ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2022 Справа № 917/467/22

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» (ідентифікаційний код 00135390, юридична адреса: 04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОІЛ-ТРЕЙД 2018» (ідентифікаційний код 41451174, адреса: 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, просп. Лесі Українки, буд. 33)

про стягнення 726 915 649,02 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

Від позивача: Овсепян А.Г., док. в справі

Від відповідача: не з"явився

Публічне акціонерне товариство «УКРНАФТА» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОІЛ-ТРЕЙД 2018» про стягнення заборгованості за Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року у загальному розмірі 726 915 649,02 грн., з яких: 608 741 567,62 грн. - сума основного боргу, 56 213 667,13 грн. - пеня, 53 182 495,52 грн. - інфляційні втрати, 8 777 918,75 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та відповідачем був укладений договір поставки 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року, за умовами якого позивач зобов`язався поставити та передати покупцеві у власність нафтопродукти, а покупець - прийняти та оплатити товар. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, здійснив поставку Товару в повному обсязі та на умовах, визначених договором, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі від 31.10.2021р. Натомість, у встановлені договором строки відповідач розрахунку за поставлений товар не здійснив, а тому станом на 05.05.2022р. у відповідача виникла перед позивачем заборгованість у розмірі 608 741 567,62 грн. (сума основного боргу).

Ухвалою від 20.05.2022р. суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 14.06.22.

Ухвалою від 14.06.2022р. суд постановив відкласти підготовче засідання у справі на 14.07.22.

Відповідач подав клопотання за № 774 від 08.07.22 р. (вх. № 4647 від 13.07.22), в якому просить продовжити строк проведення підготовчого провадження, відкласти підготовче засідання на більш пізній строк, продовжити відповідачу строк для надання відзиву.

Ухвалою від 14.07.2022р. суд постановив продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів; відкласти підготовче засідання на 11.08.2022 р.; продовжити Товариству з обмеженою відповідальністю «ОІЛ-ТРЕЙД 2018» встановлений судом процесуальний строк для подання відзиву до 30.07.2022 включно; запропонувати учасникам справи вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження.

Від відповідача відзив на позов не надходив.

У підготовчому засіданні, 11.08.2022р., судом здійснено дії та з`ясовані всі питання, передбачені ст.ст.177, 182 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 11.08.2022р. суд постановив закрити підготовче провадження у справі № 917/467/22, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 08.09.2022.

07.09.22 від позивача надійшли:

- клопотання до залучення до матеріалів справи доказів направлення відповідачу копій ухвал по справі;

- відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що не погоджується з викладеними доводами відповідача та частково обставинами викладеними у відзиві, а також правовою оцінкою обставин викладених у ньому.

- заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач вказав, що між сторонами Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року було проведено відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України припинення частини зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Так, враховуючи заяви від 31.03.2022 року № 12/01/01/02-03/2-164 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог та від 30.04.2022 року № 12/01/01/02-03/2-167 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ПАТ «УКРНАФТА» позивач згідно даної заяви просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОІЛ ТРЕЙД 2018» заборгованість за Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року у загальному розмірі 545 856 436,14 грн, з яких: 409 703 767,05 грн сума основного боргу, 55 590 932,76 грн пеня, 71 877 227,73 грн інфляційні втрати, 8 684 508,60 грн 3% річних.

Розглянувши подану позивачем заяву заява про зменшення розміру позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.46 ГПК України, у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яка була заявлена у позовній заяві. Ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Згідно з приписами ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому ст. 119 ГПК України допускає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Судом враховано, що станом на дату подання позивачем заяви про зменшення позовних вимог розгляд справи по суті ще не розпочато.

У заяві про зменшення позивач вказує, що через введення воєнного стану та евакуацію офісу Товариства представник не був своєчасно проінформований про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, що були проведені 31.03.2022 року, 30.04.2022 року та 31.05.2022 року, а тому з поважних причин не зміг до завершення підготовчого засідання подати заяву про зменшення розміру позовних вимог.

