ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022 Справа № 917/974/22

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-Трейдінг" (провул. Героїв Бреста, 46, м. Кременчук, Полтавська область, 39601, ідентифікаційний код 31611537)

до Фізичної особи-підприємця Люліної Віри Володимирівни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

про стягнення 5 069,45 грн

Суддя Пушко І.І.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Суть справи: 23.08.2022 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-Трейдінг» про стягнення з Фізичної особи-підприємця Люліної Віри Володимирівни 10 783,26 грн заборгованості за договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 01.11.2019 № 190-ПР, з якої 5 713,81 грн основний борг, 1 643,45 грн пеня, 1 871,38 грн штраф, 169,71 грн 3% річні, 1 384,91 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав умови зазначеного договору в частині вчасної оплати за отриманий природний газ в січні та лютому 2022.

Ухвалою від 26.08.2022 (а.с. 73-74) суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали, та для подання заперечень - до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

Після прийняття позовної заяви до розгляду суд встановив, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ГПК України щодо подання позовних заяви, викладених в ст.ст. 164, 172 ГПК України та ухвалою від 29.08.2022 залишив позовну заяву без руху (а.с. 77-78)

Позивач у визначений судом строк усунув недоліки позовної заяви та ухвалою від 07.09.2022 (а.с. 89) суд продовжив розгляд справи.

06.09.2022 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог від 01.09.2022 № 555/2/22-КГТ (вх № 6198; а.с. 85-86) з підстав сплати відповідачем основного боргу в сумі 5 713,81 грн та на підтвердження долучив копію банківської виписки за 25.08.2022 (а.с. 87).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки такі дії позивача не суперечать законодавству, не порушують права і охоронювані законом інтереси будь-яких осіб, клопотання позивача про зменшення розміру позовних вимог приймається господарським судом до розгляду. Таким чином, ціна позову, яку вказує позивач відповідно до ст. 163 ГПК України, складає 5 069,45 грн., з яких 1 643,45 грн пеня, 1 871,38 грн штраф, 169,71 грн 3% річні, 1 384,91 грн інфляційних втрат.

Ухвали суду від 26.08.2022, 29.08.2022, 07.09.2022 направлялась відповідачу на його юридичну адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 76) та отримані представником останнього 10.10.2022, про що свідчить відмітка на поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 92), отже, останнім днем для подання відзиву на позов є 25.10.2022.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не надав.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

01.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-Трейдінг", як Постачальником, та Фізичною особою-підприємцем Люліною Вірою Володимирівною, як Споживачем, укладений договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 190-ПР (далі - Договір, а.с. 12-20) відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу природний газ, код ДК 021:2015-09120000-6-Газове паливо (далі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором (п. 1.1 Договору).

Умовами укладеного Договору визначено:

- передача газу за цим Договором здійснюється в фізичній (их) точці (ках) виходу з газотранспортної системи оператора ГТС до газорозподільної системи оператора ГРМ (п. 1.4 Договору);

- обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (п. 4.1 договору), що підлягає оплаті Споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві - приєднання до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРМ (п. 2.3 Договору);

- за підсумками розрахункового періоду Споживач до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахункоий період, що складений між оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог кодексу ГРМ (п. 2.6.1 Договору);

- на підставі отриманих від Споживача даних та/або даних оператора ГРМ, Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника ( п. 2.6.2 Договору);

- Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту приймання-передачі газу (п. 2.6.3 Договору);

- розрахунки за поставлений Споживачеві газ здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між Постачальником та Споживачем (п. 3.1 Договору);

- місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом ІІ цього договору (п. 3.4 Договору);

- розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно (п. 4.1 Договору);

- оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 24 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці (п. 4.2.1 Договору);

- остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.4 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу ( п. 4.2.4 Договору);

- датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника. Споживач здійснює оплату в будь-який спосіб, що не суперечить чинному законодавству (п. 4.3 Договору);

- Постачальник має право: отримувати від Споживача оплату поставленого газу відповідно до умов розділів ІV, V договору, отримувати повну і достовірну інформацію від Споживача щодо режимів споживання природного газу (п. 6.1 Договору);

- Споживач зобов`язується оплачувати Постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених Договором (п. 6.4.2 Договору), оплачувати Постачальнику компенсацію, визначену розділом V Договору (п. 6.4.9 Договору);

- у разі прострочення виконання Споживачем своїх зобов`язвнь з оплати вартості газу у порядку, визначеному цим Договором, Споживач зобов`язаний сплатитина користь Постачальника штраф у розмірі 10% від суми прострочення та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від суми невиконаних обов`язків, за кожен день прострочення (п. 7.2 Договору);

- цей договір набуває чинності з 01.11.2019 року і діє в частині постачання газу по 31.12.2020 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх здійснення між сторонами (п. 12.1 Договору);

- Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 12.2 Договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, ним протягом січня та лютого 2022 року було поставлено на користь Споживача природний газ в обсязі 0,37800 тис.м3 на загальну суму 18 713,81 грн, що підтверджується:

- актом прийому-передачі фактично поставлених обсягів природного газу № 442 від 31.01.2022 року (об`єм 0,27800 тис. м3) на загальну суму 14 497,42 грн (а.с. 21);

- актом прийому-передачі фактично поставлених обсягів природного газу № 849 від 28.02.2022 року (об`єм 0,10000 тис. м3) на загальну суму 4 216,39 грн (а.с. 22).

