ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" жовтня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1696/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Гутниковій О.С.

розглянувши справу №916/1696/22

За позовом: Акціонерного товариства „Херсонобленерго (73000, м. Херсон, вул. Пестеля, буд. 5; )

До відповідача: Міського комунального підприємства „Миколаївводоканал (54055, м.Миколаїв, вул. Погранична, 161; )

про стягнення 2178713,68 грн.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Встановив: Акціонерне товариство „Херсонобленерго звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Міського комунального підприємства „Миколаївводоканал про стягнення 2178713,68 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.08.2022р. позовну Акціонерного товариства „Херсонобленерго від 25.07.2022р. вх. № ГСОО 1759/22 залишено без руху. Позивачу зазначено усунути недоліки позовної заяви, які визначено судом в ухвалі суду. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви не пізніше 10 днів з дня отримання даної ухвали суду. Повідомлено Акціонерне товариство „Херсонобленерго, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

12.08.2022р. до господарського суду Одеської області позивачем супровідним листом були надані докази та пояснення, в підтвердження усунення недоліків позовної заяви, які були визначені судом в ухвалі господарського суду Одеської області від 01.08.2022р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.08.2022р. прийнято позовну заяву Акціонерного товариства „Херсонобленерго до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1696/22. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "19" вересня 2022 р. о 11:40. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 19.09.2022р. о 11:40.

08.09.2022р. до суду Міським комунальним підприємством „Миколаївводоканал було надано відзив на позовну заяву.

19.09.2022р. до суду позивачем було надано заяву про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.09.2022р. закрито підготовче провадження у справі № 916/1696/22. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "17" жовтня 2022 р. о 11:00. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 17.10.2022р. о 11:00.

17.10.2022р. до суду позивачем було надано заяву про розгляд справи без присутності представника позивача.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідачем було викладено свою позицію у відзив на позовну заяву. Також відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

У судовому засіданні 17.10.2022 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 19.10.2022р.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

01 липня 2006 року між ВАТ „ЕК Херсонобленерго (старе найменування Акціонерного товариства „Херсонобленерго) та Міськім комунальним підприємством „Миколаївводоканал укладено Договір про постачання електричної енергії за №20.1, у відповідності до умов якого позивач зобов`язаний постачати та здійснювати передачу електричної енергії, а відповідач сплачувати за товар та отримані послуги.

Позивачем було зазначено суду, що в подальшому, у зв`язку зі змінами у законодавстві України у сфері електроенергетики, АТ „Херсонобленерго припинило діяльність з постачання електричної енергії та з 01 січня 2019 року почало функціонувати виключно як оператор системи розподілу, надаючи відповідачу протягом 2022 року послуги з розподілу та перетікання реактивної електричної енергії.

Так, 11.06.2017 набрав чинності Закон України „Про ринок електричної енергії, який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище. На виконання вимог Закону України „Про ринок електричної енергії та Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018р. сторонами було врегульовано договірні відносини у відповідності до вимог нових нормативно-правових актів, а саме відповідачем 11.01.2019 року було підписано усі необхідні документи, що регулюють питання надання послуг з транспортування електричної енергії по розподільчим мережам позивача по особовому рахунку № 20020.1., а саме заяву приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, договір про надання послуг з розподілу та відповідні додатки до нього та договір про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії із усіма додатками.

В ході діяльності з розподілу електричної енергії позивач, як оператор системи розподілу, транспортує електричну енергію (активну), що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу. Однак, через електромагнітну незбалансованість електроустановок споживачів, у технологічних мережах виникає електрична енергія (реактивна), яка є технологічно шкідливою циркуляцією електричної енергії між джерелами електропостачання та приймачами змінного електричного струму (п. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №312 від 14.03.2018 року (далі ПРРЕЕ). В той же час Оператор системи розподілу визначений Законом особою, відповідальною за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності. У зв`язку з цим, непобутовий споживач, який експлуатує електромагнігно-незбалансовані електроустановки має сплачувати оператору системи розподілу компенсацію за перетікання реактивної електроенергії відповідно до Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії, затвердженої наказом Міністерством Енергетики та вугільної промисловості України від 06 лютого 2018 року № 87 (далі - Методика). Згідно обсягів споживання електричної енергії відповідачем та з огляду на технічні параметри електроустановки, споживач має сплачувати позивачу компенсацію за перетікання реактивної електроенергії. Таким чином, позивачем було зауважено суду, що відповідач має сплачувати позивачу за наданні останнім послуги з розподілу електричної енергії та за перетікання реактивної електричної енергії.

