СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Харків Справа № 922/3289/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Гетьман Р.А., суддя Фоміна В.О.,

за участі секретаря судового засідання Дзюби А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг" (вх. №3848Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 (ухвалено суддею Калініченко Н.В. у приміщенні Господарського суду Харківської області 22.11.2021, повний текст рішення складено 24.11.2021) і на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2021 (ухвалено суддею Калініченко Н.В. у приміщенні Господарського суду Харківської області 13.12.2021, повне додаткове рішення складено та підписано 15.12.2021) та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" (вх. №43Х) на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2021 у справі №922/3289/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток", смт Старий Мерчик,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг", с. Старовірівка,

про стягнення 16257000 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі №922/3289/21 (суддя Калініченко Н.В.) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" грошові кошти у сумі 16250000,00 грн., а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 243750,00 грн.; в решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 13.12.2021 у справі №922/3289/21 (суддя Калініченко Н.В.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" (вх. №28306 від 01 грудня 2021 року) про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" витрати на професійну правничу допомогу у сумі 32000 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить:

- рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 по справі №922/3289/21 в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг" про стягнення грошових коштів у сумі 16250000,00 грн., а також вимоги про стягнення судових витрат (сплаченого судового збору) у розмірі 243750,00 грн. відмовити, в іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 по справі №922/3289/21 залишити без змін;

- додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2021 по справі №922/3289/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 365782,50 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на таке:

- судом першої інстанції була неправильно застосована ст. 1212 ЦК України, оскільки обставини справи свідчать про самостійне, особисте підтвердження позивачем наявності правової підстави для перерахування грошових коштів на користь відповідача, враховуючи, що у платіжних дорученнях, які були підставою для перерахування спірних грошових коштів, у призначеннях платежу вказані відповідні договори фінансової допомоги із зазначенням їх реквізитів - дати та номеру. На переконання відповідача, судом безпідставно не було враховано факт здійснення позивачем платежів, в яких зазначено реквізити семи різних договорів фінансової допомоги, протягом тривалого часу;

- судом першої інстанції дана невірна оцінка наданих позивачем доказів, зокрема, тих, що підтверджують самостійне «заведення» позивачем в систему його бухгалтерського обліку договорів фінансової допомоги, а також самостійне формування платіжних доручень на виконання договорів фінансової допомоги, що суперечить доводам самого позивача;

- при оцінці об`єктивної неможливості відповідачем надати примірники договорів фінансової допомоги судом були застосовані норми матеріального права, що в даному випадку не підлягали застосуванню;

- у відповіді на претензію позивача відповідач не вказував про фізичне та фактичне перебування таких договорів на підприємстві. Крім того, відповідач не мав обов`язку надавати такі договори на запит контрагента по цим договорам або перевіряти фактичну наявність таких договорів на підприємстві.

Отже, на думку відповідача, задля застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, суду першої інстанції необхідно було встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

Крім того, відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, при прийнятті до розгляду заяви позивача про зміну предмету позову та заяви про зміну підстав позову, оскільки одночасна зміна предмета та підстав позову не допускається. Також, відмовляючи у клопотанні про витребування доказів (копії акту податкової перевірки позивача від 28.07.2021 та додатків до нього суд першої інстанції, на думку відповідача, не посприяв стороні відповідача у реалізації можливості надання доказів на підтвердження своїх заперечень та проявив упереджене та неоднакове ставлення до доводів позивача та відповідача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В., суддя Шевель О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг" на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2021 у справі №922/3289/21; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 03.02.2022; витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3289/21.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" також звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2021 по справі №922/3289/21 скасувати та прийняти нове додаткове рішення Господарського суду Харківської області по справі №922/3289/21, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" (вх. № 28306 від 01 грудня 2021 року) про ухвалення додаткового рішення задовольнити повністю та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" витрати на професійну правничу допомогу у сумі 184091,25 грн.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного додаткового рішення було допущено ряд помилок при визначенні послуг, наданих АО «Юридична фірма Ай Ел Еф» позивачу, та їх вартості, зокрема, судом не взята до уваги послуга, визначена в додатку №1 до акту №88 здачі-приймання наданих послуг від 30.09.2021 (п.11) на суму 13965,00 грн.; помилково взято до уваги роботу, про яку представник позивача не заявляв (п. 12 акту); така послуга, як «подання заяви про виправлення недоліків» зазначена у додатковому рішенні в більшому розмірі, ніж заявляв позивач.

Крім того, на думку позивача, навіть з урахуванням віднімання усіх робот, визначених судом першої інстанції як «неспівмірні, не є необхідні», від заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу 184091,25 грн, сума визначена судом у розмірі 32000,00 грн. є надзвичайно малою та не відповідає встановленим обставинам справи.