Вищезазначені акти підписано та скріплено печатками обох сторін без зауважень.

Оплату за отриманий природний газ відповідач провів в повному обсязі в сумі 18 713,81 грн, що підтверджується банківськими виписками за період з 21.02.2022 по 19.08.2022 та від 25.08.2022, які долучені до матеріалів справи (а.с. 23-57, 87).

На підставі п. 7.2 Договору та ст. 625 Цивільного кодексу України позивач заявив до стягнення з відповідача:

- 1 632,21 грн пені, нарахованої за період з 11.02.2022 по 18.08.2022;

- 1 871,38 грн штрафу в розмірі 10% від суми простроченої оплати за газ;

- 168,65 грн 3% річних, нарахованих за період з 11.02.2022 по 18.08.2022;

- 1 384,91 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з березня по липень 2022 (розрахунок долучений до матеріалів справи, а.с. 58-60).

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Обов`язок відповідача сплатити кошти за отриманий товар визначений також ст.ст. 655, 706 ЦК України.

Згідно п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем зобов`язань з оплати вартості отриманого природного газу.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач спожив природний газ в січні 2022 обсягом 0,27800 тис. м3 на загальну суму 14 497,42 грн та в лютому 2021 обсягом 0,10000 тис. м3 на загальну суму 4 216,39 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі фактично поставлених обсягів природного газу № 442 від 31.01.2022 року та № 849 від 28.02.2022 року відповідно (а.с. 21-22).

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 526 та 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до п. 4.2.4 Договору, остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.4 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Таким чином, оплату за природний газ, спожитий у січні 2022 за актом прийому-передачі фактично поставлених обсягів природного газу № 442 від 31.01.2022 року на суму 14 497,42 грн відповідач повинен був оплатити до 10.02.2022 включно та оплату за природний газ, спожитий у лютому 2022 за актом прийому-передачі фактично поставлених обсягів природного газу № 849 від 28.02.2022 року на суму 4 216,39 грн - до 10.03.2022.

Матеріалами справи підтверджено сплату відповідачем заборгованості за отриманий газ в січні-лютому 2022 на загальну суму 18 713,81 грн із порушенням строків оплати, встановлених умовами Договору (копії банківських виписок, а.с. 23-57, 87).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина перша статті 173 ГК України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто в розумінні статей 173 та 230 ГК України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

П. 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктами 7.2 Договору встановлено, що у разі прострочення виконання Споживачем своїх зобов`язань з оплати вартості газу у порядку, визначеному цим Договором, Споживач зобов`язаний сплатитина користь Постачальника штраф у розмірі 10% від суми прострочення та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від суми невиконаних обов`язків, за кожен день прострочення.

Посилаючись на наведений пункт Договору позивач заявив до стягнення 1 871,38 грн штрафу (відповідно до наведеного розрахунку - 1449,74 грн за зобов`язаннями січня та 421,64 грн за зобов`язаннями лютого, а.с. 58), який підлягає задоволенню.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 1 643,45 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 11.02.2022 по 18.08.2022.

Розглянувши розрахунок пені, наведений позивачем в позовній заяві, суд встановив, що за зобов`язаннями січня позивачем неправильно визначені періоди нарахування пені та розрахунок здійснений за період, більший ніж 6 місяців, що призвело до завищення розміру пені, заявленої до стягнення.

Суд здійснив перерахунок пені та дійшов висновку про правомірність заявлених вимог в частині стягнення пені в сумі 1632,21 грн. (за зобов`язаннями січня за період з 11.02.2022 по 11.08.2022, за зобов`язаннями лютого за період з 11.03.2022 по 18.08.2022). В іншій частині вимоги щодо стягнення пені відхиляються як завищені щодо розміру.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 року у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 року у справі № 922/1720/17, від 02.04.2019 року у справі № 917/194/18).

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові КГС у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, за якою якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач заявив до стягнення 169,71 грн. 3% річних, нарахованих за період з 11.02.2022 по 18.08.2022 та 1 384,91 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з березня по липень 2022 (розрахунок долучений до матеріалів справи, а.с. 59-60).

Здійснивши перерахунок 3% річних суд встановив, що позовні вимоги в цій частині є правомірними в сумі 168,65 грн. та підлягають задоволенню в цій частині. В іншій частині вимоги про стягнення річних відхиляються за їх безпідставністю.

Здійснивши перерахунок інфляційних, суд встановив, що розмір вимог позивача в цій частині не перевищує розрахований судом, тому підлягає задоволенню повністю.

Перевірка правильності розрахунку пені, штрафу, річних та втрат від інфляції здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача 1 632,21 грн пені, 1 871,38 грн штрафу, 168,65 грн 3% річних, 1 384,91 грн інфляційних втрат.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, судовий збір, за розгляд справи покладається на відповідача в сумі 2 474,98 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Люліної Віри Володимирівни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-Трейдінг" (провул. Героїв Бреста, 46, м. Кременчук, Полтавська область, 39601, ідентифікаційний код 31611537) - 1 632,21 грн пені, 1 871,38 грн штрафу, 168,65 грн 3% річних, 1 384,91 грн інфляційних втрат; 2 474,98 грн. - витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя Пушко І.І.