У відповідності до зазначених договорів споживач зобов`язаний сплачувати отримані послуги в строки встановлені договорами, так у відповідності до п.5 Додатку №4 „Порядок розрахунків до Договору про надання послуг з розподілу, остаточний розрахунок за послуги з розподілу електричної енергії, та інших платежів згідно з умовами Договору, з врахуванням сум попередньої оплати, здійснюється на підставі рахунків, наданих Оператором системи розподілу. Строк оплати рахунків, становить 5 робочих днів з дня їх отримання. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії, а саме п. 4 визначено, що строк оплати рахунків складає 5 днів з моменту їх отримання.

У відповідності до п.5 Додатку №4 „Порядок розрахунків до Договору оператор системи до 5-го числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, формує рахунок на остаточну оплату, в електронному вигляді через веб - сервіс „Особистий кабінет, який розміщується на сайті, що підтверджується належним повідомлення споживача на його адресу (електронну поштову скриньку). Дата належного повідомлення споживача є днем отримання рахунку. Строк оплати рахунків, становить 5 робочих днів з дня їх отримання.

В той же час, як було зазначено позивачем, п. 4.12 ПРРЕЕ затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 р. встановлено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Тобто усі послуги повинні бути сплачені до 20 числа наступного місяця за звітним.

Ґрунтуючи заявлені позовні вимоги позивачем було зазначено суду, що відповідач за послуги з розподілу та за перетікання реактивної електричної енергії отримані у березні та квітні 2022 року не сплачував в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за послугу з розподілу та за послуги з перетікання реактивної електричної енергії.

Позивачем на виконання зобов`язань за Договорами надано послуги з розподілу електричної енергії у березні 2022р. в сумі 1604763,13 грн. в квітні 2022р. в сумі 647717,52грн. всього на 225 480,65 грн. та послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії на суму 44385,27 грн. за березень 2022р. та 20022,67 за квітень 2022 р. всього 64407, 94 грн. що підтверджується актами прийому передачі наданих послуг за вказаний період.

Позивачем було зауважено, що ним були надані відповідачу рахунки за послуги з розподілу та послуги з компенсації перетікання реактивної енергії за березень-квітень 2022 року засобами електронного зв`язку 26.05.2022 р. та від відповідача не надходило заперечень щодо отримання актів та рахунків, направлених позивачем, а також боржником не подавалися заяви (заперечення) щодо незгоди з нарахованими заявником сумами в рахунках, пред`явлених боржнику до оплати.

Позивачем було зазначено, що споживач в квітні 2022 р. лише частково здійснив оплату за отримані послуги з розподілу, а саме в сумі 254990,95 грн., відповідно зобов`язання не виконано та борг за надані послуги з розподілу в березні-квітні 2022 року складає у розмірі 1997489,7 грн. за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії в розмірі 64407,94 грн.

Також позивачем було пояснено суду, що з метою врегулювання спору у досудовому порядку він, листом від 20 липня 2022 року за № 01-028090 звернувся до відповідача з вимогою сплатити заборгованість, яка утворилась за березень-квітень 2022 роки з наданням відповідачу копій рахунків та запропонував сплатити наявну заборгованість протягом 5 календарних днів з дня отримання претензії, але не пізніше 05.07.2022 року. Однак не зважаючи на вжиті заходи досудового врегулювання, заборгованість не сплатив, що й стало підставою для звернення до суду.