За твердженням позивача, витрати на професійну правничу допомогу відповідають критерію реальності. Так, в матеріалах справи містяться рахунки на оплату на суму 380000,00 грн та 300000,00 грн. до договору №А/2021.04.4/ від 19.04.2021, а також платіжні доручення з призначенням платежу - оплата за юридичні послуги за договором №А/2021.04.4/ від 19.04.2021, що в сукупності підтверджують дійсність таких витрат.

Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2022 у зв`язку із відпустками суддів Тарасової І.В. та Шевель О.В., які входили до складу колегії суддів, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Гетьман Р.А., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2021 у справі №922/3289/21; об`єднано розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2021 у справі №922/3289/21 в одному апеляційному провадженні; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 03.02.2022.

27.01.2022 від відповідача надійшли пояснення щодо здійснення представництва відповідача та відзив на апеляційну скаргу позивача (вх. №1047, 1048).

Відповідно до розпоряджень Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи, протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.02.2022 у зв`язку із відпусткою судді Шутенко І.А., яка входила до складу колегії суддів, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Гетьман Р.А., суддя Фоміна В.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 було оголошено в судовому засіданні перерву до 15.02.2022.

У судовому засіданні 15.02.2022 було оголошено перерву до 21.02.2022.

У судовому засіданні 21.02.2022 було оголошено перерву до 29.03.2022.

Проте, судове засідання, призначене на 29.03.2022, не відбулося через триваючу широкомасштабну збройну агресію російської федерації проти України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2022 було відкладено розгляд даної справи, доведено до відома учасників справи, що дата наступного відкритого судового засідання з розгляду справи буде визначена після усунення обставин, що становлять загрозу та небезпеку життю і здоров`ю учасників судового процесу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.08.2022 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 20.09.2022 о 14:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

16.09.2022 від ТОВ "Агроінвест Холдинг" надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності його представника. Також, відповідач повідомляв, що повністю підтримує свою апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 та на додаткове рішення від 13.12.2021, та просить її задовольнити. У задоволенні апеляційної скарни позивача на додаткове рішення суду від 13.12.2021 просить відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.09.2022 відкладено розгляд справи на 18.10.2022, про що направлено відповідні повідомлення (ел.№4552 від 27.09.2022) на надані сторонами адреси електронної пошти, зокрема, ТОВ "Агрохолдинг Восток" (; ), а також ТОВ "Агроінвест Холдинг" (), та отримано сповіщення про успішну доставку.

Окрім того, копія вказаної ухвали від 20.09.2022 була направлена на адресу позивача (63011, Харківська обл., Валківський р-н, селище міського типу Старий Мерчик, вул. Театральна, будинок 8-б). Проте, на сайті «Укрпошта» міститься інформація про повернення зазначеного поштового відправлення за трек-номером 966 за зворотною адресою: «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Копія ухвали від 20.09.2022 також була направлена на адресу відповідача (63254, Харківська обл., Нововодолазький р-н, село Старовірівка, вул. Вишнева, будинок 95). Проте, воно не було отримано останнім станом на час судового засідання. На сайті «Укрпошта» міститься інформація, що поштове відправлення за трек номером 958 знаходиться у точці видачі/доставки.

17.10.2022 Східним апеляційним господарським судом додатково телефонограмою було повідомлено представника відповідача Бардакову А. про дату, час та місце розгляду справи.

18.10.2022 від представника відповідача Бардакової А. надійшло повідомлення щодо участі у судовому засіданні, в якому вона зазначила, що ТОВ "Агроінвест Холдинг" отримувало на електронну пошту текст ухвали Східного апеляційного господарського суду від 20.09.2022, якою розгляд справи призначено на 18.10.2022, та вважає за можливе провести судове засідання та здійснювати розгляд справи за відсутності представників сторін. Також, представник відповідача повідомляв, що повністю підтримує свою апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 та на додаткове рішення від 13.12.2021, та просить їх задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги позивача на додаткове рішення суду від 13.12.2021 просить відмовити у повному обсязі.