При цьому, позивач повідомляє суд, що між сторонами Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року було проведено відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України припинення частини зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Так, відповідно до заяви від 31.03.2022 року № 12/01/01/02-03/2-164 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог зобов`язання Відповідача з оплати Позивачу грошових коштів у сумі 608 741 567,62 грн за Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року, припинилися частково, у сумі 5 685 689,76 грн, внаслідок проведення зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Зобов`язання ТОВ «ОІЛ-ТРЕЙД 2018» з оплати ПАТ «УКРНАФТА» грошових коштів у сумі 603 055 877,86 грн за договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021р. залишаються чинними.

Відповідно до заяви від 30.04.2022 року № 12/01/01/02-03/2-167 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог зобов`язання Відповідача з оплати Позивачу грошових коштів у сумі 603 055 877,86 грн за Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року, припинилися частково, у сумі 155 300 901,04 грн, внаслідок проведення зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Зобов`язання ТОВ «ОІЛ-ТРЕЙД 2018» з оплати ПАТ «УКРНАФТА» грошових коштів у сумі 447 754 976,82 грн за договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021р. залишаються чинними.

Відповідно до заяви від 31.05.2022 року № 12/01/01/02-03/2-172 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог зобов`язання Відповідача з оплати Позивачу грошових коштів у сумі 447 754 976,82 грн за Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року, припинилися частково, у сумі 3 051 209,77 грн, внаслідок проведення зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Зобов`язання ТОВ «ОІЛ-ТРЕЙД 2018» з оплати ПАТ «УКРНАФТА» грошових коштів у сумі 409 703 767,05 грн за договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021р. залишаються чинними.

Таким чином, станом на 06.09.2022 року за ТОВ «ОІЛ-ТРЕЙД 2018» обліковується заборгованість за поставлений Товар за Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року у розмірі 409 703 767,05 грн.

Саме цей розмір основного боргу, згідно заяви про зменшення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача.

Крім того, з урахуванням встановлених п. 5.1 та п. 5.2 Договором правових наслідків неналежного виконання умов Договору Позивачем у позовній заяві станом на 05.05.2022 року було нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни не оплаченого Товару за кожний день прострочення у загальному розмірі 56 213 667,13 грн та на підставі вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 53 182 495,52 грн і 3% річних у розмірі 8 777 918,75 грн.

Разом з тим, враховуючи заяви від 31.03.2022 року № 12/01/01/02-03/2-164 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог та від 30.04.2022 року № 12/01/01/02-03/2-167 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ПАТ «УКРНАФТА» у заяві про зменшення позовних вимог здійснив перерахунок суми пені, 3% річних та інфляційних, у зв"язку з чим просить стягнути з відповідача 55 590 932,76 грн пені, 71 877 227,73 грн інфляційних втрат, 8 684 508,60 грн 3% річних.

Судом враховано, що при перерахунку пені, інфляційних втрат, 3% річних розміри пені та 3% річних фактично позивачем зменшені, що відповідає суті поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог. При цьому, розмір інфляційних втрат позивачем змінено у сторону збільшення без вчинення відповідної процесуальної дії шляхом подання в порядку, передбаченому положеннями ГПК, до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 162 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 164 названого Кодексу.

Тобто фактично у заяві про зменшення позовних вимог неправомірно під виглядом зменшення розміру позовних вимог позивач збільшив кількісні показники вимоги про стягнення інфляційних втрат, а це виключає можливість розгляду судом заявлених позовних вимог в цій частині в розмірі, що визначений у заяві про зменшення позовних вимог.

З огляду на зазначене, суд приймає заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду частково у зв`язку з чим здійснюється розгляд справи з урахуванням нової ціни позову - про стягнення 409 703 767,05 грн суми основного боргу, 55 590 932,76 грн пені, 53 182 495,52 грн інфляційних втрат, 8 684 508,60 грн 3% річних.

Ухвалою від 08.09.2022 суд постановив відкласти розгляд справи на 11.10.2022

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд зазначає, що направлення відповідачу в паперовому вигляді ухвал суду не відбулось у зв`язку з відсутністю поштових марок та тимчасовим припиненням господарським судом Полтавської області відправлення поштової кореспонденції у паперовому вигляді.

Однак, з метою належного повідомлення учасників справи, у тому числі відповідача, судом здійснено направлення ухвал сторонам на електронні адреси.

Порядок вручення учасникам справи судового рішення (ухвали) визначається статтею 242 ГПК України. Днем вручення судового рішення є :

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Крім того, суд зазначає, що Відповідач зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання та в розумні інтервали часу - вживати заходів, щоб дізнатись про стан розгляду справи.

