ст. ст. 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Матвіїв Р.І.