РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.09.2022Справа № 910/16372/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Старовойтова Є. А., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Першого заступника керівника Київської міської прокуратури (вул. Предславинська, 45/9, м. Київ, 03150) в інтересах держави в особі 1) Київської міської ради (вул. Хрещатик, будинок 36, місто Київ, 01044, ); 2) Комунального підприємства "Київський метрополітен" (вул. Сурикова, будинок 3, корпус 8б, поверх 5, місто Київ, 03035, )

до Акціонерного товариства "Київметробуд" (вул.Сурикова, будинок 3, корпус 8б, поверх 5, 03035, місто Київ, )

про стягнення 183 461 133, 57 грн,

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Перший заступник керівника Київської міської прокуратури (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - позивач 1, Рада) та Комунального підприємства "Київський метрополітен" (далі - позивач 2, Підприємство) до Акціонерного товариства "Київметробуд" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 183 461 133, 57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведеної процедури публічної закупівлі №UA-2018-09-10-000597-b за бюджетні кошти між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" та Акціонерним товариством "Київметробуд" укладено договір будівельного підряду від 20.11.2018 №744-ДМБ-18 (далі - договір), однак частину отриманих за договором коштів відповідач використав не за цільовим призначенням та для отримання прибутку, у зв`язку з чим прокурор просить суд стягнути з відповідача 139 090 410, 96 грн безпідставно набутих коштів та 44 370 722, 61 грн процентів за користування коштами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання.

13.01.2022 до відділу діловодства суду відповідачес подано клопотання про витребування оригіналів доказів для огляду, а саме: висновку експерта КДНІСЕ Борщеговської Ю.Г. від 19.08.2020 №18437/20-71 та висновку експерта ННЦ "Інститут судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса" Сабадаш І.В. №18545/18664/18665.

У судовому засіданні 29.06.2022 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відмову у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті на 07.09.2022.

05.09.2022 через підсистему "Електронний суд" представником відповідача подано заяву про відвід судді Ягічевої Н.І. від розгляду справи №910/16372/21.

Ухвалою суду від 06.09.2022 судом було відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Київметробуд" про відвід судді Ягічевої Н.І. у справі №910/16372/21.

У судовому засіданні 07.09.2022 судом була оголошена перерва до 28.09.2022.

Представник Підприємства під час судового засідання підтримала позицію Прокурора, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відповіді на відзив.

У судовому засіданні 28.09.2022 Прокурор надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позові та відповіді на відзив.

Рада та Товариство не направили своїх представників для участі в судовому засіданні, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що учасники справи, які не з`явилися в судове засідання, були належним чином повідомлені про розгляд даної справи і не повідомили суду про наявність поважних причин неявки, суд на місці ухвалив розгляд справи по суті проводити за їх відсутності.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У нарадчій кімнаті 28.09.2022 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 26.07.2016 № 605 «Про внесення змін до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.04.2008 № 585 «Про проектування та спорудження дільниці Сирецько-Печерської лінії метрополітену від станції «Сирець» до житлового масиву Виноградар з електродепо у Подільському районі» замовником виконання робіт з проектування та будівництва зазначеної дільниці метрополітену визначено Комунальне підприємство «Київський метрополітен».

За результатами проведеної процедури публічної закупівлі (UA-2018-09-10-000597-b) за бюджетні кошти (кошти місцевого бюджету) між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» та Акціонерним товариством «Київметробуд» 20.11.2018 укладено договір № 744-ДБМ-18 (далі - договір). До вказаного договору неодноразово вносились зміни шляхом укладення додаткових угод 20.11.2018, 28.11.2018, 11.12.2018, 20.12.2018, 27.08.2019, 20.11.2019, 24.12.2019, 01.09.2020, 21.12.2020 та 24.11.2021.