У судове засідання представники сторін не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

У серпні 2021 позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "Агроінвест Холдинг" про визнання недійсними кредитного договору AL2018-00827 від 12.03.2020 та договорів фінансової допомоги: № 12/08-фп від 12.08.2020, № 0503-ФП від 05.03.2020, № 05/12-фп від 05.12.2019, № 05/12/1-фп від 05.12.2018, № 09/12-фп від 09.12.2019, № 17/12-фп від 17.12.2019, № 22/10-фп від 22.10.2019, а також про застосування наслідків недійсності правочинів шляхом повернення грошових коштів у загальному розмірі 21409032,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Агрохолдинг Восток" зазначало, що у 2020 році проведено аудит, в ході якого була виявлена заборгованість перед ним зі сторони відповідача на загальну суму 21409032,32 грн. Згідно виписок за рахунками, підставою переказу коштів протягом 2017-2019 років з рахунку позивача на рахунок відповідача були вищенаведені договори з надання фінансової допомоги. Проте, зазначені договори відсутні в бухгалтерській документації позивача, а єдина особа, уповноважена вчиняти правочини від імені ТОВ "Агрохолдинг Восток" - директор Пронін С.В., ніколи не підписував зазначені договори. Позивач стверджує, що він направив відповідачу претензію, в якій просив надати оригінали або завірені копії договорів, що були підставою для переведення коштів з рахунку ТОВ "Агрохолдинг Восток" на рахунок ТОВ "Агрохолдинг Восток" у розмірі 21409032,32 грн. Відповідач відмовився надавати вказані документи, проте, зазначив, що такі документи у нього наявні.

На думку позивача, є підстави вважати, що кошти сплачені за цими договорами були переведені безпідставно, отже ці договори підлягають визнанню недійсними, а грошові кошти мають бути повернуті позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.09.2021 задоволено клопотання позивача про витребування доказів, в порядку статті 81 ГПК України, витребувано від ТОВ "Агроінвест Холдинг" оригінал кредитного договору AL2018-00827 від 12 березня 2020 року, оригінал договору фінансової допомоги № 12/08-фп від 12 серпня 2020 року, оригінал договору фінансової допомоги № 0503-ФП від 05 березня 2020 року, оригінал договору фінансової допомоги № 05/12-фп від 05 грудня 2019 року, оригінал договору фінансової допомоги № 05/12/1-фп від 05 грудня 2018 року, оригінал договору фінансової допомоги № 09/12-фп від 09 грудня 2019 року, оригінал договору фінансової допомоги № 17/12-фп від 17 грудня 2019 року, оригінал договору фінансової допомоги № 22/10-фп від 22 жовтня 2019 року, встановлено ТОВ "Агроінвест Холдинг" строк на подання оригіналів договорів до суду - до 29.09.2021.

18.10.2021 від позивача надійшла заява про зміну підстав позову, в якій він просив замість заявлених у позові вимог вважати остаточною таку позовну вимогу: стягнути на користь ТОВ "Агрохолдинг Восток" з ТОВ "Агроінвест Холдинг" безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 21409032,32 грн. При цьому, правовою підставою позовної вимоги визначено ст. 1212 ЦК України

21.10.2021 від позивача надійшла заява, в якій він зазначав, що подана 18.10.2021 заява «про зміну підстав позову», якою було доповнено позов новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, не є зміною підстав позову. В змісті позовної заяви вказано посилання на ст. 1212 ЦК України, що було більш детально обґрунтовано в заяві від 18.10.2021. Таким чином, заява від 18.10.2021 є «зміною предмету позову», замість зазначеного в заяві - «підстав позову».

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.10.2021 прийнято до розгляду заяви позивача (вх. № 24336 від 18.10.2021 та вх. №24699 від 21.10.2021), ухвалено подальший розгляд справи здійснювати в рамках наступного предмету позову - стягнення з ТОВ "Агроінвест Холдинг" безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 21409032,32 грн.

Відповідно до частини 3 статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

При цьому, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондує із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

За змістом вимог, викладених позивачем у позовній заяві, предметом позову було визнання недійсними: кредитного договору AL2018-00827 від 12 березня 2020 року, договору фінансової допомоги № 12/08-фп від 12 серпня 2020 року, № 0503-ФП від 05 березня 2020 року, № 05/12-фп від 05 грудня 2019 року, № 05/12/1-фп від 05 грудня 2018 року, № 09/12-фп від 09 грудня 2019 року, № 17/12-фп від 17 грудня 2019 року, № 22/10-фп від 22 жовтня 2019 року, а також застосування наслідків недійсності правочинів шляхом повернення грошових коштів у загальному розмірі 21409032,32 грн.

Звертаючись з заявою, яка має найменування «зміна підстав позову», та в подальшому скорегована позивачем із зазначенням, що заява містить лише доповнення по статті 1212 ЦК України з правовим обґрунтуванням по застосуванню даної статті, що не є зміною підстав позову, позивач вказав, що змінив саме предмет позову, а не його підстави.

Отже, позивач визначився із позицією по відношенню до поданої ним раніше заяви із зазначенням її процесуального статусу, як заяви про зміну предмету позову.