Таким чином, неодноразове подання відповідачем клопотань про відкладення розгляду справи за відсутності будь-яких заяв по суті (зокрема, відзиву на позов) у даній справі з боку відповідача свідчить про незацікавленість відповідача у її своєчасному розгляді.

Суд також звертає увагу, що у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07.07.1989).

Суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, проте своїми процесуальними правами відповідач не скористався, в судове засідання явки представника не забезпечив, відзиву не подав.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 11.10.2022 взяла участь представниця позивача. Позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити позов в редакції заяви про зменшення позовних вимог.

Суд заслухав пояснення представника позивача, дослідив докази, на які сторони посилаються як на підтвердження своїх обставин.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 11.10.22р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між ПАТ «Укрнафта» (далі також Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОІЛ-ТРЕЙД 2018» (далі також Покупець, Відповідач) було укладено Договір поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити та передати покупцеві у власність нафтопродукти (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.

Пунктом 1.3. Договору визначено асортимент, кількість, ціна та умови поставки Товару на загальну суму 781 756 706,87 грн., а саме:

Постачальник протягом жовтня 2021 року поставляє покупцеві товар:

Бензин автомобільний А-92-Євро5-Е0 згідно з ДСТУ 7687:2015 (з присадками Keropur ENERGY концерну BASF)

Бензин автомобільний А-95-Євро5-Е0 згідно з ДСТУ 7687:2015

Бензин автомобільний А-95-Євро5-Е0 згідно з ДСТУ 7687:2015 (з присадками Keropur ENERGY концерну BASF)

Паливо дизельне Energy-ДП-Л-Євро5-В0 ДСТУ 7688:2015.

Моментом поставки товару і моментом переходу права власності на товар до покупця вважається момент підписання уповноваженими представниками обох сторін акту приймання-передачі товару. (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 4.3. Договору покупець здійснює розрахунки по цьому договору в розмірі 100% вартості товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у розділі 9 цього договору, в строки не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі товару.

За невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків по цьому договору сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та встановлену чинним законодавством України. У випадку порушення строків оплати за поставлений товар відповідно до цього договору, покупець сплачує постачальникові, на його вимогу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни неоплаченого товару за кожен день прострочення. (п. 5.1.,5.2. Договору).

Згідно з п. 6.1. Договору при настанні обставин непереборної сили - обставин, які не можуть бути передбачені сторонами при укладанні цього договору і проти виникнення яких сторони не можуть вжити відповідних заходів (форс-мажорні обставини), строк виконання зобов`язань сторін по цьому договору відкладається відповідно часу, протягом якого будуть діяти такі обставини. Сторона, що допустила внаслідок дії форс-мажорних обставин невиконання або неналежне виконання зобов`язань по цьому договору в цілому або окремих його умов, звільняється від відповідальності за таке невиконання або неналежне виконання на час дії форс-мажорних обставин.

Сторона, для якої настали обставини форс-мажору, повинна негайно, але не пізніше 10-ти календарних днів повідомити іншу сторону про неспроможність виконати зобов`язання (їх частину) по цьому договору. Сторона, що не виконала зазначені умови не вважається такою, що підпадає під дію обставин форс-мажору та несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань згідно умов цього договору. Необхідним і достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою країни сторони, для якої настали обставини форс-мажору. (п.6.2. Договору).

Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання за Договором, здійснив поставку Товару в повному обсязі та на умовах, визначених Договором, що підтверджується відповідними актами № 1, № 2, № 3, № 4 приймання-передачі від 31.10.2021 року, натомість у встановлені Договором строки Відповідач розрахунку за поставлений Товар не здійснив, а тому 01.12.2021 року у Відповідача виникла перед Позивачем заборгованість у розмірі 781 756 706,87 грн.

Позивач вказує, що:

- 30.12.2021 року Відповідач вніс на рахунок ПАТ «Укрнафта» частину суми у розмірі 59 400 340,78 грн в рахунок оплати боргу за договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року (копія платіжного доручення та довідки банку № 198-193-12017-2022-БГ від 09.05.2022 року про підтвердження надходжень додана до матеріалів справи);

- 28.02.2022 року відповідно до заяви №12/01/01/02-03/2-158 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог зобов`язання Відповідача з оплати Позивачу грошових коштів у сумі 722 356 366,09 грн за Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року, припинилися частково, у сумі 113 614 798,47 грн, внаслідок проведення зарахуванням зустрічних однорідних вимог;

- 31.03.2022 року відповідно до заяви № 12/01/01/02-03/2-164 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог зобов`язання Відповідача з оплати Позивачу грошових коштів у сумі 608 741 567,62 грн за Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року, припинилися частково, у сумі 5 685 689,76 грн, внаслідок проведення зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

- 30.04.2022 року відповідно до заяви № 12/01/01/02-03/2-167 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог зобов`язання Відповідача з оплати Позивачу грошових коштів у сумі 603 055 877,86 грн за Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року, припинилися частково, у сумі 155 300 901,04 грн, внаслідок проведення зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

- 31.05.2022 року відповідно до заяви № 12/01/01/02-03/2-172 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог зобов`язання Відповідача з оплати Позивачу грошових коштів у сумі 447 754 976,82 грн за Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року, припинилися частково, у сумі 3 051 209,77 грн, внаслідок проведення зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Таким чином, за даними позивача, станом на 06.09.2022 року за ТОВ «ОІЛ-ТРЕЙД 2018» обліковується заборгованість за поставлений Товар за Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року у розмірі 409 703 767,05 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача (з урахуванням зменшеного розміру позовних вимог) 409 703 767,05 грн суми основного боргу, 55 590 932,76 грн пені, 53 182 495,52 грн інфляційних втрат, 8 684 508,60 грн 3% річних.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п. 1 ст. 193 ГК України виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Нормою ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналіз змісту Договору № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року свідчить, що у зв`язку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини поставки, які регулюються нормами §1 глави 30 Господарського кодексу України та §3 глави 54 Цивільного кодексу України.

За змістом ч. ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Виходячи із змісту ч. ч. 1, 2 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, ПАТ „Укрнафта" на виконання умов Договору№ 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року поставило ТОВ «ОІЛ-ТРЕЙД 2018» визначений договором товар на суму 781 756 706,87 5грн. Факт отримання відповідачем товару підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі нафтопродуктів №1, №2, №3, №4 від 31.10.2021р. та не заперечувався відповідачем під час розгляду справи.

Відповідно до п. 4.3 Договору, Покупець здійснює розрахунки по Договору в розмірі 100% вартості Товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний у розділі 9 Договору, в строки не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Товару.

Відтак, з огляду на п. 4.3. Договору, у строк до 30.11.2021 року (включно) Відповідач мав розрахуватися з Позивачем за поставлений Товар.

Матеріалами справи підтверджено, що у встановлені Договором строки Відповідач розрахунку за поставлений Товар не здійснив, лише 30.12.2021 року Відповідач вніс на рахунок ПАТ «Укрнафта» частину суми у розмірі 59 400 340,78 грн в рахунок оплати боргу за договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2628 від 30.12.21 та довідкою банку № 198-193-12017-2022-БГ від 09.05.2022 року.

Крім того, 28.02.2022 року відповідно до заяви №12/01/01/02-03/2-158 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог зобов`язання Відповідача з оплати Позивачу грошових коштів у сумі 722 356 366,09 грн за Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року, припинилися частково, у сумі 113 614 798,47 грн, внаслідок проведення зарахуванням зустрічних однорідних вимог; 31.03.2022 року відповідно до заяви № 12/01/01/02-03/2-164 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог зобов`язання Відповідача з оплати Позивачу грошових коштів у сумі 608 741 567,62 грн за Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року, припинилися частково, у сумі 5 685 689,76 грн, внаслідок проведення зарахуванням зустрічних однорідних вимог; 30.04.2022 року відповідно до заяви № 12/01/01/02-03/2-167 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог зобов`язання Відповідача з оплати Позивачу грошових коштів у сумі 603 055 877,86 грн за Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року, припинилися частково, у сумі 155 300 901,04 грн, внаслідок проведення зарахуванням зустрічних однорідних вимог; 31.05.2022 року відповідно до заяви № 12/01/01/02-03/2-172 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог зобов`язання Відповідача з оплати Позивачу грошових коштів у сумі 447 754 976,82 грн за Договором поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року, припинилися частково, у сумі 3 051 209,77 грн внаслідок проведення зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Таким чином, загальна сума боргу Відповідача перед Позивачем по договору поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року станом на дату ухвалення рішення становить 409 703 767,05 грн.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів у спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача щодо оплати вартості поставленого товару і позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 409 703 767,05 грн. є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Також, сторони у Договорі № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року перебачили, що за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків по цьому договору сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та встановлену чинним законодавством України. У випадку порушення строків оплати за поставлений товар відповідно до цього договору, покупець сплачує постачальникові, на його вимогу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни неоплаченого товару за кожен день прострочення. (п. 5.1.,5.2. Договору).

Позивачем заявлені до стягнення з відповідача 55 590 932,76 грн пені, 53 182 495,52 грн інфляційних втрат, 8 684 508,60 грн 3% річних.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати вартості отриманого товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем при розгляді справи не спростовано.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування пені, інфляційних втрат, 3% річних за таке прострочення.

Згідно з позовною заявою, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 3% річних за період з 01.12.2021 року по 05.05.2022, інфляційні втрати за період грудень 2021 - березень 2022.

Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню річних та інфляційних втрат, суд встановив, що розраховані позивачем розміри не перевищують розрахованих судом сум, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошових зобов`язань за договором підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню за період з 01.12.2021 року по 05.05.2022 року у розмірі 56 213 667,13 грн.

В частині нарахування пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, п. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вже зазначалось, відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати вартості отриманого товару.

У пункті 5.1. Договору поставки вказано, що за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків по Договору сторони несуть відповідальність передбачену цим Договором та встановлену чинним законодавством України.

У п. 5.2. Договору поставки Сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати за поставлений Товар відповідно до Договору, Покупець сплачує Постачальникові, на його вимогу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни неоплаченого Товару за кожен день прострочення.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок суми пені, господарський суд відзначає, що розрахований позивачем розмір пені не перевищує розрахованих судом сум, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені за порушення грошових зобов`язань за договором підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи міститься лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р, адресований всім, кого це стосується, в якому ТПП України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року№64/2022 „Про введення воєнного стану в Україні". Даним листом ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

При цьому, суд зазначає, що обставинна введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність універсального офіційного листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору.

Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Верховний Суд в постанові від 25 січня 2022 р. № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку.

За ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 218 ГКУ у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Слід зазначити, що порядок застосування обставин форс-мажору прямо передбачено договором сторін. Так, сторона, для якої настали обставини форс-мажору, повинна негайно, але не пізніше 10-ти календарних днів повідомити іншу сторону про неспроможність виконати зобов`язання (їх частину) по цьому договору. Сторона, що не виконала зазначені умови не вважається такою, що підпадає під дію обставин форс-мажору та несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань згідно умов цього договору. (п.6.2. Договору).

Таким чином, відповідач, у разі виникнення обставин непереборної сили, був зобов`язаний у десятиденний строк повідомити позивача про це та надати належні докази настання форс-мажору. Однак, матеріали справи не містять доказів, що відповідач виконав цю, передбачену договором, вимогу.

Крім того, суд вважає, що в даному випадку обставина введення на території України воєнного стану не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання умов договору, оскільки під час розгляду справи не довів об`єктивної неможливості виконання умов договору у зв`язку з введенням на території України воєнного стану.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України (SERYAVIN OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за неналежне виконання Договору поставки № 12/01/01/1885-НП від 01.10.2021 року 409 703 767,05 грн суми основного боргу, 55 590 932,76 грн пені, 53 182 495,52 грн інфляційних втрат, 8 684 508,60 грн 3% річних.

У зв`язку із задоволенням позову, витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОІЛ-ТРЕЙД 2018», ідентифікаційний код юридичної особи: 41451174 (юридична адреса: 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, просп. Лесі Українки, буд. 33) на користь Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА», ідентифікаційний код юридичної особи: 00135390 (юридична адреса: 04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5) 409 703 767,05 грн суми основного боргу, 55 590 932,76 грн пені, 53 182 495,52 грн інфляційних втрат, 8 684 508,60 грн 3% річних, витрати по сплаті судового збору в сумі 868 350,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.10.22

Суддя Киричук О.А.