Відповідно до пункту 1.1 договору відповідач зобов`язався в порядку та умовах, визначених цим договором, відповідно до проектної документації на свій ризик виконати будівельні роботи: «Будівництво дільниці Сирецько-Печерської лінії метрополітену від станції «Сирець» на житловий масив Виноградар з електродепо у Подільському районі» (дільниця від станції «Сирець» до станції «Проспект Правди» з двома станціями («Мостицька» та «Проспект Правди») та дільницею вилочного відгалуження в бік станції «Виноградар» (І черга будівництва)), (код 45221000-2 «Будівництво мостів і тунелів, шахт і метрополітенів» за ДК 021-2015) (далі - роботи), у встановлений договором строк, а Замовник зобов`язався надати Підряднику фронт робіт, передати дозвільну та затверджену в установленому порядку проектну документацію, прийняти виконані належним чином роботи та оплатити, а по завершенні усіх робіт прийняти від Підрядника об`єкт будівництва.

Згідно з пунктом 3.2 договору договірна ціна (сума договору) є динамічною і становить 5 981 268 736,07 грн. Фінансування робіт здійснюється за рахунок коштів бюджету міста Києва (пункт 13.1 договору).

Пунктом 15.3 договору передбачено, що Замовник здійснює попередню оплату в розмірі 30 % від суми договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підпрядника, за умови наявності коштів відповідного цільового призначення на рахунку Замовника та належним чином оформленого рішення головного розпорядника бюджетних коштів.

На виконання вищевказаних умов договору, на підставі рахунку на оплату № 40 від 20.12.2018, згідно платіжного доручення від 20.12.2018 Підприємством було перераховано відповідачу 2 587 995 000,00 грн, як попередню оплату відповідно до договору № 744-ДБМ-18 від 20.11.2018. Копії вказаних документів наявні в матеріалах справи (а. с. 205, 204).

Надалі, як стверджує Прокурор, у ході досудового розслідування в кримінальному проваджені № 0002358 від 05.11.2019 під час проведення судово-економічної експертизи (висновок експерта КНДІСЕ № 18437/20-71 від 19.08.2020) встановлено, що на виконання умов договору Комунальним підприємством «Київський метрополітен» на рахунок відповідача, відкритий в Головному управлінні Державної казначейської служби у м. Києві 20.12.2018, перераховані грошові кошти в сумі 2 587 995 000,00 грн в якості авансового платежу за договором.

У подальшому зазначені грошові кошти в період з 31.01.2019 по 25.03.2019 перераховані відповідачем «нібито» на виконання умов договору на поточний рахунок, відкритий в АБ «Укргазбанк», отримувачу коштів - Тунельному загону № 4 Акціонерного товариства «Київметробуд».

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Тунельний загін № 4 Акціонерного товариства «Київметробуд» не є юридичною особою, а є відокремленим підрозділом відповідача без статусу юридичної особи, що за твердженнями Прокурора та позивачів свідчить про те, що бюджетні кошти, отримані відповідачем за спірним договором як попередня оплата, фактично перераховано на власні рахунки в особі відокремленого підрозділу

Надалі у період з 31.01.2019 по 25.03.2019 Тунельним загоном № 4 акціонерного товариства «Київметробуд» зазначені грошові кошти повернуто вже на поточний рахунок відповідача, відкритий в Акціонерному банку «Укргазбанк» з призначенням платежу «тимчасове повернення коштів за будівельні роботи та матеріали за договором».

Прокурор та позивачі стверджують, що частину вказаних коштів в загальній сумі 1 700 000 000,00 грн на підставі відповідних договорів відповідачем розміщено на депозитних рахунках в банківській установі (Акціонерному банку «Укргазбанк») та отримано відсотки від розміщення зазначених коштів в сумі 139 090 410, 96 грн.

Так, за договором № 2019/ДК/028-005 банківського строкового вкладу від 25.04.2019 відповідачем розміщено у вказаній банківській установі отримані бюджетні кошти в сумі 1 500 000 000 грн на період з 25.04.2019 по 28.10.201, а за договором № 2019/ДК/028-006 від 25.04.2019 - отримані бюджетні кошти в сумі 200 000 000 грн на період з 25.04.2019 по 11.11.2019. Як наслідок, за договором № 2019/ДК/028-005 відповідачем отримано 121 643 835, 61 грн нарахованих відсотків та за договором № 2019/ДК/028-006 відповідачем отримано 17 446 575, 35 грн нарахованих відсотків, у загальному розмірі 139 090 410,96 грн.

Звертаючись із даним позовом до суду Прокурор та позивачі зазначають, що використання в даному випадку відповідачем одержаних за договором бюджетних коштів для отримання прибутку порушує інтереси держави та є незаконним, а тому посилаючись на приписи статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просять стягнути 139 090 410,96 грн нарахованих та отриманих відсотків. Крім того, Прокурор та позивачі просять суд стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами за період починаючи з дати отримання процентів за депозитними договорами по дату звернення до суду з даною позовною заявою у загальному розмірі 44 370 722, 61 грн (за договором № 2019/ДК/028-005 від 25.04.2019 - 38 986 580,69 грн за період з 28.10.2019 по 04.10.2021 та за договором № 2019/ДК/028-006 від 25.04.2019 - 5 384 141,92 грн за період з 11.11.2019 по 04.10.2021).

Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог ґрунтуються на тому, що прокурором не доведено, що Товариство набуло кошти без достатньої правової підстави, оскільки підстава, на якій вони були набуті, а саме договір підряду від 20.11.2018, не відпала внаслідок розірвання договору чи визнання цього договору недійсним в судовому порядку - договір підряду є дійсним і продовжує виконуватись сторонами, при цьому строк завершення будівництва січень 2023 року. Наявність вказаних обставин, за твердженнями відповідача, є обов`язковими для застосування приписів статей 1212-1214 ЦК України. Водночас, факт отримання спірних відсотків за договорами банківського вкладу від 25.04.2019 Товариством не заперечується.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та сторонами не спростовано того, що 20.11.2018 між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» та Акціонерним товариством «Київметробуд» був укладений договір № 744-ДБМ-18, який за своєю правовою природою є договором будівельного підряду.

Згідно статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Як вбачається з інформації проведеної процедури публічної закупівлі (UA-2018-09-10-000597-b), результатами якої було укладено договір, закупівлі проводились за бюджетні кошти (кошти місцевого бюджету).

Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (ст. 1 Бюджетного кодексу України).

Статтею 7 Бюджетного кодексу України визначені принципи бюджетної системи України, при цьому одним із основних принципів є принцип цільового використання бюджетних коштів, який полягає у використанні бюджетних коштів тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Відповідно до частини 1 статті 4 Бюджетного кодексу України бюджетне законодавство складається, серед іншого, з цього Кодексу; нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, прийнятих на підставі і на виконання цього Кодексу; нормативно-правових актів органів виконавчої влади, прийнятих на підставі і на виконання цього Кодексу, інших законів України та нормативно- правових актів Кабінету Міністрів України, передбачених пунктами 3, 4 та 5 цієї частини статті.

З метою визначення механізму фінансування капітального будівництва за рахунок коштів державного бюджету постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764 затверджено Порядок державного фінансування капітального будівництва (далі - Порядок).

Основною метою Порядку є забезпечення цільового та ефективного використання державних коштів (пункт 1 Порядку).

При цьому, положення Порядку (пункт 3) є обов`язковими для підприємств, установ та організацій усіх форм власності, що здійснюють капітальне будівництво, у разі його фінансування за рахунок державних і змішаних капітальних вкладень.

