ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2022 р. Справа № 911/74/22

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Херсоніндустріалпарк, м. Херсон

до Фізичної особи-підприємця Курочкіна Віталія Олександровича, Київська область,

м. Біла Церква

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Росич Приват", Київська область,

м. Біла Церква

про визнання договору оренди розірваним та стягнення 79296,00 грн. збитків

за участю секретаря судового засідання Гудзь К.І.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю Херсоніндустріалпарк (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Курочкіна Віталія Олександровича (відповідач) про визнання договору оренди розірваним та стягнення 79296,00 грн. збитків.

Ухвалою господарського суду від 11.01.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 09.02.2022 р.

07.02.2022 р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов.

09.02.2022 р. через канцелярію суду позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, надання додаткового строку для подання відповіді на відзив.

09.02.2022 р. у судовому засіданні оголошено перерву до 23.02.2022 р. о 12:45 год., про що сторонами підписано відповідну розписку.

16.02.2022 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

23.02.2022 р. через канцелярію суду позивачем подано клопотання про витребування доказів, в якому він просить суд:

Витребувати у відповідача для огляду та з метою залучення до матеріалів судової справи № 911/74/22 належним чином завірених копій наступних документів:

- договір оренди № 20 від 01.05.2021 р. та додатків до нього;

- рахунки - фактури на сплату орендної плати та відшкодування комунальних послуг;

- банківські виписки та/або платіжні квитанції, які підтверджують факт оплати орендної плати та спожиті комунальні послуги;

- документи, які підтверджують правову підставу користування орендованим приміщенням після отримання листа від 21.10.2021 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.02.2022 р. клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково; витребувано у відповідача оригінал для огляду в судовому засіданні, що відбудеться 06.04.2022 р. об 11:00 год. договору оренди від 01.05.2021 р. № 20, укладеного між ТОВ "Росич Приват" та ФОП Курочкіним В.О.; в іншій частині клопотання позивача про витребування доказів залишено без задоволення; підготовче засідання відкладено на 06.04.2022 р.; зобов`язано позивача надати в судовому засіданні, що відбудеться 06.04.2022 р.; встановлено строк до 06.04.2022 р. для подання відповідачем заперечень на відповідь позивача на відзив.

Ухвалою господарського суду від 06.04.2022 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Росич Приват"; продовжено строк підготовчого провадження; підготовче засідання відкладено на 25.05.2022 р.; повторно витребувано у відповідача оригінал для огляду в судовому засіданні, що відбудеться "25" травня 2022 року о 10 год. 00 хв. договору оренди від 01.05.2021 р. № 20, укладеного між ТОВ "Росич Приват" та ФОП Курочкіним В.О.

11.05.2022 р. від відповідача на адресу суду надійшов витребуваний судом договір.

18.05.2022 р. через особистий кабінет в системі Електронний суд до господарського суду Київської області відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив.

Крім того, 19.05.2022 р. відповідачем подано заяву про участь в судовому засіданні, що відбудеться 25.05.2022 р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою господарського суду від 20.05.2022 р. заяву представника відповідача від 19.05.2022 р. б/н про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів залишено без задоволення.

24.05.2022 р. через особистий кабінет в системі Електронний суд до господарського суду Київської області відповідачем надано заяву про проведення засідання за відсутності представника останнього.

24.05.2022 р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про проведення засідання за його відсутності.

25.05.2022 р. через особистий кабінет в системі Електронний суд до господарського суду Київської області позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.05.2022 р. підготовче засідання відкладено на 13.07.2022 р.

02.06.2022 р. позивачем подано заяву про участь в судовому засіданні, що відбудеться 13.07.2022 р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.06.2022 р. заяву представника позивача Здоровєйщєвої Т.Ю. про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

11.07.2022 р. через особистий кабінет в системі Електронний суд до господарського суду Київської області представником відповідача подано заяву про розгляд справи без його участі.

Ухвалою господарського суду від 13.07.2022 р. закрито підготовче провадження; призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 17.08.2022 р.

В судове засідання з`явився лише уповноважений представник позивача, уповноважені представники відповідача та третьої особи не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Поряд із вказаним, судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

В силу вимог частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що наявних в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду даного спору по суті достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності уповноважених представників відповідача та третьої особи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, суд

встановив:

Згідно змісту позову, Товариство з обмеженою відповідальністю Херсоніндустріалпарк (позивач) набуло у власність нежитлову будівлю винного цеху літера "Б" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103; дата, час державної реєстрації: 13.08.2021 р. 19:04:56), загальною площею 2 155,00 кв.м., що знаходиться за адресою: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Водопійна, будинок 37, на підтвердження чого до матеріалів позову додано належним чином завірену копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 270522917, сформованого 13.08.2021 р. приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Корнійчук А.В.

Поряд із наведеним, як заявляє позивач, набувши право власності на нежитлове приміщення він виявив, що майно, яке йому належить на праві власності використовується Фізичною-особою підприємцем Курочкін Віталієм Олександровичем (відповідач) на підставі договору № 20 від 01.05.2021 р. (копію додано до позову), укладеного з попереднім власником нежитлової будівлі - ТОВ "Росич Приват".

З метою урегулювання даного питання враховуючи, що до позивача при переході права власності на нерухоме майно також перейшли і обов`язки, які були у попереднього власника об`єкту оренди, то ТОВ Херсоніндустріалпарк звернулось до відповідача з листом вих. № 01-29 від 09 вересня 2021 року (копію додано до позову). Даним листом позивач повідомляв відповідача, що саме ТОВ Херсоніндустріалпарк є власником нежитлової будівлі винного цеху літера "Б", яка передана в оренду за договором № 20 від 01.05.2021 р., а також до такого листа було додано 2 примірника додаткової угоди, підписаної власником нежитлової будівлі та копію витягу з ДРРП. Одночасно зазначеним листом відповідачем було повідомлено, що у разі не підписання додаткової угоди (не надання відповіді) договір оренди буде вважатись розірваним, а приміщення передане в оренду має бути повернене у строк 15 (п`ятнадцять) календарних днів з моменту отримання листа.

Так, позивач вказує на те, що направлення вищевказаного листа з додатками підтверджується копіє опису вкладення в цінний лист (трекінг відправлень № 047 (копію додано). Фактично даний лист, на переконання позивача, є офертою в розумінні приписів ст. 188 ГК України. Однак відповідач вказаний лист проігнорував та не направив на адресу позивача ні відповіді на лист, ні підписаної додаткової угоди. З урахуванням наведених обставин, позивач був змушений направити на адресу відповідача лист вих. №01-44 від 21.10.2021 р. (копію додано до позову), яким він повідомив відповідача про те, що не направивши підписаного примірника додаткової угоди від 09.09.2021 р. фактично останній погодився з припиненням дії договору № 20 від 01.05.2021 р. з 01.10.2021 р. Також даним листом позивач повідомив відповідача про те, що об`єкт оренди має бути переданий в користування іншому користувачу в строк до 01.11.2021 р., а відтак, приміщення станом на 01.11.2021 р. має бути звільнене від майна відповідача. Однак, відповідач і на цей лист відповіді не надав.

Виходячи із вищевказаних обставин, позивач звернувся із позовом про визнання договору оренди № 20 від 01.05.2021 р., укладеного між ТОВ "Росич Приват" та Фізичною-особою підприємцем Курочкін Віталієм Олександровичем розірваним з 01.10.2021 р.

Окрім зазначеного, позивач також просить суд стягнути з відповідача збитки в сумі 79296,00 грн., посилаючись на те, що ним, як орендодавцем 20.10.2021 р. з ТОВ "Тираспільський ринок" (орендар) було укладено договір оренди № 20/10/21-04 (копію додано до позову), відповідно до якого, в порядку та умовах, визначених цим договором, орендодавець передає по акту прийому-передачі (додаток 2), а орендар приймає у строкове, платне користування нежитлове приміщення, а саме: приміщення позначене в технічній документації № 23, 24, 25, 42, 41, 26, 27, 28, 29, 30, 33, що знаходиться на першому поверсі нежитлової будівлі літ. "Б" за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Водопійна, 37 (далі за текстом - майно), площа орендованих приміщень становить 495,6 кв.м. Разом із тим, врахувавши, що відповідач предмет оренди за договором оренди № 20 від 01.05.2021 р. не повернув позивачу у строки визначені ним в наведеному листі, а останній, в свою чергу, не зміг передати таке майно на виконання договору оренди від 20.10.2021 р. № 20/10/21-04, враховуючи умови такого договору, ним було сплачено штраф на користь орендаря ТОВ "Тираспільський ринок" в сумі 79296,00 грн.

Відповідач, в свою чергу, відносно задоволення наведеного позову заперечує, посилаючись на те, що між ним та третьою особою було укладено договір оренди нежитлового приміщення від 01.05.2021 р. № 20, на виконання якого він використовує спірне майно на праві оренди. Разом з тим, на переконання відповідача, позивач не посилається на наявність обставин, за наявності яких наймодавець може вимагати розірвання договору оренди, у відповідності до положень статті 651 ЦК України, а відтак, позовна заява про визнання договору оренди № 20 від 01.05.2021 р., укладеного між ТОВ "Росич Приват" та Фізичною-особою підприємцем Курочкін Віталієм Олександровичем розірваним з 01.10.2021 р. задоволенню не підлягає. Також, відповідач, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами неправомірність дій відповідача, який користується спірним майном на підставі дійсного правочину, що унеможливлює стягнення з нього збитків.

У ст. 86 ГПК України вказано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до висновку, що наведені позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на таке:

01.05.2021 р. між ТОВ "Росич Приват" (орендодавець) та ФОП Курочкін В.О. (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 20, відповідно до якого орендодавець передає орендареві в строкове платне користування частину нежитлової будівлі винного цеху літера "Б", площею 495,6 кв.м., що схематично в технічному паспорті відображено приміщеннями № 23 площа 203,5 кв.м., № 24 площа 4,1 кв.м., № 25 площа 9,4 кв.м, № 42 площею 6,0 кв.м., № 41 площею 28,9 кв.м., № 26 площею 56,4 кв.м., № 27 площею 9,8 кв.м., № 28 площею 10,9 кв.м., № 29 площею 48,4 кв.м, № 30 площею 77,4 кв.м., № 33 площею 40,8 кв.м. (далі по тексту майно або приміщення), та знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Водопійна, 37 (п. 1.1. договору).

Загальна площа нежитлової будівлі винного цеху літера "Б", розташованої в м. Біла Церква по вул. Водопійна, 37, становить 2155,0 кв.м. Орендована частина нежитлової будівлі графічно виділена на схемі будівлі винного цеху літера "Б" та долучена в якості додатку до даного договору, який є його невід`ємною частиною (п. 1.2. договору).

На виконання наведеного договору ТОВ "Росич Приват" (третя особа) передало, а ФОП Курочкін В.О. (відповідач) отримав в оренду вказаний об`єкт нерухомого майна, що підтверджується актом приймання-передачі до договору оренди нежитлового приміщення від 01.05.2021 р. № 20 (копію якого додано до матеріалів справи).

Разом з тим, в подальшому, 13.08.2021 р. здійснено державну реєстрацію права власності на майно, що, в тому числі, є предметом наведеного договору оренди за позивачем (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.08.2021 р. № 270522917).

Як свідчать матеріали справи, позивач, виходячи із наведеного, звертався до відповідача із вимогою про укладення додаткової угоди до наведеного договору оренди відносно зміни особи орендодавця. При цьому, в листі позивач зазначав, що у разі не підписання додаткової угоди (ненадання відповіді) договір оренди нежитлового приміщення від 01.05.2021 р. № 20 буде вважатись розірваним, а предмет оренди має бути повернуто позивачу у строк протягом 15 календарних днів з моменту отримання даного листа, у зв`язку із тим, що позивач як власник майна не може використовувати його в власних цілях (лист від 09.09.2021 р. № 01-29).

Крім того, листом від 21.10.2021 р. № 01-44 позивач повідомив відповідача, що не надавши жодної відповіді, у відповідності до листа від 09.09.2021 р. № 01-29, останній погодився на розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 01.05.2021 р. № 20 та звільнення приміщення у строк 15 календарних днів з моменту отримання листа, тобто до 01.10.2021 р., у зв`язку із чим, вимагав повернути спірне майно.

Водночас, як свідчать матеріали справи, відповідач у відповідь на лист позивача від 09.09.2021 р. № 01-29, надіслав останньому лист щодо врегулювання питання дотримання орендодавцем своїх обов`язків, забезпечення орендованого приміщення електро та водопостачанням, згідно умов договору оренди нежитлового приміщення від 01.05.2021 р. № 20.

Стаття 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Положеннями статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною третьою статті 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до положень статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Крім того, згідно із положеннями статті 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у володіння та/або користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Відповідно до умов договору оренди нежитлового приміщення від 01.05.2021 р. № 20 змінити та доповнення до даного договору можуть бути внесені лише за взаємною згодою сторін, які оформляються додатковою угодою до цього договору (п. 7.1.).

Даний договір не може бути достроково розірваний з ініціативи орендодавця (п. 7.2. договору оренди нежитлового приміщення від 01.05.2021 р. № 20).

Відповідно до п. 7.5. вказаного договору, у разі зміни власника орендованого майна, до нового власника переходять усі права та обов`язки орендодавця. Зміна власника орендованого майна не є підставою для зміни умов даного договору або припинення його дії.

В п. 7.8. зазначеного договору сторони визначили, що суперечки, що виникають в ході виконання цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів. У випадку неможливості врегулювання спорів шляхом переговорів, вони підлягають розгляду в судовому порядку, відповідно до законодавства України.

Як вже зазначалось, відповідно до положень статті 188 ГК України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Разом із тим, позивачем не наведено в позові та не підтверджено належними доказами наявності правових підстав, визначених умовами вказаного договору та/ або наведеними нормами чинного законодавства для розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 01.05.2021 р. № 20 в односторонньому порядку.

Також, позивачем не наведено в позові та не підтверджено належними доказами наявності правових підстав, визначених положеннями статті 651 ЦК України для розірвання наведеного договору оренди в судовому порядку на вимогу однієї зі сторін такого договору.

Частиною четвертою статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Передусім, суд зважає на сталу практику Верховного Суду щодо способів захисту прав чи законних інтересів позивача, який звертається з позовом про визнання договору розірваним.

Так, у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 р. у справі № 910/7164/19 викладена правова позиція про те, що для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.09.2021 р. у справі № 910/17079/19 зроблено такі висновки:

"32. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

33. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

34. Разом з цим, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

35. Аналіз приписів статей 16 ЦК України та 20 ГК України дає підстави стверджувати про те, що ними не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору розірваним (припиненим), позаяк реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання відповідного договору.".

Оскільки предметом позову у даній справі є конкретно сформульована вимога про визнання розірваним договору оренди нежитлового приміщення від 01.05.2021 р. № 20, суд доходить висновку, що позивач фактично просить встановити юридичний факт розірвання договору в минулому.

Суд звертає увагу на постанову від 13.02.2018 р. у справі № 916/849/17, де Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що встановлення юридичного факту виходить поза межі компетенції господарського суду, оскільки в такому випадку суд не здійснює захисту порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу суб`єкта господарювання.