Судом проаналізовано предмет та підстави первісного позову та встановлено, що в ньому дійсно є посилання на норми статті 1212 ЦК України, а заява позивача від 18.10.2021 містить деталізацію підстав для застосування норми статті 1212 ЦК України, що не є зміною підстав позову, а правова підстава позову із посиланням на норми статті 1212 ЦК України залишилась незмінною.

Враховуючи наведене, а також зміст раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, колегія суддів розцінює відповідну заяву позивача, як зміну предмета позову та доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, що свідчить про те, що фактично позивачем не було змінено підстави позову.

Тобто, в даному випадку позивач не змінював первісні фактичні підстави, а лише доповнив їх новими обставинами, які стосуються предмету спору, керуючись положеннями статті 1212 Цивільного кодексу України, якими визначені наслідки набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого) за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо одночасної зміни позивачем предмету та підстав позову не знайшли свого підтвердження.

Також, не можуть бути прийняті колегією суддів доводи відповідача щодо необґрунтованої відмови судом у витребуванні доказів, а саме: акту податкової перевірки ТОВ "Агрохолдинг Восток" від 28 липня 2021, з огляду на те, що такий акт є наслідком діяльності контролюючого органу з виконання своїх повноважень по збиранню та формуванню податкової інформації, яка сама по собі не створює для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав та не породжує для нього обов`язкових юридичних наслідків. Крім того, не є предметом судового розгляду у даній справі аналіз показників фінансової діяльності позивача.

У листопаді 2021 року позивач звернувся з заявою про зменшення розміру позовних вимог на суму 5152032,32 грн., та остаточно просив стягнути з ТОВ "Агроінвест Холдинг" 16257000,00 грн. Заяву вмотивовано визначенням правової підстави цих коштів (наявність правовідносин в межах договору поруки від 13.03.2018).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.11.2021 прийнято до розгляду заяву ТОВ "Агрохолдинг Восток" про зменшення позовних вимог та ухвалено подальший розгляд справи здійснювати в рамках ціни майнової вимоги позову в розмірі 16257000,00 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини, дійшов висновку, що у даному випадку між позивачем і відповідачем були відсутні договірні правовідносини з поворотної фінансової допомоги (позики), отже, відповідач безпідставно набув за рахунок позивача грошові кошти у розмірі 16250000,00 грн., які в силу статті 1212 ЦК України підлягають поверненню, а позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині, з огляду на перерахування (повернення), яке передувало зверненню позивача з даним позовом до суду, грошових коштів у розмірі 7000,00 грн., що не заперечується позивачем.

За матеріалами справи колегією суддів встановлені такі обставини.

Позивач стверджує, що у 2020 році ним було проведено аудит за підсумками якого встановлена заборгованість відповідача перед позивачем на загальну суму 16257000,00 грн. При цьому, підставою для проведення переказу грошових коштів слугували договори фінансової допомоги № 12/08-фп від 12.08.2020, № 0503-ФП від 05.03.2020, №05/12-фп від 05.12.2019, № 05/12/1-фп від 05.12.2018, № 09/12-фп від 09.12.2019, № 17/12-фп від 1712.2019, № 22/10-фп від 22.10.2019, які були відсутні в його бухгалтерській документації.

На підтвердження проведення господарських операцій по списанню грошових коштів позивач надає оборотно-сальдові відомості з бухгалтерської програми "1С:Предприятие 8.3.", банківські виписки та платіжні доручення.

У червні 2021 позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. №09/06-21, в якій просив надати оригінали або належним чином засвідчені копії договорів фінансової допомоги № 12/08-фп від 12 серпня 2020 року, № 0503-ФП від 05 березня 2020 року, № 05/12-фп від 05 грудня 2019 року, № 05/12/1-фп від 05 грудня 2018 року, № 09/12-фп від 09 грудня 2019 року, № 17/12-фп від 17 грудня 2019 року, № 22/10-фп від 22 жовтня 2019 року.

Відповідач вимоги позивача не виконав, проте у відповідь на претензію зазначив про наявність у нього запитуваних договорів фінансової допомоги.

Відповідачем також не було виконано і вимоги ухвали суду від 09.09.2021, якою було витребувано у нього оригінали кредитного договору AL2018-00827 від 12 березня 2020 року, договору фінансової допомоги № 12/08-фп від 12 серпня 2020 року, договору фінансової допомоги № 0503-ФП від 05 березня 2020 року, договору фінансової допомоги № 05/12-фп від 05 грудня 2019 року, договору фінансової допомоги № 05/12/1-фп від 05 грудня 2018 року, договору фінансової допомоги № 09/12-фп від 09 грудня 2019 року, договору фінансової допомоги № 17/12-фп від 17 грудня 2019 року, договору фінансової допомоги №22/10-фп від 22 жовтня 2019 року.

Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

За положеннями чинного цивільного законодавства України зобов`язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні. Позадоговірні зобов`язання можуть бути деліктними або безделіктними.

Відсутність, у період перерахування спірних грошових коштів укладених між сторонами договорів, виключає наявність договірних зобов`язань між сторонами. Відсутність неправомірних дій відповідача або інших осіб (не доведено вину відповідача) означає відсутність господарського правопорушення (протиправних дій) і, як наслідок, виключає деліктні зобов`язання. Відсутність деліктних зобов`язань у спірних правовідносинах виключає можливість захисту прав позивача як постраждалої сторони шляхом стягнення збитків (в тому числі упущеної вигоди), адже необхідною умовою стягнення збитків є саме делікт (господарське правопорушення).

Відповідно до положень статей 1212, 1213 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, кондиція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондиція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

З матеріалів справи вбачається, що з рахунку позивача на рахунок відповідача було перераховано грошові кошти, зокрема, в загальній сумі 16257000,00 грн. При цьому, підставою для списання зазначені договори фінансової допомоги, про наявність яких позивач заперечує. В свою чергу, відповідач стверджує, що примірники договорів фінансової допомоги відсутні й у нього на підприємстві, а відтак не може представити їх для дослідження.

Колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для встановлення того факту, що мало місце зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави, є обов`язкова відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, позивач повинен довести, що мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження спірного майна відповідачем, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених статтею 11 ЦК України.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним і не підпадає під регулювання статті 1212 ЦК України.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1 статті 639 ЦК України). За загальним правилом, відповідно до статті 208 ЦК України, правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 181 ГК України передбачено укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі статтею 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ст. 642 ЦК України ).

Отже, процес укладення договору в спрощений спосіб складається із пропозиції однієї сторони укласти договір (оферта) та прийняття пропозиції укладення договору другою стороною (акцепт), тобто вчинення уповноваженими особами відповідних осіб дій, які засвідчують їх волю щодо виникнення взаємних прав та обов`язків, натомість в даному випадку в матеріалах справи відсутні належні докази наявності волевиявлення сторін на укладення договору.

В матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами договорів про фінансову допомогу, а відповідачем на вимогу суду не представлено їх примірники, тобто відсутні достовірні дані на підтвердження укладення між позивачем та відповідачем вказаних договорів в письмовій формі із погодженням всіх істотних умов.

Також, матеріали справи не містять доказів існування обставин обміну між сторонами пропозиціями щодо умов договорів, що в свою чергу свідчить про відсутність факту укладення договорів фінансової допомоги в спрощений спосіб.

У платіжних дорученнях, які були підставою для перерахування грошових коштів на загальну суму 16257000,00 грн., в якості призначенням платежу визначені договори фінансової допомоги № 12/08-фп від 12 серпня 2020 року, № 0503-ФП від 05 березня 2020 року, № 05/12-фп від 05 грудня 2019 року, № 05/12/1-фп від 05 грудня 2018 року, № 09/12-фп від 09 грудня 2019 року, № 17/12-фп від 17 грудня 2019 року, № 22/10-фп від 22 жовтня 2019 року. При цьому, ці платіжні доручення представили як позивач, так і відповідач, і їх дані є ідентичними та не містять розбіжностей.

Разом з цим, вказані обставини не є підставою для безумовного твердження про існування таких договірних відносин.

Як вже зазначалось, відповідачем у відповідь на претензію повідомлено позивача про наявність у нього договорів фінансової допомоги. Втім, в подальшому відповідач повідомив про їх відсутність на підприємстві.

Колегія суддів зазначає, що добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зроблено висновок, що "доктрина venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".

Поведінка відповідача, свідчить про порушення принципу доброчесності, на якому ґрунтується доктрина venire contra factum proprium.

При цьому, колегія суддів вважає недоречними посилання відповідача в апеляційній скарзі на ті обставини, що він не мав обов`язку надавати такі договори на запит контрагенту по таким договорам або перевіряти фактичну наявність таких договорів на підприємстві, адже в подальшому оригінали договорів були витребувані ухвалою суду, яка не була виконана.

Посилання відповідача на проведений 23.07.2020 у нього в приміщенні обшук, після якого встановлено відсутність певних документів, не можна визнати обґрунтованими, з огляду на те, що обшук був проведений на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/20308/20, в якій суд окреслив речі, які підлягають знаходженню в межах обшуку. Також, вказаний суд не визначав метою проведення обшуку встановлення даних по бухгалтерській діяльності підприємства-відповідача.

При цьому, обшук було проведено 23.07.2020, а відповідь на претензію, в якій відповідачем повідомлялось про наявність договорів датовано в липні 2021. Отже, станом на липень 2021 у відповідача, за його твердженнями, були наявні договори фінансової допомоги, що свідчить про суперечливість поведінки відповідача.

Не може бути визнана судом доказом існування спірних договорів фінансової допомоги і відповідь Головного слідчого управління СБ України від 01.10.2021 (т. 2 ас. 177) на запит відповідача (т.2 ас. 37), в якій повідомляється про те, що 24.07.2020 предмети та документи, вилучені 23.07.2020 в ході проведення обшуку за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 21, визнані речовими доказами та 04.08.2020 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва на зазначене майно накладено арешт. На вказаний час обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000352 від 27.02.2020 Офісом Генерального прокурора скеровано до Харківського районного суду Харківської області, який і має вирішити долю вилучених речових доказів. Проте, безпосередньо з вказаної відповіді не вбачається, що саме спірні договори фінансової допомоги були вилучені під час обшуку.

Окрім того, відповідач, який з жовтня 2021 року мав відповідну інформацію, не надав доказів звернення, зокрема, до Харківського районного суду Харківської області із запитом для з`ясування обставин, чи наявні серед речових доказів у вказаному кримінальному провадженні договори фінансової допомоги, а також, не був позбавлений можливості звернутися до господарського суду з відповідним клопотанням про витребування цих доказів.

Таким чином, апеляційний господарський суд не може вважати доведеними відповідачем обставини вилучення у нього під час обшуку в рамках кримінального провадження договорів фінансової допомоги, на вірогідність існування яких (як обставин, так і договорів) посилається заявник апеляційної скарги. А відповідно, відповідач не має права посилатися на ці обставини, як на такі, що є поважними причинами ненадання ним, в тому числі, на вимогу суду відповідних доказів існування договірних правовідносин в якості підстави перерахування витребуваних в позові коштів.

Стосовно доводів заявника апеляційної скарги щодо надання позивачем відомостей бухгалтерської програми "1С:Предприятие 8.3.", які на його думку, свідчать про наявність договорів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що бухгалтерська програма "1С:Предприятие 8.3." призначена для бухгалтерського та управлінського обліку (включаючи нарахування зарплати та управління кадрами), економічної та організаційної діяльності підприємства, втім дані з цієї програми не можуть підтвердити наявність господарських договорів, а лише визначають необхідні для ведення бухгалтерського і податкового обліку (на окремих планах рахунків) данні, а також передбачає можливість ведення обліку за спрощеною системою оподаткування (для кожної організації система оподаткування може бути обрана незалежно), обліку ПДВ, зокрема включення/виключення з вартості з урахуванням ЕНВД у роздрібній торгівлі, та інше. Тобто, ця програма визначає діяльність лише бухгалтерів підприємства для ведення бухгалтерського обліку підприємства та, в подальшому надає можливість проводити фінансову звітність та подавати дані до податкових органів. А відтак, данні програми не можуть підтвердити наявність укладених договорів (в нашому випадку договорів на надання фінансової допомоги), а лише можуть констатувати перерахування коштів з рахунку на рахунок.

Частиною четвертою статті 74 ГПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї норми свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 924/233/18).

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Враховуючи, що відповідач не надав договори фінансової допомоги як на претензію позивача, так і на вимогу суду, отже не довів їх наявність, не повернув позивачу грошові кошти, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку між позивачем і відповідачем були відсутні договірні правовідносини з поворотної фінансової допомоги (позики), отже, відповідач безпідставно набув за рахунок позивача грошові кошти у розмірі 16250000,00 грн., які в силу статті 1212 ЦК України підлягають поверненню, а позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині, з огляду на перерахування (повернення), яке передувало зверненню позивача з даним позовом до суду, грошових коштів у розмірі 7000,00 грн.

Стосовно доводів сторін про незгоду із додатковим рішенням колегія суддів зазначає таке.

29.11.2021 позивач звернувся до господарського суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 184091,25 грн.

Приймаючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку, наданий адвокатським об`єднанням обсяг послуг у суді першої інстанції, затрачений ним час на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді першої інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалось), на думку суду у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 184091,25 грн., стосовно якої подано заяву про розподіл, не відповідає критеріям реальності таких витрат, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 5 статті 129 ГПК України, а їх стягнення з відповідача становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 32000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Приписами статті 244 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. З аналізу наведеної правової норми вбачається, що додаткове рішення це засіб виправлення неповноти судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасовувати чи змінювати, проте він має право виправити деякі його недоліки, не пов`язані з його законністю і обґрунтованістю, зокрема, неповноту. Додаткове рішення за своїм змістом не може відрізнятися від основного рішення та долучається до нього.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У частині 3 статті 126 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126 ГПК України понесені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути, зокрема, ордер.

Так, в матеріалах справи наявний ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АХ № 1070138 від 04 жовтня 2021 року, що підтверджує повноваження Лукань М.О., як адвоката на представництво в суді інтересів ТОВ "Агрохолдинг Восток", який видано на підставі договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 29/09/21 від 29 вересня 2021 року, який був укладений із даним адвокатом в межах дії умов договору № А/2021.04.4/ про надання юридичних послуг (правової допомоги) за яким Адвокатське об`єднання "Юридична фірма Ай Ел Еф" зобов`язалось надати ТОВ "Агрохолдинг Восток" юридичні послуги із фіксованим порядком розрахунків, який полягає у погодинній ставці за надані юридичні послуги.

30 вересня 2021 року між Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма Ай Ел Еф" та ТОВ "Агрохолдинг Восток" підписано акт № 88 здачі-приймання наданих послуг на загальну суму 100000,00 грн. із зазначенням переліку наданих послуг, який є належним та допустимим доказом на підтвердження обсягу наданої адвокатом професійної правничої допомоги.

При цьому, позивач, подаючи заяву про ухвалення додаткового рішення, зазначає, що зазначені у акті № 88 від 30 вересня 2021 року роботи безпосередньо не відносяться до розгляду справи № 922/3289/21, а юридичні послуги надавались в об`ємі, визначеними пунктами 1, 2, 4, 5, 10, 11, що зумовило зменшення розміру адвокатських послуг до 62 737,50 грн.

Крім того, 29 листопада 2021 року між Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма Ай Ел Еф" та ТОВ "Агрохолдинг Восток" підписано акт № 106 здачі-приймання наданих послуг на загальну суму 121353,75 грн. із зазначенням переліку наданих послуг, який є належним та допустимим доказом на підтвердження обсягу наданих адвокатом професійної правничої допомоги.

У квітні, травні 2021 року позивач перерахував Адвокатському об`єднанню "Юридична фірма Ай Ел Еф" грошові кошти за юридичні послуги за договором №А/2021.04.4/ від 19 квітня 2021 року в загальній сумі 300000,00 грн.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Витрати, понесені позивачем в даній справі на професійну правничу допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

За приписами статті 126 ГПК України суд, при розподілі судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу адвокатом, має виходити з конкретних особливих обставин справи, з доказів, поданих заявником клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про підставність різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 стаття 126 Кодексу). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Кодексу). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 6 статті126 Кодексу).

Тобто, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В даній справі відповідачем подані клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу і заперечення щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, судом першої інстанції враховано, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Верховний Суд у постанові від 20.11.2018 року у справі №910/23210/17 звертає увагу, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, як зазначає Верховний Суд у постановах від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 911/739/15 для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Також у порядку статті 86 ГПК України слід надавати належну оцінку доказам фактичного надання стороні адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг із виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг (додаткова постанова Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 922/749/18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).

Так, для представництва інтересів клієнта Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма Ай Ел Еф", про що визначено у акт № 88 здачі-приймання наданих послуг від 30 вересня 2021 року та у акті № 106 здачі-приймання наданих послуг від 29 листопада 2021 року, надано такий перелік послуг:

- збір та аналіз матеріалів по ТОВ "Агрохолдинг Восток" та пошук судової практики Верховного Суду, вироблення та узгодження стратегії захисту прав клієнта - 10867,50 грн.;

- підготовка позовної заяви - 15697,50 грн.;

- підготовка претензії про надання договорів та повернення безпідставно нарахованих коштів - 6037,50 грн.;

- аналіз банківських виписок по контрагентам щодо встановлення сум заборгованості - 13965,00 грн.;

- аналіз платіжних доручень щодо встановлення суми боргу - 2205,00 грн.;

- збір та формування додатків до позовної заяви для суду та учасникам по справі (виготовлення копій, банківських виписок, платіжних доручень, тощо) - 13965,00 грн.;

- підготовка додатків до позову, підготовка поштового відправлення позову з додатками, направлення позову учасникам та подання до позову - 7560,00 грн.;

- підготовка заяви про виправлення недоліків позову - 4 830,00 грн.;

- подання заяви про виправлення недоліків позову - 2415,00 грн.;

- правовий аналіз відзиву, клопотання про витребування доказів та повідомлення про неможливість надати докази по справі - 4 830,00 грн.;

- підготовка заперечень щодо витребування акта податкової перевірки - 7245,00 грн.;