Крім того, як було зазначено позивачем, договорами визначена і відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання взятих себе зобов`язань, а саме пунктом 8.5 Договору про надання послуг з розподілу та п. 5.3. Договору про надання послуг з компенсації реактиву встановлено умови та порядок застосування штрафних санкцій, тому, враховуючи що відповідачем умови договорів в частині своєчасних розрахунків не виконав, а отже відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача, крім основного боргу, 69252,18 грн. - пені по розподілу, 36443,85 грн. інфляційних збільшень по розподілу, 7432,64 грн. 3% річних по розподілу, 2247,18 грн. пені по реактиву, 241,79 грн. річних по реактиву та 1 198,40 грн. інфляційних втрат по реактиву та загальна сума заборгованості разом зі штрафними санкціями та компенсаційними виплатами склала 2178 713,68 грн.

Також позивачем було зазначено, що згідно з пунктом 4.12 ІІРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Позовні вимоги позивача направлено на стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 2178713, 68 грн., з якої: заборгованість за надані послуги з розподілу електричної енергії у розмірі 1997489,70 грн., 69252,18 грн. пені за послуги з розподілу, 36443,85 грн. інфляційних втрат за послуги з розподілу реактиву, 7432,64 грн. 3% річних за послуги з розподілу, заборгованість за послуги з перетікання реактивної електричної енергії у розмірі 64407,94грн. основного боргу, 2247,18 грн. пені, інфляційні втрати у розмірі 1198,40 грн., 3% річних у розмірі 241,79 грн.

Надаючи відзив на позовну заяву відповідачем було зазначено суду, що дійсно між сторонами було укладено договори та посилаючись на п. 6.1., п. 6.2 та п. 6.3. відповідачем було зазначено суду, що наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідною довідкою, виданою Торгово-промисловою палатою України.

Відповідачем було зазначено суду, що враховуючи те, що ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорішх обставин (обставин непереборної сили).

Відповідач зазначав, що ним на адресу позивача було скеровано повідомлення в якому зазначалось, що в наслідок форс-мажорних обставин, а саме: військової агресії Російської Федерації проти України, як наслідок введення воєнного стану в Україні, відповідач наразі позбавлений фізичної можливості належним чином викопати зобов`язання та сплатити борі за період березень - квітень 2022 року, за Договором на надання послуг з перетікання реактивної електричної енергії №20020.1 від 01.01.2019 року га Договором №20020.1 споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 11.01.2019 року, з підтверджуючим доказом.

Відповідачем було пояснено суду, що він не провів розрахунок по Договору за отримані послуги, однак жодним чином не мав на меті уникнення оплати за отримані послуги та на жаль, через низку обставин не мав можливості розраховуватись з позивачем своєчасно. Відповідач надає послуги з водопостачання та водовідведення майже 100% споживачам м.Миколаєва. Основними споживачами таких послуг є категорія населення. Крім населення підприємство також потерпає від несвоєчасної оплати іншими споживачами бюджетними установами, організаціями та підприємствами за отримані послуги.

Також відповідачем було заявлено клопотання, за текстом наданого відзиву, про зменшення розміру штрафної санкції, та відповідач просить суд зменшити розмір штрафної санкції на 90 %.

Відповідачем було наголошено суду, що при вирішенні судом питання щодо зменшення розміру пені, необхідно враховувати статус відповідача як „комунальне підприємство, яке фінансується за рахунок коштів споживачів послуг, їх платоспроможність, тяжкий фінансовий стан в державі Україна, відсутність заподіяння збитків позивачем іншим учасникам господарських відносин внаслідок порушення відповідачем зобов`язання перед позивачем.

Відповідач просив врахувати, що він не мав на меті не розрахуватись за Договором, оскільки до введення воєнного стану виконував умови Договору. Не оплата електроенергії за період березень квітень 2022 року, за Договором на надання послуг з перетікання реактивної електричної енергії №20020.1 від 01.01.2019 року та Договором №20020.1 споживача про падання послуг з розподілу електричної енергії від 11.01.2019 року сталась у зв`язку військовою агресією Російської Федерації проти України, як наслідок введення воєнного стану в Україні та знаходження підприємства на прифронтовій території.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. (ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України).

Відповідачем 11.01.2019 року було підписано усі необхідні документи, що регулюють питання надання послуг з транспортування електричної енергії по розподільчим мережам позивача по особовому рахунку № 20020.1., а саме заяву приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, договір про надання послуг з розподілу та відповідні додатки до нього та договір про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії із усіма додатками.

