ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2022 р. Справа№ 910/6541/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Мельничук О.С.,

представники сторін:

від позивача - не з`явились,

від відповідача - Кизенко Д.О,

розглядає апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Массмарт"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.08.2022

про забезпечення позову

у справі № 910/6541/22 (суддя Паламар П.І.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Санте-Алко"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Массмарт"

про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 4105696,78 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2022 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Санте-Алко" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Массмарт" про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 4 105 696, 78 грн.

У серпні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Санте-Алко" звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову, якою просив накласти арешт на грошові кошти відповідача у розмірі 4 105 696, 78 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач вказав, що відповідач тривалий час ухиляється від належного виконання зобов`язання з оплати товару, одержаного за договором поставки товарів № 1020-к/41-к від 01.02.2018 року, витрачання наявних ж у нього грошових коштів на покриття інших потреб може призвести до неможливості виконання рішення за його позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2022 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Товариству з обмеженою відповідальністю "Массмарт", що знаходяться на рахунках у банківських установах, в т.ч., але не виключно в межах суми стягнення 4 105 696 грн. 78 коп.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що встановлені місцевим господарським судом обставини у їх сукупності свідчать про можливість відповідача користуватися чужими грошовими коштами, ухилятися від виконання рішення суду у разі невжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на його грошові кошти.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Массмарт" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.08.2022 року у справі №910/6541/22 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції є безпідставною та необґрунтованою. Зокрема скаржник вважає, що судом першої інстанції не було встановлено існування очевидної небезпеки зі сторони відповідача та не було встановлено чи не підпадає позивач під дію мораторію на виконання зобов`язань з оплати за товар передбаченого постановою №187 Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 року. Відповідач також звертає увагу, що він має більше, як 500 постачальників товару однак з позовом про стягнення боргу звернувся лише позивач, що є підтвердженням того, що відповідач вчасно з усіма постачальниками здійснює розрахунки по договорах поставки і жодної небезпеки того, що позивачем не буде здійснено розрахунок немає. Скаржник також звертає увагу, що за півтора місяці до подачі до суду даної позовної заяви, під час воєнного стану, за період червень-липень 2022 року за поставки по спірному договору позивачу відповідачем перераховано загальну суму в розмірі 2 250 994, 07 грн., тобто за сім днів до підготовки позовної заяви, відповідачем була здійснена остання оплата.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду 26.08.2022 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Массмарт" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.08.2022 року, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали від 19.08.2022 року.

14.09.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 19.08.2022 року у справі №910/6541/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Массмарт" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.08.2022 року у справі №910/6541/22 та призначено розгляд справи на 19.10.2022 року.

19.10.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 19.10.2022 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як було зазначено вище та вбачається з матеріалів справи, заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідач тривалий час ухиляється від належного виконання зобов`язання з оплати товару, одержаного за договором поставки товарів № 1020-к/41-к від 01.02.2018 року, витрачання наявних ж у нього грошових коштів на покриття інших потреб може призвести до неможливості виконання рішення за його позовом.

Задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову місцевий господарський суд виходив з того, що метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову, а тому суд першої інстанції встановив, що обставини у їх сукупності свідчать про можливість відповідача користуватися чужими грошовими коштами, ухилятися від виконання рішення суду у разі невжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на його грошові кошти.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі, але не виключно задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Частиною 1 статті 137 ГПК України визначені заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з наступного:

- По-перше, суду має бути надане підтвердження існування реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

- По-друге, забезпечення позову має бути обґрунтованим, тобто заявник повинен обґрунтувати, чому невжиття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду та як саме.

- По-третє, вид забезпечення позову повинен бути відповідати позовним вимогам та їхньому обсягу.

При цьому вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи

Зокрема, суд не повинен вживати такі заходи забезпечення позову, які пов`язані з втручанням у внутрішню діяльність господарських товариств.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність та обґрунтованість позовних вимог. До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Як зазначає заявник відповідач тривалий час ухиляється від належного виконання зобов`язання з оплати товару, одержаного за договором поставки товарів № 1020-к/41-к від 01.02.2018 року.

В той же час, в оскаржуваній ухвалі та у заяві про забезпечення позову не зазначено яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову про стягнення збитків.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач здійснював останні розрахунки з позивачем по договору поставки товарів № 1020-к/41-к від 01.02.2018 року у червні-липні 2022 року, що вбачається з платіжних доручень №33042 від 16.06.2022 року на суму 500 093, 64 грн., №33736 від 12.07.2022 року на суму 1 000 000, 00 грн. та №33792 від 14.07.2022 року на суму 750 900, 43 грн.

Втім, з матеріалів справи вбачається, що позовна заява датована 22.07.2022 року, тобто в липні 2022 року, до звернення позивача з даним позовом, відповідач здійснював часткові розрахунки з позивачем.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем не було надано будь-яких належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходу до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на кошти, як не надано і доказів вчинення відповідачем дій або наявності наміру у нього відчужити належне йому майно або вивести грошові кошти з обігу підприємств.

При цьому, саме посилання позивача на потенційну можливість перерахування грошових коштів на рахунок третіх осіб не підтверджено жодним доказом.

Відтак, всупереч положенням Господарського процесуального кодексу України заява позивача про забезпечення позову базується лише на власних припущеннях позивача.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідач є юридичною особою, яка ймовірно має зобов`язання щодо видатків з виплати заробітної плати працівникам підприємств, що місцевим господарським судом не було досліджено, а також безпідставно не взято до уваги, що заявником не було надано жодних відомостей про наявність рахунків відповідача, їх номера та назви відповідних установ в яких вони відкриті, зокрема довідки з банку в якій було б вказано, що у відповідного підприємства відкриті відповідні рахунки.

З огляду на викладене вище, колегія суддів зазначає, що існуючи заходи забезпечення позову без надання заявником належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходу до забезпечення позову не дозволяють скаржнику отримати прибуток та покрити за його рахунок видатки, чим фактично блокується підприємницька діяльність відповідача.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 ГПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, судом першої інстанції не зазначено в ухвалі жодних достатніх підстав які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі. Приймаючи до уваги те, що до заяви не надано доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів також не наведені, є всі підстави для скасування ухвали про вжиття заходів до забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Враховуючи вищевикладене, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову не можна визнати адекватними.

Отже, прийняту судом першої інстанції оскаржувану ухвалу неможна вважати законною та обґрунтованою.

Проте, місцевий господарський суд не звернув уваги на вищенаведені обставини, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, відтак дійшов помилкового висновку про задоволення заяви щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку стосовно того, що оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 19.08.2022 року у справі №910/6541/22 є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та за умов неповного з`ясування обставин справи, а відтак підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 2, ч. 1, ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч. 1, ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені місцевим судом обґрунтування оскарженої ухвали є незаконними, не можуть бути достатніми підставами для задоволення заяви про забезпечення позову, відтак апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду - скасуванню.

Судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають розподілу місцевим господарським судом відповідно до ст. 129 ГПК України за результатами подальшого розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 255, 269-271, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Массмарт" на ухвалу господарського суду міста Києва від 19.08.2022 року у справі №910/6541/22 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.08.2022 року у справі №910/6541/22 скасувати.

3. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Санте-Алко" про забезпечення позову у справі №910/6541/22 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.10.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко