РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.10.2022Справа № 910/2234/22
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Національного авіаційного університету

про стягнення 15972,50 грн

Суддя Усатенко І.В.

Без виклику (повідомлення) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Національного авіаційного університету про стягнення 15972,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 01.01.2019 № 9622/19-БО(Т)-24 постачання природного газу.

Ухвалою суду від 21.02.2022 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

20.04.2022 від позивача через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали від 21.02.2022. Позивачем також заявлено клопотання про поновлення строку для усунення недоліків, оскільки, ухвала суду від 21.02.2022 була отримана позивачем 01.04.2022, проте зареєстрована лише 13.04.2022, в зв`язку евакуацією працівників позивача з міста Києва через запроваджений військовий стан.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 поновлено строк на усунення недоліків позовної заяви, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк на подання відзиву - протягом 15 днів, з дати отримання ухвали.

23.08.2022 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він проти позову заперечує, оскільки, вважає себе не належним відповідачем

29.08.2022 на електронну адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримує позовні вимоги та зазначає, що та не погоджується з доводами відповідача щодо того, що він є неналежним відповідачем, оскільки предметом позову є стягнення вартості газу, спожитого в період до квітня 2019 року, коли Кременчуцький льотний коледж був відокремленим підрозділом Національного авіаційного університету. Акт-приймання передачі, затверджений 23.05.2019 не підтверджує передачу зобов`язань, що є предметом розгляду у даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2019 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Національним авіаційним університетом (Кременчуцький льотний коледж НАУ) (Споживач) укладено Договір постачання природного газу № 9622/19-БО(Т)-24 (далі - Договір) з урахуванням положень додаткової угоди № 2 від 29.03.2019, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, за кодом ДК 021:2015-09120000-6 - газове паливо (Природний газ), а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п. 2.1. договору постачальник передає в період з 01 січня 2019 по 30 квітня 2019 р. (включно) замовлений споживачем обсяг природного газу у кількості 126,0 тис куб метрів, у тому числі за місяцями (тис. куб. метрів): січень - 44,0; лютий - 39,0; березень - 29,0; квітень - 14,0.

Відповідно до п. 3.1. договору постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:- природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи; - імпортованого природного газу у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Пунктом 3.8. та п.п. 3.8.1 договору визначено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в п. 1.2 цього договору.

У відповідності до п. 4.1. договору ціна за 1000 куб м газу становить 6235,51 грн, крім того, податок на додану вартість - 20 %. Усього разом з ПДВ - 7482,61 грн.

Згідно з п. 5.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника, і діє в частині постачання природного газу з 01 січня 2019 по 30 квітня 2019 (включно), відповідно до ст. 631 ЦКУ, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. Договору).

В підтвердження обставин поставки газу до матеріалів справи долучено копії актів приймання-передачі природного газу: від 31.01.2019 про поставку у січні 2019 природного газу обсягом 36,876 тис. куб. м, загальною вартістю 275928,80 грн; від 28.02.2019 про поставку у лютому 2019 природного газу обсягом 31,345 тис. куб. м, загальною вартістю 234542,47 грн; від 31.03.2019 про поставку у березні 2019 природного газу обсягом 29,908 тис. куб. м, загальною вартістю 223789,96 грн; від 31.04.2019 про поставку у квітні 2019 природного газу обсягом 5,517 тис. куб. м, загальною вартістю 41281,57 грн. Загальна вартість поставленого позивачем відповідачу природного газу за період з січня по квітень 2019 року складає 775542,80 грн.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи банківських виписок, відповідач частково оплатив вартість спожитого газу: 08.02.2019 за січень 2019 було сплачено 275928,80 грн; 29.03.2019 за лютий 2019 було сплачено 234542,47 грн; 17.05.2019 за березень було сплачено 143789,96 грн. Загальна оплачена за спожитий газ відповідачем сума становить 654261,23 грн. Отже, суду не було надано доказів оплати 80000,00 грн за спожитий у березні 2019 газ та 41281,57 грн за спожитий у квітні 2019 природний газ.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору поставки, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач передав відповідачу природний газ на суму 775542,80, що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з п. 5.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу

Як вбачається з первинних документів, відповідач допустив прострочення виконання свого грошового зобов`язання за лютий, березень та квітень 2019.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.03.2019 № 186-р (зі змінами) "Про передачу цілісного майнового комплексу Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету до сфери управління Міністерства внутрішніх справ" зобов`язано передати цілісний майновий комплекс Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету (код згідно з ) із сфери управління Міністерства освіти і науки до сфери управління Міністерства внутрішніх справ з приєднанням його до Харківського національного університету внутрішніх справ як відокремленого структурного підрозділу та надалі іменувати його - Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ. Відповідно до частини шостої статті 23 Бюджетного кодексу України передати частину бюджетних призначень, передбачених Міністерству освіти і науки на 2019 рік у державному бюджеті за програмою 2201160 "Підготовка кадрів вищими навчальними закладами III і IV рівнів акредитації та забезпечення діяльності їх баз практики" у сумі 131820,9 тис. гривень (з них за загальним фондом - 63407,9 тис. гривень (видатки споживання), за спеціальним фондом - 68413 тис. гривень (з них видатки споживання - 55000 тис. гривень, видатки розвитку - 13413 тис. гривень) та програмою 2201190 "Виплата академічних стипендій студентам (курсантам) вищих навчальних закладів" у сумі 2373,4 тис. гривень (з них за загальним фондом - 2373,4 тис. гривень (видатки споживання), Міністерству внутрішніх справ за програмою 1001080 "Підготовка кадрів вищими навчальними закладами із специфічними умовами навчання" у сумі 134194,3 тис. гривень (з них за загальним фондом - 65781,3 тис. гривень (видатки споживання), за спеціальним фондом - 68413 тис. гривень (з них видатки споживання - 55000 тис. гривень, видатки розвитку - 13413 тис. гривень) для функціонування Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ.

З долученого до матеріалів справи Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 30.05.2019 № 423 "Про затвердження акта приймання-передачі" вбачається, що було наказано затвердити акт приймання-передачі від 23.05.2019, що додається, та прийняти до сфери управління МВС цілісний майновий комплекс Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету, зазначений в Акті. Ректорові Харківського національного університету внутрішніх справ наказано забезпечити: відображення в регістрах бухгалтерського обліку господарських операцій із приймання-передачі майна; здійснення оформлення та державної реєстрації речових прав щодо об`єктів передачі, права на які підлягають такій реєстрації; інформувати Департамент державного майна та ресурсів МВС у місячний строк із дня видання цього наказу про його виконання.

Актом приймання-передачі від 23.05.2019 підтверджується, що цілісний майновий комплекс Університету (код згідно з ) передається із сфери управління Міністерства освіти та науки України до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України з приєднанням його до Харківського національного університету внутрішніх справ як відокремленого структурного підрозділу.

Відповідно до ст. 95, ч. 1 ст. 96 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру. Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 20.01.2022 у відповідача відсутній відокремлений підрозділ - Кременчуцький льотний коледж.

Згідно затвердженого 30.05.2019 акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету було встановлено склад цілісного майнового комплексу, що передається станом на 01.05.2019. Зокрема в п. 1.5 акту вказано про передачу зобов`язань: поточна дебіторська заборгованість - 684404,33 грн, поточна кредиторська заборгованість - 231996,49 грн.

Проте, суд не погоджується з запереченнями Національного авіаційного університету, що він є не належним відповідачем у даній справі, оскільки, акт приймання-передачі від 23.05.2019, затверджений 30.05.2019, містить загальну інформацію про розмір кредиторської заборгованості Кременчуцького льотного коледжу станом на 01.05.2019 - 231996,49 грн. Отже з зазначеного доказу неможливо вірогідно встановити, що заборгованість за договором № 9622/19-БО(Т)-24 від 02.01.2019 у розмірі 121281,57 грн (частково за березень та за квітень 2019) була передана у складі цілісного майнового комплексу саме згідно акту приймання-передачі від 23.05.2019.

Будь-яких інших доказів, в підтвердження своїх заперечень відповідач суду не надав, в зв`язку з чим заперечення відповідача визнаються судом не обгрунтованими та не доведеними належними, допустимими та вірогідними доказами.

Натомість, до матеріалів справи долучено довідку, підписану заступником головного бухгалтера НАК "Нафтогаз України" щодо операцій за договором № 9622/19-БО(Т)-24 від 02.01.2019 по підприємству Кременчуцький льотний коледж з 01.01.2019-31.12.2019, що 20.12.2019 заборгованість за березень 2019 року у сумі 80000,00 грн та заборгованість за квітень 2019 у розмірі 41281,57 грн були перенесені з Кременчуцького льотного коледжу на Харківський національний університет внутрішніх справ на договір № 19/6230/24.

Відповідач не заперечив та не спростував ті обставини, що існуюча заборгованість відповідача за договором № 9622/19-БО(Т)-24 від 02.01.2019 була перенесена на Харківський національний університет внутрішніх справ лише 20.12.2019.

З огляду на вказані обставини, позивачем не було заявлено до стягнення саме заборгованість за спожитий природний газ загальною сумою 121281,57 грн.

Однак, до моменту передачі сум основної заборгованості (до 20.12.2019), відповідальність за порушення умов договору, в тому числі грошових зобов`язань, покладається на відповідача у справі, а не Харківський національний університет внутрішніх справ.

Предметом даного спору є стягнення 3% річних у розмірі 2549,97 грн, пені у розмірі 10881,46 грн, втрат від інфляції у розмірі 671,60 грн та збитків у розмірі 1869,47 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платник грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника, і діє в частині постачання природного газу з 01 січня 2019 по 30 квітня 2019 (включно), відповідно до ст. 631 ЦКУ, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. Договору).