Судом з`ясовано, що позивачем на виконання зобов`язань за Договорами надано послуги з розподілу електричної енергії у березні 2022р. в сумі 1604763,13 грн. в квітні 2022р. в сумі 647717,52 грн. всього на 225 480,65 грн. та послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії на суму 44385,27 грн. за березень 2022р. та 20022,67 за квітень 2022 р. всього 64407, 94 грн. що підтверджується актами прийому передачі наданих послуг за вказаний період.

Відповідно до ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України, договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1. ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Міським комунальним підприємством „Миколаївводоканал прийнятих на себе договірних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з розподілу електричної енергії у розмірі 1997489,70 грн. та заборгованості за послуги з перетікання реактивної електричної енергії у розмірі 64407,94 грн. є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем було здійснено нарахування пені за послуги з розподілу у розмірі 69252,18грн., інфляційних втрат за послуги з розподілу реактиву у розмірі 36443,85 грн. та 3% річних за послуги з розподілу у розмірі 7432,64 грн., також 2247,18 грн. пені, інфляційні втрати у розмірі 1198,40 грн. та 3% річних у розмірі 241,79 грн.

Суд, переривши розрахунки позивача, вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про стягнення - правомірними.

Вирішуючи питання про розмір пені, який має бути присуджений до стягнення із відповідача, суд вважає за необхідне надати правову оцінку заявленому відповідачем клопотанню про зменшення штрафних санкцій на 90%.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Господарський суд зауважує, що приписами чинного законодавства не встановлено переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких суд може зменшити неустойку, а, отже, вирішення вказаного питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

24.02.2022р. Указом Президента України №64/2022 „Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" було постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р.

Загальновідомим є факт ведення на території Миколаївської області бойових дій та пошкодження інфраструктури м. Миколаїв, що, в тому числі, стало підставою для вимушеного тимчасового переселення мешканців міста в інші регіони.

Наведене, за переконанням суду, є достатньою підставою для зменшення заявленої позивачем до стягнення пені, оскільки, за даних обставин, присудження до стягнення із відповідача всього розміру пені матиме наслідком покладення на комунальне підприємство невиправданого тягаря, оскільки порушення відповідачем грошових зобов`язань за договором є безпосереднім наслідком неможливості відповідача виконувати власні зобов`язання у зв`язку із введенням воєнного стану. Таким чином, зменшення заявленої позивачем до стягнення пені на 90% повною мірою відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

З викладених обставин господарський суд вважає за можливе зменшити заявлену позивачем до стягнення пеню за послуги з розподілу до суми 6925,22 грн. та пеню до суми 224,72 грн., що складає 10% від заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України, особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 32680,71 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Акціонерного товариства „Херсонобленерго задовольнити частково.

2.Стягнути з Миколаївського комунального підприємства „Миколаївводоканал (54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, 161; ) на користь Акціонерного товариства „Херсонобленерго (73000, м. Херсон, вул. Пестеля, буд. 5; ) суму боргу у розмірі 2114364 (два мільйони сто чотирнадцять тисяч триста шістдесят чотири) грн. 26 коп., з яких: заборгованість за надані послуги з розподілу електричної енергії у розмірі 1997489 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто сім тисяч чотириста вісімдесят дев`ять) грн. 70 коп. основного боргу, 6925 (шість тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 22 коп. пені за послуги з розподілу, 36443 (тридцять шість тисяч чотириста сорок три) грн. 85 коп. інфляційних втрат за послуги з розподілу реактиву, 7432 (сім тисяч чотириста тридцять дві) грн. 64 коп. 3% річних за послуги з розподілу, заборгованість за послуги з перетікання реактивної електричної енергії у розмірі 64407 (шістдесят чотири тисячі чотириста сім) грн. 94 коп. основного боргу, 224 (двісті двадцять чотири) грн.72 коп. пені, інфляційні втрати у розмірі 1198 (одна тисяча сто дев`яносто вісім) грн. 40 коп., 3% річних у розмірі 241 (двісті сорок одна) грн. 79 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 32680 (тридцять дві тисячі шістсот вісімдесят) грн. 71 коп.

3.В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено 19 жовтня 2022 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко