ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.10.2022 Справа № 914/1261/20

За заявою:Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго», м. Львів
про:визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню
у справі:№914/1261/20
за первісним позовом:Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів
до відповідача:Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго», м. Львів
про:стягнення боргу, інфляційних втрат, 3% річних, пені та компенсації
та за зустрічним позовом:Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго», м. Львів
до відповідача:Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів
про:про визнання договору реструктуризації №557/20 від 24.07.2020р. укладеним
Суддя Крупник Р.В. Секретар Шевчук О.О.
Представники сторін:
від стягувача:Бандирський А.С. адвокат;
від боржника:не з`явився.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ ЗАЯВИ.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.05.2021, залишеним без змін постановами Західного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2022, стягнуто з ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» 108965,64 грн. пені, 155805,75 грн. 3% річних, 35094,15 грн. інфляційних втрат та 4495,02 грн. судового збору, закрито провадження у справі в частині стягнення з ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» 11368475,53 грн. боргу, у зв`язку з відсутністю предмета спору, у задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

На виконання вказаного рішення судом 19.04.2022 видано відповідний наказ.

15.09.2022 представником ЛКП «Залізничнетеплоенерго» через систему «Електронний суд» подано заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (вх. №2971/22 від 15.09.2022).

Ухвалою від 19.09.2022 суд прийняв до розгляду заяву ЛКП «Залізничнетеплоенерго» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, розгляд заяви призначив на 30.09.2022.

Ухвалою від 30.09.2022 з розгляду заяви відкладено на 10.10.2022

Судове засідання призначене на 10.10.2022 не відбулося у зв`язку із повітряною тривогою у м. Львові та масованими ракетними обстрілами.

Ухвалою від 11.10.2022 розгляд заяви ЛКП «Залізничнетеплоенерго» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі призначено на 24.10.2022.

У судове засідання призначене на 24.10.2022 представник стягувача з`явився, проти задоволення заяви боржника заперечив.

Боржник явки повноважного представника у судове засідання призначене на 24.10.2022 не забезпечив.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи боржника.

У заяві про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню боржник зазначає, що 16.06.2022 державним виконавцем відкрито виконавче провадження №69245617 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області №914/1261/20 від 19.04.2022.

За його твердженнями, до спірних правовідносин застосовуються норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», адже ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є теплопостачальним та теплоенергуючим підприємством.

Посилаючись на ст. 7 вказаного закону, боржник стверджує, що стягнуті із нього суми пені, інфляційних втрат та 3% річних підлягають списанню, адже він погасив суму основного боргу до 01.06.2021.

Вказане, на його переконання, слугує підставою для визнання наказу Господарського суду Львівської області №914/1261/20 від 19.04.2022 таким, що не підлягає виконанню.

Аргументи стягувача.

Стягувач подав до суду заяву, у якій заперечив проти задоволення заяви боржника з наступних підстав. За його твердженнями, заборгованість боржника не може бути списана, адже його не включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до вимог Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення».

Стягувач зазначає, що боржник посилається на нечинну редакцію норми ст. 7 вказаного вище закону. Крім цього, станом на дату нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, які були предметом стягнення у справі, норми, на яку посилається боржник не існувало, а тому вона не має зворотної дії у часі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.05.2021, залишеним без змін постановами Західного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2022, стягнуто з ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» 108965,64 грн. пені, 155805,75 грн. 3% річних, 35094,15 грн. інфляційних втрат та 4495,02 грн. судового збору, закрито провадження у справі в частині стягнення з ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» 11368475,53 грн. боргу, у зв`язку з відсутністю предмета спору, у задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

На виконання вказаного рішення судом 19.04.2022 видано відповідний наказ.

16.06.2022 державним виконавцем Залізничного відділу ДВС у м. Львові ЗМУМЮ (м. Львів) відкрито виконавче провадження №69245617 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області №914/1261/20 від 19.04.2022.

На момент постановлення судом цієї ухвали вказане виконавче провадження не є завершеним.

Судом встановлено, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до вимог Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» №1730-VIII від 03.11.2016 на підставі Наказу Мінрегіону від 08.06.2017 №142, що підтверджується наявною у матеріалах справи роздруківкою витягу із відповідного реєстру, а також відомостями, розміщеними на офіційному веб-сайті Міністерство розвитку громад та територій України розміщеними за посиланням: https://www.minregion.gov.ua.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Так, положеннями ч. 1-2 ст. 18 ГПК України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно із ч. 1 ст. 327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012).

З викладених норм вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили підлягає безумовному виконанню у визначеному законодавством порядку та строки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Аналіз вказаної норми закону дає підстави вважати, що є такі підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню: - якщо такий наказ було видано помилково; - якщо обов`язок боржника відсутній у зв`язку з припиненням; - якщо обов`язок боржника відсутній у зв`язку з добровільним виконанням боржником чи іншою особою; - з інших причин.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 02.09.2020 по справі №195/465/15-ц. При цьому, зазначений перелік є орієнтовним та приблизним, не містить виключного переліку підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У даній справі для вирішення питання про наявність підстав для визнання наказу від 19.04.2022 таким, що не підлягає виконанню необхідним є застосування положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (надалі Закон №1730-VIII).

Відповідно до ст. 2 Закону №1730-VIII його дія поширюється, зокрема на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу.

Суд зазначає, що норми Закону №1730-VIII поширюються на спірні правовідносини з огляду на те, що основним видом діяльності ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є: 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого пару, що вбачається із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а спірні правовідносини між сторонами у справі №914/1261/20 стосувалися стягнення заборгованості за надання послуг з розподілу природного газу.

Статтею 1 Закону №1730-VIII, зокрема передбачено, що процедура врегулювання заборгованості заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії, послуги з розподілу та транспортування природного газу шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Відповідно до ст. 7 Закону №1730-VIII на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий до 1 червня 2021 року природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, отримані до 1 червня 2021 року для їх подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, погашену до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, а також на заборгованість, реструктуризовану відповідно до статті 5 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, якщо інше не передбачено цим Законом (абз. 1 ч. 1).

Неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, включених до реєстру, за спожитий до 1 червня 2021 року природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, отримані до 1 червня 2021 року для їх подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, та не сплачені станом на дату включення до реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом, не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:

- підлягають списанню, за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, або в інший строк згідно з умовами затверджених мирових угод;

- підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості (абз. 3 ч. 1).

Таким чином, вказаною статтею законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за надання послуг з розподілу природного газу та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами розподілу природного газу за умови її погашення боржниками до 31.12.2022.

При цьому, застосування ст. 7 Закону №1730-VIII не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за розподіл природного газу до певної дати.

У своїй заяві боржник стверджує, що суми пені, інфляційних втрат та 3% річних, які стягуються із нього згідно із наказом від 19.04.2022, підлягають списанню у відповідності до вимог ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» зі змінами, внесеними згідно із Законом №1639-IX від 14.07.2021.

Слід зазначити, що на момент звернення боржником до суду із відповідною заявою та на момент постановлення цієї ухвали ст. 7 Закону №1730-VIII зазнала змін. Чинна редакція змісту цієї статті, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, процитована судом вище.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом її спору була матеріально-правова вимога майнового характеру про стягнення із боржника основної заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за період з жовтня 2018 року по травень 2020 року у загальному розмірі 11368475,53 грн., а також нарахованих на цю заборгованість сум пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Змістом рішення Господарського суду Львівської області від 06.05.2021, яке набрало законної сили, підтверджується той факт, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» погасило основну заборгованість за надання послуг з розподілу природного газу в грудні 2020 року.

За результатами розгляду справи, позовні вимоги АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» були задоволені частково. Суд стягнув із боржника 108965,64 грн. пені, 155805,75 грн. 3% річних, 35094,15 грн. інфляційних втрат та 4495,02 грн. судового збору, та видав наказ від 19.04.2022 на примусове виконання судових рішень у справі.

Оскільки спір у даній справі стосувався стягнення основної заборгованості за надання послуг з розподілу природного газу, які надавалися до 01.06.2021, така заборгованість була погашена боржником до 31.12.2022, то 108965,64 грн. пені, 155805,75 грн. 3% річних, 35094,15 грн. інфляційних втрат, нарахованих на основну заборгованість та які стягуються із боржника згідно із наказом 19.04.2022, підлягають списанню.

При цьому, суд також вважає за необхідне наголосити на тому, що із назви та преамбули вказаного закону вбачається, що він визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення та спрямований на врегулювання заборгованості вказаних організацій.

Статтею 1 Закону №1730-VIII передбачено, що учасниками процедури врегулювання заборгованості є, серед інших, підприємства та організації, включені до реєстру та оператори газорозподільних систем.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону №1730-VIII для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (ст. 1 Закону №1730-VIII).

ЛКП «Залізничнетеплоенерго» включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості на підставі Наказу Мінрегіону від 08.06.2017 №142, що підтверджується наявною у матеріалах справи роздруківкою витягу із відповідного реєстру, а також відомостями, розміщеними на офіційному веб-сайті Міністерства розвитку громад та територій України розміщеними за посиланням: https://www.minregion.gov.ua.

У матеріалах справи відсутні докази того, що центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства прийнято рішення про виключення ЛКП «Залізничнетеплоенерго» із відповідного реєстру.

Зважаючи на це, заперечення стягувача у цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Що стосується доводів стягувача про те, що станом на дату нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних норма, на яку посилається боржник не існувала, а тому вона не має зворотної дії у часі, то суд відхиляє їх із наступних мотивів.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність.

В силу положень ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено ч. 1 ст. 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, новий акт законодавства застосовується до тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. В той же час, це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте, надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Вищевказані висновки викладені у рішеннях Конституційного суду України від 05.04.2001 р. за № 3-рп/2001 та від 09.02.1999 р. за № 1-рп/99.

Крім того, аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01.09.2021 у справі №904/4933/15.

Зважаючи на те, що норми Закону №1730-VIII пом`якшують цивільно-правову відповідальність боржника, то вони мають зворотню дію в часі, а тому повинні застосовуватись у даній справі судом при вирішенні питання про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Як уже зазначалось, згідно з ч. 2 ст. 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Усе викладене вище свідчить про наявність підстав для задоволення зави боржника про визнання наказу Господарського суду Львівської області від 19.04.2022 у справі №914/1261/20 в частині стягнення з ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» 108965,64 грн. пені, 155805,75 грн. 3% річних, 35094,15 грн. інфляційних втрат таким, що не підлягає виконанню.

Що стосується вимоги боржника про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення судового збору у розмірі 4495,02 грн., то суд зазначає наступне.

Судові витрати зі сплати судового збору були розподілені судом за результатами розгляду справи у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України. Оскільки норми ст. 7 Закону №1730-VIII не розповсюджуються на заборгованість із відшкодування судових витрат, а у матеріалах справи відсутні докази виконання боржником наказу від 19.04.2022 в частині сплати на користь стягувача відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 4495,02 грн., то у цій частині відсутні підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Львівської області від 19.04.2022 у справі №914/1261/20 в частині стягнення з Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» (79054, м. Львів, вул. С. Петлюри, буд. 4А; ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, буд. 42; ) 108965,64 грн. пені, 155805,75 грн. 3% річних, 35094,15 грн. інфляційних втрат.

3. В іншій частині вимог відмовити.

4. Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254-257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Повний текст ухвали складено та підписано 28.10.2022.

Суддя Крупник Р.В.