Суд наголошує, що договір продовжує діяти лише в частині проведення розрахунків, натомість в частині нарахування штрафних санкцій, в договорі відсутнє застереження про продовження терміну його дії.

Суд зазначає, що розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Оскільки, в даних правовідносинах спеціальним нормативним актом не визначено ставку нарахування пені, а договір № 9622/19-БО(Т)-24 від 02.01.2019, яким сторони визначили ставку, за якою нараховується пеня, діяв до 30.04.2019, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені за період після 30.04.2019 є необгрунтованими.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 № 904/4156/18.

Суд здійснив перерахунок пені, з урахуванням вищезазначеного, за період з 26 числа в міру виникнення зобов`язань за місяць по 30.04.2019, з урахуванням здійснених оплат (26.03.2019 по 30.04.2019). Згідно розрахунку суду, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 763,99 грн.

Що стосується заявлених позивачем вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 2549,97 грн та інфляційних втрат в сумі 671,60 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 26.03.2019 по 17.12.2019, з урахуванням дат виникнення зобов`язань за кожний місяць та сум часткової оплати, суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства, суму у розмірі 2549,97 грн такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Згідно перерахунку суду, сума втрат від інфляції є більшою, ніж розрахована позивачем, однак, підлягає стягненню у розмірі визначеному позивачем - 671,60 грн, оскільки, згідно приписів ст. 237 ГПК України, суд обмежений у виході за межі позовних вимог.

Щодо заявленої до стягнення суми збитків у розмірі 1869,47 грн, нарахованої за період з 01.04.2019 по 30.04.2019.

Відповідно до п. 11.2 договору, пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абзац третій підп. 2 п.6.4 цього Договору застосовуються з дня зазначеного в повідомленні постачальника, яке направляється на електронну адресу споживача, зазначену в п. 12 цього договору та розміщується на офіційному сайті постачальника

Як зазначає позивач у позовній заяві, та не заперечує і не спростовує відповідач зазначені у п. 11.2 договору пункти застосовуються з 01.03.2019 року.

Пунктом 3.13 договору передбачено, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 Договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 Договору. При цьому, розмір збитків визначається наступним чином: якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період.

Пунктом 5.7 договору передбачено, що відшкодування постачальнику збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 Договору, здійснюється наступним чином: - постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9 Договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 Договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 Договору; - постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; - споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до підп.8) п.6.2 Договору, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 Договору.

Відповідно до підп.4) п.6.3 Договору, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків , що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1 Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Вказані пункти Договору, що почали діяти з 01.03.2019, узгоджуються з положеннями п. 1 Розділу VI Правил постачання природного газу (далі - Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 (із змінами) (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: 1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період

Відповідно до п. 2.1 Договору постачальник передає споживачу у квітні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 14,0000 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 30.04.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 5,51700 тис.куб.м.

Таким чином, Відповідач в квітні 2019 фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 8,483 тис.куб.м., тобто на 60,59 % меншому ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 Договору.

19.06.2019 позивачем на адресу відповідача відправлено Акт-претензію за вих.№ 26- 1828-19 від 11.06.2019 на суму збитків 22216,24 грн. У відповідь відповідач направив лист від 02.07.2019 № 27-06/1582, в якому зазначив, про відсутність в кошторисі відповідних додаткових видатків.

21.11.2019 позивач направив відповідачу лист щодо перерахунку по акту-претензії № 26/9-3510-19 від 15.11.2019, в якому вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 Договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 1869,47 грн за різницю між замовленим в квітні 2019 обсягом природного газу та фактично спожитим.

Отже судом встановлено, що у квітні 2019 року відповідач спожив природного газу менше від заявленого, в зв`язку з чим наявні підстави для нарахування та стягнення збитків, передбачених п. 3.13 договору.

Суд перевірив розрахунок збитків, здійснений позивачем та вважає його обгрунтованим та арифметично вірним. Отже за період з 01.04.2019 по 30.04.2019 з відповідача підлягають стягненню збитки у розмірі 1869,47 грн.

Оскільки, відповідачем було допущено порушення умов договору, суд вважає позов обгрунтованим у визначеній у рішенні частині та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Національного авіаційного університету (03058, місто Київ, проспект Гузара Любомира, будинок 1; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ) 763 (сімсот шістдесят три) грн. 99 коп. пені, 2549 (дві тисячі п`ятсот сорок дев`ять) грн 97 коп. 3% річних, 671 (шістсот сімдесят одну) грн 60 коп. інфляційних втрат, 1869 (одну тисячу вісімсот шістдесят дев`ять) грн 47 коп. збитків та 909 (дев`ятсот дев`ять) грн 46 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 10117,47 грн - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко