ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/567/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.,

секретар судового засідання: Русецька Ю.О.

за участю представника позивача: Сидоров П.В. - адвокат, ордер серія АВ №1042461 від 03.08.2022 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський сонях"

до Приватного підприємства "Слободище"

про стягнення 501335,62 грн

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Подільський сонях" звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Слободище" 501335,62 грн., з яких: 302069,76 грн. заборгованості за поставлений товар, 17348,10 грн. 3% річних, 82338,40 грн. інфляційних, 69392,39 грн. пені, 30206,98 грн. 10% штрафу.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 05.08.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 01.09.2022.

24.08.2022 на адресу суду від Приватного підприємства "Слободище" надійшов відзив на позовну заяву (а.с.212-215).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 01.09.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив судове засідання для судового розгляду по суті на 04.10.2022.

Ухвалою суду від 04.10.2022р. розгляд справи відкладено на 18.10.2022р.

В судовому засіданні 18.10.2022р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторонами було укладено договір поставки №54-2019 від 16.09.2019 року, на виконання умов якого позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 6551190,60 грн.

Відповідач оплату за отриманий товар здійснив частково в сумі 6249120,84 грн., тому сума боргу склала 302069,76 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання, на підставі ст.625 ЦК України позивач нарахував до стягнення з відповідача 17348,10 грн. 3% річних, 82338,40 грн. інфляційних, а також 69392,39 грн. пені та 30206,98 грн. штрафу.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти доводів та вимог, вказав, що розрахунки між сторонами проводяться з врахуванням ПДВ і податкові накладні по поставках за період 09.09.2021р.-09.11.2021р. зареєстровані лише 19.07.2022р.

Тому, податковий кредит по податкових накладних, що зареєстровані в липні 2022р., відповідач зможе використати лише в декларації за липень 2022р., яка подається до 20.08.2022р., а буде виплачений лише до 30.08.2022р.

Відповідач вважає, що заборгованості перед позивачем в сумі 302069,76 грн. в нього не існує, а тому вважає безпідставними вимоги про стягнення річних, інфляційних, пені, штрафу, а також витрат на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача в засідання суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвала суду від 04.10.2022р. направлена відповідачу та його представнику на електронні пошти , (а.с.230). Відповідач з електронної пошти факт отримання ухвали підтвердив (а.с. 231).

Згідно ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За вказаних обставин, беручи до уваги, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, суд вирішує справу за відсутності представника відповідача.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

16.09.2019 року між ТОВ "Подільський сонях" (постачальник) та ПП "Слободище" (покупець), було укладено договір поставки №54-2019, згідно п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити шрот соняшниковий ДСТУ 4638:2006 в подальшому "Товар", в кількості та за ціною, яка вказується в рахунках та видаткових накладних, що є невід`ємною частиною договору. У разі необхідності сторони складають специфікації (а.с.11-12).

Відповідно до п.1.2 договору ціна і кількість товару можуть бути змінені додатковою угодою сторін. Ціна товару визначена сторонами договору є звичайною.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що покупець здійснює оплату за товар у формі безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Покупець здійснює оплату партії поставленого товару, згідно рахунку (або умов, які викладені в додатковій угоді, яка складається за потребою сторін). Рахунок на необхідну кількість товару, який поставляється згідно договору, постачальник надає покупцеві протягом 1 робочого дня засобами електронного або факсимільного зв`язку (п.4.2 договору).

Згідно п.4.3 договору, у випадку якщо фактично буде відвантажений товар на суму, яка є більшою або меншою суми передоплати, що її здійснив покупець, сторони зобов`язуються скласти акт звірки взаєморозрахунків і здійснити остаточний розрахунок протягом 5 робочих днів з дати поставки товару.

Відповідно до умов п.6.5 договору у випадку порушення строків з оплати товару, передбачених даним договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплаченої партії товару, у відношенні якої мало місце прострочення, за кожну добу прострочення, а також відсотки в порядку передбаченому ст.625 ЦК України в розмірі, що дорівнюють двом обліковим ставкам НБУ. В разі, якщо строк порушення оплати перевищує десять календарних днів, покупець сплачує штраф в розмірі 10% від суми простроченої оплати.

На виконання умов договору, позивач на підставі видаткових та товарно-транспортних накладних, в період з 17.09.2019р. по 09.11.2021р. поставив відповідачу товар на загальну суму 6551190,60 грн. (а.с. 13-60).

Вказані накладні підписані представником відповідача та завірені печаткою ПП "Слободище" без жодних зауважень.

На підтвердження здійснення операцій з поставки товару позивач також надав суду копії податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.90-118).

Позивачем по кожній з поставок було виставлено відповідачу для оплати відповідний рахунок-фактуру (а.с.61-89).

Як вбачається з банківських виписок по особовому рахунку та копій платіжних доручень, відповідач оплату за отриманий товар здійснив частково в сумі 6249120,84 грн., в зв`язку з чим заборгованість за отриманий товар склала 302069,76 грн. (а.с.119-184).

За таких обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю "Подільський сонях" звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Слободище" 501335,62 грн., з яких: 302069,76 грн. заборгованості за поставлений товар, 17348,10 грн. 3% річних, 82338,40 грн. інфляційні нарахування та 69392,39 грн. пені, нарахованих окремо по кожній видатковій накладній за період поставки з 18.09.2019р. по 29.07.2022р., а також 30206,98 грн. 10% штрафу.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №54-2019 від 16.09.2019р.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як свідчить зміст договору поставки №54-2019 від 16.09.2019р., в розділі 4 сторони погодили умови оплати товару, а саме форму оплати товару, строк отримання рахунку на оплату і визначили порядок розрахунків у випадку не здійснення повної передоплати товару.

Суд, дійшов висновку, що сторони визначивши можливість попередньої оплати отриманого товару, так і не погодили строків її проведення, а позивач здійснював поставку товару без попередньої оплати, що свідчить про незастосування сторонами такого способу розрахунку, як попередня оплата. Інший порядок розрахунків сторонами визначений не був.

За таких обставин, у відповідача виник обов`язок щодо сплати вартості поставленого за договором товару після його отримання від позивача, згідно приписів ст. 692 ЦК України.

Як встановлено судом, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 6551190,60 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових та товарно-транспортних накладних, податкових накладних, рахунків-фактур (а.с.13-60, 61-89, 90-118).

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару виконав частково на суму 6249120,84 грн., в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 302069,76 грн. (банківські виписки та копії платіжних доручень на а.с.119-184).

Доказів сплати вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

Відносно заперечень відповідача з посиланням на те, що розрахунки між сторонами проводяться з врахуванням ПДВ, а тому податковий кредит по податкових накладних по поставках за період 09.09.2021р.-09.11.2021р., які зареєстровані лише 19.07.2022р., він отримає 30.08.2022р., суд зазначає, що первинним документом, який містить відомості про господарську операцію, в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є видаткова накладна.

У даному випадку підставою для проведення розрахунків за господарською операцією є виставлені позивачем рахунки згідно видаткових накладних.

В той же час, факт реєстрації/нереєстрації постачальником (позивачем) податкових накладних жодним чином не впливає на порядок проведення розрахунків між сторонами, оскільки з умов договору поставки, а саме розділу 4 "Умови оплати" не вбачається, що оплата товару ставиться в залежність від отримання покупцем податкового кредиту за здійсненими операціями з поставки товару, а тому такі доводи є безпідставними.

Враховуючи, що тягар доказування виконання зобов`язання в частині оплати коштів за отриманий товар в даному випадку покладено на відповідача, і останній не спростував доводів позивача, не надав суду доказів погашення боргу, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 302069,76 грн. заборгованості та задовольняє їх в повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 17348,10 грн. 3% річних та 82338,40 грн. інфляційних, які нараховані окремо по кожній видатковій накладній за період поставки з 18.09.2019р. по 29.07.2022р., суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже вказувалося, умовами п.6.5 договору сторони погодили, що у випадку порушення строків з оплати товару, передбачених даним договором, покупець сплачує постачальнику відсотки в порядку передбаченому ст.625 ЦК України в розмірі, що дорівнюють двом обліковим ставкам НБУ.

Разом з тим, позивач здійснив нарахування відсотків річних виходячи із встановленого ст.625 ЦК України розміру - 3%, що є його правом.

Перевіривши розрахунок позивача (а.с.9-10), суд встановив, що позивачем при здійсненні обрахунків не враховано приписи ст.253 ЦК України та визначено початок періоду прострочення з дати поставки, а не з наступного дня, як того вимагає законодавство.

Згідно власного розрахунку суду, виконаного відповідно до вихідних даних позивача, обґрунтованим буде розмір 3% річних за період з 18.09.2019р. по 29.07.2022р. - 17095,32 грн. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.

В стягненні 252,78 грн. 3% річних суд відмовляє в зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

Відносно порядку обчислення інфляційних втрат, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 виклав правову позицію щодо застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини 2 статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

В наведеній постанові об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Дана правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 26 січня 2022 року у справі №910/18557/20.

Відповідно до приписів частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

При цьому, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Отже, з урахуванням останніх правових позицій, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, що також має місце у правовідносинах сторін у даній справі №906/567/22, інфляційна складова за певний місяць не враховується, якщо час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (15 днів).

Окрім того, суд зазначає, що до заборгованості за поточний місяць має бути застосований індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивач, здійснюючи обчислення інфляційних втрат, вказані правила розрахунку інфляційної складової не врахував та здійснив нарахування в періоди коли прострочення становило 15 і менше календарних днів, а також застосовував до суми боргу за місяць, в якому платіж мав бути здійснений, індекс інфляції за поточний місяць, а не наступний, як зазначено вище.

Враховуючи викладені правила обчислення інфляційної складової та вихідні дані позивача, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат, за яким судом не нараховувалася інфляційна складова на заборгованість, період прострочення по якій становив 15 і менше календарних днів. Окрім того, суд при обрахунку застосував до заборгованості індекс інфляції за місяць, наступний за місяцем, в якому виникло прострочення.

З огляду на викладене, суд встановив, що законними та обґрунтованими будуть інфляційні втрати в сумі 63731,67 грн. та стягує вказану суму на користь позивача.

В стягненні 18606,73 грн. інфляційних нарахувань судом відмовлено за безпідставністю їх заявлення.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені та штрафу за несвоєчасно проведені розрахунки за поставлений товар, суд зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Частиною 1 ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.5 договору сторони погодили, що у випадку порушення строків з оплати товару, передбачених даним договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплаченої партії товару у відношенні якої мало місце прострочення, за кожну добу прострочення.

З розрахунку позивача вбачається (а.с.9-10), що ним при обчисленні пені на власний розсуд використано розмір подвійної облікової ставки НБУ 12% протягом всього періоду нарахування. Оскільки, облікова ставка Національного банку у період з 18.09.2019р. по 29.07.2022р. була встановлена у значно більшому розмірі, застосування позивачем значення подвійної облікової ставки 12% є його правом та не порушує норм законодавства.

Перевіривши вказаний розрахунок, суд встановив, що позивачем, аналогічним чином як і в обрахунку 3% річних допустив помилку в обчисленні періоду прострочення платежів, та визначив початок періоду прострочення з дати поставки, а не з наступного дня як того вимагає законодавство.

Однак, здійснивши власний розрахунок пені, з врахуванням вихідних даних позивача, суд встановив, що визначена позивачем сума пені є меншою від розміру правомірно обрахованої, а тому стягненню підлягає саме заявлена сума в розмірі 69392,39 грн.

Нарахування 10% штрафу в сумі 30206,98 грн. проведено позивачем у відповідності з приписами законодавства та умовами договору, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 482496,12 грн., з яких: 302069,76 грн. заборгованості, 17095,32 грн.3% річних, 69392,39 грн. пені, 63731,67 грн. інфляційних нарахувань, 30206,98 грн. - 10% штрафу.

В стягненні 18606,73 грн. інфляційних нарахувань та 252,78 грн. 3% річних суд відмовляє.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, у відповідності до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, на відповідача покладається судовий збір в сумі 7237,44 грн.

Згідно ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду копії: договору про надання правової допомоги від 20.07.2022р. та додатку №1 до нього, ордеру адвоката №1042461 від 03.08.2022р., попереднього розрахунку суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката за надання правової допомоги від 20.07.2022р., рахунку на сплату витрат адвоката від 20.07.2022р., платіжного доручення №4614 від 28.07.2022р. про сплату 40000,00 грн. за надання правової допомоги (а.с.6, 185-190).

Згідно п.1.3 договору про надання правової допомоги від 20.07.2022р. сума гонорару за прийнятим дорученням згідно додатку.

В додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 20.07.2022р. сторони погодили, що адвокату доручається надання правової допомоги та представництво в суді стосовно стягнення з Приватного підприємства "Слободище" заборгованості за поставлений товар; сума гонорару за прийнятим дорученням - 40000,00 грн.

Згідно ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Втім, якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, то вона за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

З огляду на приписи п.3 ч.4 ст.129 ГПК України та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 38495,32 грн.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Слободище" (13330, Житомирська обл., Бердичівський рн., с.Слободище, вул.Карпенка, 1, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський сонях" (21007, м.Вінниця, вул.В.Стуса, 14, приміщення 2, ):

- 302069,76 грн. заборгованості;

- 17095,32 грн.3% річних;

- 69392,39 грн. пені;

- 63731,67 грн. інфляційних нарахувань;

- 30206,98 грн. - 10% штрафу;

- 7237,44 грн. витрат по сплаті судового збору;

- 38495,32 грн. витрати на професійну правову допомогу.

3. В решті позову відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 27.10.22

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1 - до справи

2 -позивачу (рек. з повід)

3- відповідачу (рек. з повід) ел.пошта: )