Суд, враховуючи вищенаведені правові висновки Верховного Суду у подібних спірних правовідносинах, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про визнання договору розірваним з 01.10.2021 р., оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в даному випадку є неналежним та неефективним.

Таким чином, з огляду на наведені висновки Верховного Суду спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права та не забезпечує його поновлення, а відтак суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про визнання договору оренди нежитлового приміщення від 01.05.2021 р. № 20 розірваним з 01.10.2021 р.

Додатково суд звертає увагу позивача в контексті вищенаведених висновків судів, що реалізація відновлення прав позивача через припинення правовідношення може відбуватися шляхом розірвання відповідного договору, а не визнання його розірваним з певної дати.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 79296,00 грн.

Пунктом 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (стаття 22 ЦК України).

Під збитками в розумінні частини другої статті 224 ГК України розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду (стаття 225 Господарського кодексу України).

Для застосування такої відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, що включає: протиправну поведінку (дію чи бездіяльність особи); шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вину правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, оскільки поведінка боржника не може бути кваліфікована як правопорушення.

При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (аналогічну правову позицію викладену у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.04.2020 р. у справі №904/3189/19, від 10.12.2018 р. у справі №902/320/17).

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків та їх розмір. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення зобов`язань.

При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється поза межами конкретного випадку, і, відповідно, поза межами юридично значимого зв`язку.

Позивач фактично обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач використовує належне позивачу приміщення без достатньої правової підстави, оскільки, на його переконання, договір оренди нежитлового приміщення від 01.05.2021 р. № 20 розірвано з 01.10.2021 р., а відтак, відповідач чинить перешкоди у реалізації позивачем його права власності на майно, що, в свою чергу, призвело до понесення збитків на сплату штрафу позивачем на користь ТОВ "Тираспільський ринок", у зв`язку із невиконанням договору оренди нерухомого майна від 20.10.2021 р. № 20/10/21-04, в частині передання предмету оренди в оренду вказаному товариству.

Відповідач, в свою чергу, вказує, що користується орендованим майном на підставі діючого договору оренди нежитлового приміщення від 01.05.2021 р. № 20.

Судом встановлено, що користування орендованим майном здійснюється відповідачем на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 01.05.2021 р. № 20, що не є розірваним ні на підставі рішення суду ні за згодою сторін.

Також, суд зазначає про відсутність підстав стверджувати, що позивач поніс збитки, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків, як орендарем приміщення.

Так, у відповідь на пропозицію позивача укласти додаткову угоду відповідач надіслав позивачу лист у контексті можливості підписати додаткову угоду, попередньо пересвідчившись, що це не призведе у подальшому до порушення його законних інтересів через невиконання зобов`язань за договором іншою стороною.

Водночас, позивач, знаючи про наявність діючого договору оренди нежитлового приміщення від 01.05.2021 р. № 20, за яким майно передано в оренду відповідачу, здійснив дії щодо укладення нового договору оренди з іншою особою (не пересвідчившись в достатній мірі про можливість забезпечити іншій стороні договору доступу до майна, що здається в оренду) з умовами, що містили пункт про покладення на орендодавця штрафу у випадку порушення строків передачі приміщення в оренду, який визначили самі сторони.

Викладене вказує, що відповідач не чинив дій направлених на вчинення правопорушення.

Отже твердження позивача, що користування майном відбувається без достатньої правової підстави є недоведеним належними та допустимими доказам, адже правовою підставою, в цьому випадку, є сам діючий договір оренди від 01.05.2021 р. № 20, який позивач просив визнати розірваним.

За відсутності належних та допустимих доказів, які доводять, наявність протиправних дій (чи бездіяльності) відповідача, в результаті яких позивач поніс збитки, цивільна відповідальність не настає.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 79296,00 грн. є безпідставною, необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Як унормовано статтею 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст. 129, 237-238, 240 ГПК України, суд

вирішив:

1. В задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту рішення 31.10.2022 р.

Суддя А.В. Лопатін