Отже відповідні норми бюджетного законодавства розповсюджують свою дію на відповідача, який зобов`язаний їх дотримуватись, в тому числі в частині використання отриманих бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 18 Порядку (в редакції, яка діяла на момент укладення договору та на даний час) розрахунки за виконані роботи, поставлену продукцію та надані послуги в будівництві здійснюються за договірними цінами відповідно до укладених договорів (контрактів), вимог законодавства та проводяться платежами за об`єкт у цілому або проміжними платежами (за етапи, черги будівництва, пускові комплекси або окремі види робіт, конструктивні елементи).

За змістом пункту 19 Порядку (в редакції, яка діяла на момент укладення договору та на даний час) замовник перераховує підряднику аванс, якщо це передбачено договором (контрактом). Розмір авансу не може перевищувати 30 відсотків вартості річного обсягу робіт. Підрядник зобов`язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів протягом трьох місяців після одержання авансу. Отже, Порядком встановлено обов`язок підрядника використовувати аванс виключно на конкретні цілі.

Аналогічний обов`язок відповідача щодо використання отриманого авансового платежу виключно за конкретним цільовим призначенням, встановлений також пунктом 4.6.17 договору. Так, за умовами договору, відповідач зобов`язаний використати одержану від замовника попередню оплату, обумовлену пунктом 15.3 договору, на придбання матеріалів, конструкцій, виробів, необхідних для виконання робіт за договором. Отже відповідний обов`язок щодо подальшого цільового використання отриманих відповідачем бюджетних коштів за договором встановлений безпосередньо умовами договору.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти», в редакції, яка діяла на момент отримання та розміщення відповідачем бюджетних коштів за договором на депозитних рахунках в банківській установі, передбачено використання отриманих бюджетних коштів виключно з рахунків, відкритих в органах державного казначейства, та на цілі, визначені в укладених договорах.

Так, згідно з пунктом 2.1 вказаної Постанови, попередня оплата розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів за капітальними видатками та державними контрактами здійснюється шляхом спрямування бюджетних коштів виконавцям робіт, надавачам товарів і послуг (крім нерезидентів) на небюджетні рахунки, відкриті на їх ім`я в органах Казначейства у встановленому законодавством порядку, з подальшим використанням зазначених коштів виконавцями робіт, надавачами товарів і послуг виключно з таких рахунків на цілі, визначені договорами про закупівлю товарів, робіт і послуг. Аналогічні вимоги містить постанова Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти», яка діє на даний час.

Отже, законодавством надано особливий статус коштам, які спрямовуються на виконання договорів про закупівлю робіт за бюджетні кошти, та чітко врегульовано порядок подальшого використання бюджетних коштів, отриманих підрядниками за відповідними договорами.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 119 Бюджетного кодексу України визначено, що нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми або в порядку використання бюджетних коштів (включаючи порядок та умови надання субвенцій).

Тобто, держава, встановлюючи відповідні правила використання державних коштів з особливим статусом та відповідну заборону щодо їх нецільового використання, цим самим виключила можливість використання таких коштів на інші цілі, аніж ті, які передбачені в постановах Кабінету Міністрів України та договорі, в тому числі - з метою отримання доходу, не пов`язаного із цільовим використанням коштів, у тому числі прибутку їх отримувачами за договорами банківського вкладу.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 25.04.2019 між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» та Публічним акціонерним товариством «Київметробуд» був укладений договір банківського строкового вкладу № 2019/ДК/028-005, за умовами якого відповідач, як вкладник, розмістив тимчасово вільні грошові кошти в сумі 1 500 000 000,00 грн на депозитному рахунку № НОМЕР_5 на строк до 28.10.2019 та сплатою відсотків вкладнику із розрахунку 16 % річних.

Також, 25.04.2019 між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» та Публічним акціонерним товариством «Київметробуд» був укладений договір банківського строкового вкладу № 2019/ДК/028-006, за умовами якого відповідач, як вкладник, розмістив тимчасово вільні грошові кошти в сумі 200 000 000,00 грн на депозитному рахунку № 6110 на строк до 11.11.2019 та сплатою відсотків вкладнику із розрахунку 16 % річних.