- підготовка до судового засідання - 2415,00 грн., 2415,00 грн., 2415,00 грн., 2415,00 грн., 2415,00 грн., 2415,00 грн.;

- відвідування господарського суду Харківської області, захист інтересів клієнта у судовому засіданні, ознайомлення з матеріалами справи - 5433,75 грн., 5313,00 грн., 7245,00 грн., 2835,00 грн., 6037,50 грн., 4830,00 грн., 5554,50 грн.;

- підготовка відповіді на відзив - 10867,50 грн.;

- підготовка заяви про зміну предмета позову - 6037,50 грн.;

- підготовка та подання до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи - 1890,00 грн.;

- відвідування банку Південний разом з клієнтом - 2835,00 грн.;

- підготовка та направлення адвокатського запиту разом з додатками до банку Південний - 3 780,00 грн.;

- підготовка заяви про зменшення позовних вимог та заперечення проти залучення третьої особи - 4830,00 грн.;

- аналіз судової практики щодо договорів поруки - 2835,00 грн.;

- підготовка пакету документів для стягнення витрат на правову допомогу - 7245,00 грн.,

- аналіз рішення по справі № 922/3289/21 - 2415,00 грн.

За надані послуги з правової допомоги у вище зазначених актах про приймання-передавання наданих послуг клієнтом та адвокатом встановлено фіксовану суму гонорару в розмірі 184091,25 грн.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Колегія суддів перевіряючи законність та обґрунтованість додаткового рішення, погоджується з доводами суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяви, з огляду на те, що:

- спір у даній справі не є спором значної складності, оскільки виник з приводу застосування норм статті 1212 Цивільного кодексу України, щодо якої існують сталі правові позиції в судовій практиці. При цьому матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат мав би витратити значний час;

- посилання в акті виконаних робіт на проведений адвокатом 04.11.2021 аналіз судової практики щодо договорів поруки не стосується предмету розгляду даної справи, оскільки 22.10.2021 за ініціативою позивача суд виніс ухвалу, за якою вирішено здійснювати подальший розгляд справи в рамках стягнення безпідставно набутих грошових коштів на підставі норми статті 1212 Цивільного кодексу України;

- послуги адвоката щодо збору та аналізу матеріалів по ТОВ "Агрохолдинг Восток", пошук судової практики Верховного Суду, аналіз банківських виписок по контрагентам щодо встановлення сум заборгованості, аналіз платіжних доручень щодо встановлення суми боргу, збір та формування поштового відправлення позову з додатками, організація підпису, направлення позову учасникам та до суду, підготовка додатків до позову, підготовка поштового відправлення позову з додатками, направлення позову учасникам та подання до позову поглинаються здійсненням адвокатом аналогічних по суті дій в межах підготовки позовної заяви;

- такі дії, як підготовка до судового засідання, відвідування банку Південний разом з клієнтом, підготовка та направлення адвокатського запиту разом з додатками до банку Південний, аналіз судової практики щодо договорів поруки, аналіз рішення по справі №922/3289/21 - не є непідтвердженими, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), розумності їх розміру у розумінні частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України та не є співмірними зі складністю справи;

- визначені в акті послуги щодо правового аналізу відзиву, клопотання про витребування доказів та повідомлення про неможливість надати докази по справі поглинаються здійсненням адвокатом аналогічних по суті дій в межах підготовки заперечень щодо витребування акта податкової перевірки, підготовки відповіді на відзив, а також підготовки заяви про зміну предмета позову;

- подання заяви про виправлення недоліків позову не може бути віднесено до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в статтях 1, 19 закону "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", а тому витрати на здійснення вказаної послуги не можуть бути відшкодовані, як витрати на професійну правничу допомогу;

- аналіз рішення по справі № 922/3289/21, як послуга надана позивачу в рамках професійної правничої допомоги, надана вже після завершення розгляду справи та не була об`єктивно необхідною як нагальна послуга для захисту інтересів клієнта, а відтак не може бути покладене на протилежну сторону (тобто відповідача).

Отже, у урахуванням зазначеного та з огляду на рівень складності справи, обсяг наданих у цьому випадку адвокатських послуг і виконаних робіт у межах підготовки справи до розгляду у суді першої інстанції, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, а також його присутність у всіх судових засіданнях в межах даної справи, з урахуванням заяви та доводів відповідача в частині зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обґрунтованими є вимоги про стягнення 32000,00 грн. вартості витрат на надання правової (професійної) допомоги позивачу, оскільки дана сума відповідає критерію реальності таких витрат у цій справі.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 та додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2021 - без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі №922/3289/21 залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2021 у справі №922/3289/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.10.2022.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.О. Фоміна