Також у матеріалах справи наявні копії листів відповідача № 913 від 28.10.2019 та № 976 від 11.11.2019, адресовані ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», щодо повернення грошових коштів в розмірі 1 500 000 000,00 грн та 200 000 000,00 грн.

Із наявною в матеріалах справи копії висновку експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса» № 18545/18664/18665 від 30.03.2021 вбачається, що станом на 31.01.2019 на рахунку відповідача в АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_1 обліковувалось 6 895 240,89 грн. Водночас, з небюджетного рахунку Товариства № НОМЕР_2 , відкритому у ЦА ГУДКСУ у Київській області у період з 31.01.2019 по 25.03.2019 було перераховано на рахунок № НОМЕР_3 Тунельний загін-4 ПАТ «Київметробуд» грошові кошти в загальному розмірі 2 537 930 786,00 грн. Надалі у період з 01.02.2019 по 25.03.2019 грошові кошти в розмірі 2 540 027 785,00 грн були перераховані з рахунку Тунельний загін-4 ПАТ «Київметробуд» № НОМЕР_3 в АБ «Укргазбанк» на рахунок відповідача № НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк».

Також у вказаному експертному висновку вказано, що згідно виписки з депозитних рахунків відповідача № НОМЕР_5 та № НОМЕР_4 в АБ «Укргазбанк» грошові кошти в розмірі 1 500 000 000,00 грн та 200 000 000,00 грн відповідно надійшли з рахунку Товариства в АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_1.

Висновок експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса» № 18545/18664/18665 від 30.03.2021 є чинним, відомості про його оскарження у суду відсутні, сторонами не спростовано інформації вказаної у вказаному висновку.

Оцінюючи наданий до матеріалів справи висновок експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса» № 18545/18664/18665 від 30.03.2021, судом прийнято до уваги, що згідно статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження (стаття 3 Закону України «Про судову експертизу»).

Зі змісту статті 4 Закону України "Про судову експертизу" полягає, що незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються, зокрема, визначеним законом порядком призначення судового експерта; забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи; кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Судом враховано, що зі змісту висновку експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса» № 18545/18664/18665 від 30.03.2021, що експерта було повідомлено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України.

Суд зазначає, що господарські суди при вирішенні господарських спорів досліджують на загальних умовах і висновки судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду наведеною у постанові від 18.07.2018 у справі №914/1589/17.

Висновок експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса» № 18545/18664/18665 від 30.03.2021 містить докладний опис проведених експертом досліджень, даний висновок складений у порядку, визначеному законодавством, а тому приймається судом в якості належного та допустимого доказу в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

За наслідками вказаного експертного дослідження було встановлено, що розміщення Товариством грошових коштів, отриманих від КП «Київський метрополітен» в якості попередньої оплати на виконання умов договору № 744-ДБМ-18 від 20.11.2018 на будівництво дільниці Сирецько-Печерської лінії метрополітену від станції «Сирець» на житловий масив Виноградар у сумі 1 700 000 000,00 грн на депозитних рахунках № НОМЕР_5 та № НОМЕР_4 в АБ «Укргазбанк», є порушенням вимог пункту 19 Постанови Кабінету Міністрів України № 1764 від 27.12.2001 та пункту 21 Постанови Кабінету Міністрів України № 117 від 23.04.2014, а також недотриманням пункту 4.6.17, 15.3 договору, що відповідно до статті 119 Бюджетного кодексу України є нецільовим використанням бюджетних коштів.

Вищенаведені обставини підтверджують факт нецільового використання відповідачем бюджетних грошових коштів шляхом передачі на депозит в банк, внаслідок чого Товариство отримало прибуток в якості виплачених відсотків за договорами банківських вкладів.

Додатковим підтвердженням того, що розміщення відповідачем бюджетних грошових коштів на депозитних рахунках в банку є нецільовим використанням таких коштів є те, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 № 6 затверджено відповідний Порядок розміщення тимчасово вільних коштів місцевих бюджетів на вкладних (депозитних) рахунках у банках. Так, відповідно до пункту 3 вказаного Порядку однією з умов для розміщення тимчасово вільних коштів на вкладних (депозитних) рахунках у банках є прийняття місцевою радою відповідного рішення.

Тобто, маючи на меті отримання доходу від розміщення коштів на депозитних рахунках в банківських установах, територіальна громада через свій представницький орган самостійно могла прийняти відповідне рішення, розмістити відповідні кошти місцевого бюджету та отримати дохід, яким розпорядитись на власний розсуд та в інтересах мешканців міста.

Відповідно до статті 329 Цивільного кодексу України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

У даному випадку, відповідач розмістив отримані кошти місцевого бюджету із встановленим цільовим призначенням всупереч умов договору та вимог законодавства за договором депозиту в банківській установі та отримав за рахунок цих коштів відповідне майно (дохід) у вигляді процентів від їх розміщення, тобто неправомірно набув майно за рахунок іншої особи (в даному випадку за рахунок територіальної громади столиці).

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до частини 1 статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

Зазначені норми законодавства визначають загальні умови існування цивільно-правових зобов`язань, що виникають у зв`язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Як судом встановлено вище, відповідачем отримано дохід у розмірі отримано 139 090 410,96 грн, з яких 121 643 835, 61 грн нарахованих відсотків за договором № 2019/ДК/028-005 та 17 446 575, 35 грн нарахованих відсотків за договором № 2019/ДК/028-006 внаслідок нецільового використання бюджетних грошових коштів. Вказані обставини відповідачем під час розгляду цієї справи не заперечувались, доказів на їх спростування до суду не надано, що свідчать про доведеність факту набуття майна.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач набув дохід за рахунок іншої особи - територіальної громади міста Києва. Так, кошти місцевого бюджету, які були виділені Київською міською радою та надані Комунальним підприємством «Київський метрополітен» за договором Акціонерному товариству «Київметробуд» виключно для виконання робіт за договором, відповідач використав не за призначенням, а на власний розсуд. Таким чином, розмістивши кошти в банківській установі та отримавши відповідний дохід, відповідач збагатився за рахунок територіальної громади міста Києва, яка виділила бюджетні кошти для певних цілей та розраховувала на їх цільове використання. При цьому такі дії відповідача фактично призвели до недоотримання доходу, оскільки, як зазначалось вище, Київська міська рада відповідно до умов Порядку розміщення тимчасово вільних коштів місцевих бюджетів на вкладних (депозитних) рахунках у банках, могла самостійно розмістити кошти в банківській установі та отримати відповідний дохід.

Щодо відсутності правової підстави набуття спірного майна - грошових коштів в розмірі 139 090 410,96 грн суд зазначає наступне.

Судом вище встановлено, що 139 090 410,96 грн отримані відповідачем, як відсотки за договорами банківського вкладу, а тому, досліджуючи питання набуття вказаних грошових коштів у правовідносинах між АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Київметробуд», такі грошові кошти набуті за наявності правової підстави - договорів банківського вкладу. Проте у межах даної справи дослідженню підлягає підстава набуття грошових коштів відповідачем в правовідносинах між Київською міською радою, Комунальним підприємством «Київський метрополітен» та Акціонерного товариства «Київметробуд».

Так, у правовідносинах, що склалися, відповідач умисно використав отримані бюджетні кошти за договором на цілі, не передбачені договором, тобто не на ті цілі, на які його уповноважив власник майна (кошти, які було надано для виконання робіт за договором). Отже, між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» та відповідачем, а також між Київрадою та відповідачем не виникало прав та обов`язків щодо збагачення відповідача за рахунок майна Київської міської ради. Воля позивачів в даному випадку була спрямована на інші цілі - виділення та подальше використання коштів виключно на спорудження метрополітену. Тобто, між Київською міською радою, Комунальним підприємством «Київський метрополітен» та відповідачем виникли цивільні права та обов`язки щодо конкретного (цільового) використання коштів, а не збагачення відповідача за рахунок таких коштів.

Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 у справі 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18 та від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Системний аналіз наведених вище положень Цивільного кодексу України свідчить про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Натомість, в даних правовідносинах між Київрадою та відповідачем, а також між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» та відповідачем не існувало договору чи будь-якого іншого правочину, який би був належною правовою підставою (та надавав би можливість відповідачу) для набуття майна відповідачем (отримання доходу за депозитом).

З огляду на вказане вище, суд дійшов висновку про те, що у правовідносинах між Київською міською радою, Комунальним підприємством «Київський метрополітен» та Акціонерного товариства «Київметробуд» у останнього відсутня правова підстава для набуття та збереження майна - грошових коштів в розмірі 139 090 410,96 грн.

У даному випадку, відповідач за рахунок отриманих за договором коштів місцевого бюджету, належних територіальній громаді міста, всупереч вимог законодавства та відповідного договору (тобто без достатньої правової підстави) набув відповідне майно у вигляді процентного доходу за депозитами (безпідставно набуте майно). Наведене вище спростовує доводи відповідача, покладені в основу заперечень проти позову.

Приписами частини 1 статті 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином отримане відповідачем майно - грошові кошти, що є відсотками за договорами банківського вкладу в сумі 139 090 410, 96 грн, які останній набув від розміщення бюджетних грошових коштів, в силу приписів статей 1212 та 1214 Цивільного кодексу України підлягають стягненню в дохід бюджету територіальної громади міста Києва (бюджету місцевого самоврядування) як безпідставно набуте майно, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також, Прокурором та позивачами на розгляд суду передана вимога про стягнення 44 370 722,61 грн процентів за користування безпідставно отриманими коштами, розрахованих у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України згідно рекомендацій, викладених у постанові Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 922/3578/18.

Частиною 3 статті 1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що законодавцем передбачено можливість застосування приписів статті 536 ЦК України у разі встановлення розміру відсотків - у договорі чи спеціальному законі.

Судом встановлено, що умовами укладеного між сторонами договору підряду такий розмір відсотків за користування безпідставно набутими грошовими коштами не встанвовлений, як і не передбачено законодавчо встановленого розміру відсотків у подібних правовідносинах. При цьому, посилання Прокурора та позивачів на судову практику касаційного суду щодо можливості визначення розміру процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ є безпідставними, оскільки наведена в постанові Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 922/3578/18 правова позиція станом на день розгляду даного спору є неактуальною.

Разом з тим, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань.

Беручи до уваги викладене, враховуючи той факт, що предметом розгляду в межах даного спору були кондикційні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів, слід нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, які у межах даного позову не заявлені.

З огляду на вказане передана вимога про стягнення 44 370 722,61 грн процентів за користування безпідставно отриманими коштами задоволенню не підлягає.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За приписами статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Першого заступника керівника Київської міської прокуратури задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Київметробуд" (вул. Сурикова, будинок 3, корпус 8б, поверх 5, 03035, місто Київ, ) на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради (вул. Хрещатик, будинок 36, місто Київ, 01044, ) грошові кошти у сумі 139 090 410 (сто тридцять дев`ять мільйонів дев`яносто тисяч чотириста десять) грн 96 коп.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Київметробуд" (вул. Сурикова, будинок 3, корпус 8б, поверх 5, 03035, місто Київ, ) на користь Київської міської прокуратури (вул. Предславинська, буд. 45/9, місто Київ, 03150, ; банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку: 820172, розрахунковий рахунок: UA0011062) витрати зі сплати судового збору у сумі 602 347 (шістсот дві тисячі триста сорок сім) грн 37 коп.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати відповідні накази.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складене 27.10.2022.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА