ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2022 р. Справа№ 910/893/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника (-ів): згідно протоколу судового засідання від 15.09.2022

розглядаючи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОРСТЕХ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 (повний текст рішення складено 06.10.2021)

у справі №910/893/21 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕД-СЕРВІС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОРСТЕХ»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: фізична особа-підприємець Клименко Олена Володимирівна

про стягнення 76 287,60 грн,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОРСТЕХ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕД-СЕРВІС»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за зустрічним позовом: фізична особа-підприємець Клименко Олена Володимирівна

про визнання недійсними пунктів договору та договору про внесення змін,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕД-СЕРВІС» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОРСТЕХ» про стягнення 29 114,52 грн заборгованості зі сплати орендної плати, 4 184,16 грн заборгованості з відшкодування вартості комунальних послуг, 1 981,23 грн пені, нарахованої на суму заборгованості зі сплати орендної плати, 5 892,23 грн 36 % річних, нарахованих на суму заборгованості зі сплати орендної плати, 16 500,00 грн штрафу, 7 867,77 грн пені, нарахованої на суму заборгованості зі сплати комунальних послуг, 776,00 грн 36 % річних, нарахованих на суму заборгованості зі сплати комунальних послуг, 9 971,07 грн заборгованості зі сплати ремонтно-будівельних робіт орендованого приміщення та 2 270,00 грн судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору суборенди №108 від 14.01.2019, з урахуванням договору про внесення змін від 30.08.2019 до договору, щодо сплати орендних платежів за період з 01.06.2020 по 01.07.2020 та 4 184,16 грн заборгованості з відшкодування вартості комунальних послуг за період з 23.02.2020 по 23.08.2020. Крім того, позивачем нараховано відповідачу 1 981,23 грн пені, нарахованої на суму заборгованості зі сплати орендної плати згідно п. 8.7 договору суборенди №108 від 14.01.2019, 5 892,23 грн 36 % річних, нарахованих на суму заборгованості зі сплати орендної плати згідно п. 8.10 договору суборенди №108 від 14.01.2019, 16 500,00 грн штрафу у розмірі 50 % згідно п. 8.10 договору суборенди №108 від 14.01.2019, 7 867,77 грн пені, нарахованої на суму заборгованості зі сплати комунальних послуг згідно п. 8.8 договору, 776,00 грн 36 % річних, нарахованих на суму заборгованості зі сплати комунальних послуг згідно п. 8.8 договору суборенди №108 від 14.01.2019. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 9 971,07 грн заборгованості зі сплати ремонтно-будівельних робіт орендованого приміщення.

В процесі розгляду справи у суді першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «ХОРСТЕХ» заявило зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕД-СЕРВІС» про визнання недійсними п.п. 8.7, 8.8 та 8.10 договору суборенди №108 від 14.01.2019 та договору про внесення змін від 20.08.2019 до договору.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що договір про внесення змін від 20.08.2019 до договору не відповідає ст. 774 ЦК України, оскільки строк дії договору суборенди №108 від 14.01.2019, в редакції договору про внесення змін від 20.08.2019 до договору закінчується 31.08.2020, тоді як договір оренди від 22.05.2017 діє до 31.05.2020. Отже, наявні підстави для визнання недійсним договору про внесення змін від 20.08.2019 до договору відповідно до ст. 215 ЦК України.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що за спірними пунктами договору суборенди №108 від 14.01.2019 на нього покладено подвійну відповідальність за одне й те ж саме правопорушення, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №910/893/21 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОРСТЕХ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕД-СЕРВІС» 29 114,52 грн заборгованості зі сплати орендної плати, 14 557,26 грн штрафу, 399,77 грн пені і 1 150,98 грн 36% річних за несвоєчасну сплату орендної плати, 4 184,16 грн заборгованості з відшкодування вартості спожитих комунальних послуг, 38,10 грн пені і 107,26 грн 36% річних за несвоєчасну сплату вартості спожитих комунальних послуг та 1 474,46 грн судового збору. У іншій частині первісного позову суд відмовив. У задоволенні зустрічного позову суд відмовив у повному обсязі.

Ухвалюючи вказане рішення місцевий господарський суд виходив з того, що надані позивачем за первісним позовом докази підтверджують факт наявності у відповідача заборгованості за договором суборенди нежитлового приміщення №108 від 14.01.2019 з оплати орендних платежів за червень-липень 2020 року в сумі 29 114,52 грн і відшкодування комунальних витрат за січень-липень 2020 року в сумі 4 184,16 грн.

Місцевим господарським судом встановлено, що договір суборенди припинений з 27.07.2020, об`єкт оренди було повернуто за актом приймання-передачі, отже нарахування позивачем за первісним позовом пені та 36% річних на підставі договору після припинення його дії, є неправомірним та безпідставним, а тому місцевий господарський суд здійснив перерахунок пені та 36 % річних та стягнув з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 1 150,98 грн 36% річних та 399,77 грн пені. Також місцевий господарський суд визнав арифметично невірним розрахунок штрафу, наданий позивачем за первісним позовом, та стягнув з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 14 577,26 грн штрафу.

Крім того, місцевий господарський суд, з урахуванням ЗУ «Про відповідальність за порушення грошового зобов`язання» та ст. 343 ГК України здійснив перерахунок пені, та 36% річних за несплату комунальних послуг, та стягнув з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 107,26 грн 36% річних та 38,10 грн пені.

Щодо позовної вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості зі сплати ремонтно-будівельних робіт орендованого приміщення у розмірі 9 971,07 грн, то в цій частині місцевий господарський суд відмовив через відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження сплати ремонтно-будівельних робіт орендованого приміщення.

Щодо позовних вимог по зустрічному позову, то місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення в порядку ст. 203, 215 ЦК України. Доводи позивача за зустрічним позовом про притягнення його до подвійної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення на підставі спірних пунктів договору місцевим господарським судом відхилені, оскільки одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «ХОРСТЕХ» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №910/893/21 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОРСТЕХ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕД-СЕРВІС» 29 114,52 грн заборгованості зі сплати орендної плати, 14 557,26 грн штрафу, 399,77 грн пені і 1 150,98 грн 36% річних за несвоєчасну сплату орендної плати, 4 184,16 грн заборгованості з відшкодування вартості спожитих комунальних послуг, 38,10 грн пені і 107,26 грн 36% річних за несвоєчасну сплату вартості спожитих комунальних послуг та 1 474,46 грн судового збору та прийняти нове рішення, яким у відповідній частині позовних вимог відмовити. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №910/893/21 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийняти нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити та визнати недійсними п.п. 8.7, 8.8, 8.10 договору суборенди №108 від 14.01.2019 та договір про внесення змін від 20.08.2019 до договору.

На обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач за первісним позовом посилається на те, що місцевий господарський суд дійшов невірного висновку про припинення договору суборенди з 27.07.2020, оскільки договір оренди діє до 31.05.2020, а договір оренди №9498 від 27.05.2020 є іншим договором та не стосується спірних правовідносин. Як стверджує апелянт договір суборенди припинив свою дію з травня 2020 року, про що зазначено в акті прийому-передачі майна від 22.07.2020. В свою чергу, відповідач за первісним позовом 01.06.2020 уклав вже інший договір оренди із Корпорацією «УКРІНМАШ» від 01.06.2020 №ЮД-014/20, що спростовує висновки місцевого господарського суду про використання відповідачем за первісним позовом приміщенням за спірний період.

Також апелянт не погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги, так як такі вимоги документально не обґрунтовані, та відповідно є неправомірно нарахованими пеня та 36% річних на суму заборгованості за комунальні послуги.

Як стверджує апелянт, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання недійсними п.п. 8.7, 8.8 та 8.10 договору суборенди та договору про внесення змін від 20.08.2019 до договору, оскільки вони не відповідають приписам ст. 774 ЦК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2021 апеляційну скаргу у справі №910/893/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коробенко Г.П., судді: Козир Т.П., Кравчук Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/893/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОРСТЕХ» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №910/893/21 до надходження матеріалів справи №910/893/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОРСТЕХ» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №910/893/21 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОРСТЕХ» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №910/893/21.

Позивач за первісним позовом згідно письмового відзиву заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний господарський суд поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №910/893/21 - без змін, посилаючись на те, що договір оренди є продовженим за договором оренди №9498 від 27.05.2020, при цьому за вимогами ЦК України згода орендаря (суборендаря) на це не потрібна.

Як зазначає позивач за первісним позовом, посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду у справі №910/11131/19 не заслуговують на увагу, оскільки вказана справа та даний спір не є релевантними. Щодо посилань апелянта на договір оренди із Корпорацією «УКРІНМАШ», то вказаний договір не стосується спірних правовідносин.

Позивач за первісним позовом просив апеляційний господарський суд розгляд справи здійснювати за відсутності його представника.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Представник апелянта у судовому засіданні 15.09.2022 підтримав свою апеляційну скаргу, просив апеляційний господарський суд її задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №910/893/21 скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши вимоги та доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Як встановлено місцевим господарським судом, 14.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕД-СЕРВІС» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ХОРСТЕХ» (орендар) укладено договір суборенди №108 (далі - договір суборенди), згідно умов п. п. 1.1., 1.2. якого орендар передає, а орендар приймає в тимчасове оплатне користування частину нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Ярославська, будинок 47/29, (далі - об`єкт). Загальна (корисна) площа об`єкта 44,5 кв.м. Об`єкт надається орендарю для розміщення офісу (п. 2.1. договору суборенди).

Згідно п. п. 3.1, 3.2. договору суборенди даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк даного договору обчислюється з моменту передачі об`єкту орендарю за актом приймання-передачі та діє по 31.08.2019 (включно). Акт прийому-передачі об`єкту підписується сторонами в строк по 01.02.2020 (включно).

Відповідно до п. 4.1. договору суборенди розмір орендної плати, з урахуванням ПДВ (у тому числі ПДВ, в разі коли орендодавець є платником ПДВ) становить 15 000,00 грн в місяць. Індексація плати за користування об`єктом цього договору не застосовується.

Згідно п. 4.2. договору суборенди орендна плата сплачується орендарем орендодавцю на умовах: попередньої оплати орендної плати без врахування індексу інфляції до 01 числа розрахункового місяця, незалежно від фінансово-господарського стану орендаря.

Окрім орендної плати, орендар відшкодовує орендодавцю вартість спожитих орендарем наступних послуг: водопостачання та водовідведення - за показаннями приладів обліку; електропостачання - за показаннями електролічильник; за опалення, утримання приміщення, технічне обслуговування та цілодобове спостереження системи охоронної та пожарної сигналізації, дератизацію, дезінсекцію, вивіз ТПВ - відповідно до займаної площі; на підставі тарифів затверджених уповноваженим органом (п. 4.4. договору).

Витрати, зазначені в п.4.4. цього договору, сплачуються орендарем орендодавцю до 30 числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі виставлених рахунків (п.4.5. договору суборенди).

У пункті 4.8. договору суборенди сторони дійшли згоди, що розмір забезпечувального платежу за даним договором становить 15 000, 00 грн, який орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю протягом 5 банківських днів, з дати укладення сторонами цього договору. Платіж зазначений в цьому пункті, є забезпечувальним платежем виконання зобов`язань за цим договором (надалі - забезпечувальний платіж).

Розмір забезпечувального платежу може бути збільшено орендодавцем в односторонньому порядку (до суми не більше ніж двократний розмір місячної плати), виключно в разі збільшення розміру орендної плати за договором та суми експлуатаційних послуг, або погодження ним здійснення орендарем переобладнання, перепланування, реконструкції об`єкту на суму, яка визначається орендодавцем як вартість приведення об`єкту до первісного стану після здійснення орендарем переобладнання, перепланування, реконструкції. Сума збільшення забезпечувального платежу, зазначається у відповіді орендодавця про умови погодження переобладнання, перепланування, реконструкції об`єкту і сплачується на підставі окремого рахунку виставленого орендодавцем (п. 4.8.1 договору суборенди).

Згідно із п.п. 4.10, 4.11 договору суборенди забезпечувальний платіж залишається в розпорядженні орендодавця на протязі усього строку дії договору без нарахування відсотків і може бути використаний орендодавцем для покриття будь-яких збитків, витрат штрафних санкцій, викликаних невиконанням або неналежним виконанням орендарем будь-яких зобов`язань за цим договором. У випадку збільшення розміру орендної плати, вартості експлуатаційних послуг (в разі необхідності їх оплати за умовами даного договору), орендар зобов`язаний буде доплатити до забезпечувального платежу різницю, яка виникне у зв`язку з таким збільшенням (до загальної суми забезпечувального платежу не більше ніж двократний розмір місячної плати), протягом 5 банківських днів з дати отримання відповідного рахунку від орендодавця.

Відповідно до п. 4.15 договору суборенди сторони погодили, що по закінченню кожного календарного місяця, сторонами складається та підписується акт виконаних робіт (послуг). Орендодавець складає акт виконаних робіт (послуг) за минулий місяць і надає його на підписання орендарю не пізніше 5-го числа наступного місяця. Отримання акту виконаних робіт (послуг) є обов`язком орендаря, для чого він зобов`язаний у визначений вище строк, отримати нарочно (отримання нарочно передбачає отримання акту виконаних робіт (послуг) представником орендаря у орендодавця за адресою для листування останнього) два примірники акту виконаних робіт (послуг). Орендар зобов`язується підписати акт виконаних робіт (послуг) та повернути підписаний екземпляр акту виконаних робіт (послуг) орендодавцю не пізніше 10-го числа місяця, або в цей же строк надати мотивовані зауваження. В разі не надходження від орендаря підписаного акту або зауважень до нього протягом зазначеного строку, акт виконаних робіт (послуг) вважається підписаним орендарем без зауважень, про що орендодавцем в акті ставиться відмітка «погоджено орендарем за принципом мовчазної згоди».

На момент закінчення строку дії або при достроковому розірванні цього договору орендар зобов`язаний передати орендодавцю об`єкт протягом останнього дня дії цього договору або дня дострокового розірвання цього договору. При цьому, орендар зобов`язаний станом на відповідний день закінчення строку дії або дострокового розірванні цього договору сплатити орендну плату, експлуатаційні витрати, а також, відшкодувати вартість комунальних послуг на умовах даного договору. Об`єкт вважається повернутим з оренди з моменту підписання представниками сторін акту приймання-передачі (п.п. 7.1, 7.4 договору суборенди).

Згідно з п. 8.7 договору суборенди у разі порушення орендарем термінів оплати орендної плати він сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також 36% річних від простроченої суми згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 8.8 договору суборенди в разі порушення орендарем термінів відшкодування вартості спожитих комунальних та експлуатаційних послуг він сплачує орендодавцю пеню у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також 36% річних від простроченої суми згідно ст.625 Цивільного кодексу України.

Згідно із п. 8.10 договору суборенди, в разі порушення орендарем термінів оплати орендної плати та/або термінів відшкодування вартості спожитих комунальних та експлуатаційних послуг більше, ніж на 10 банківських днів, орендар додатково сплачує орендодавцю штраф у розмірі 50% від суми місячної орендної плати, передбаченої даним договором за відповідний місяць оренди.

У пункті 9.1 договору суборенди сторони погодили, що він може бути достроково розірваний в односторонньому порядку будь-якою зі сторін, за умови завчасного повідомлення про таке розірвання не менше ніж за 30 календарних днів до дати розірвання в разі якщо ініціатором такого розірвання є орендодавець, і не менше ніж за 60 календарних днів до дати розірвання в разі якщо ініціатором такого розірвання є орендар. Договір, за умови належного повернення об`єкту, вважається розірваним на 31 день (такий рахується за останній день строку дії договору оренди) з моменту отримання орендарем письмово повідомлення орендодавця про дострокове розірвання, і відповідно на 61 день (такий день рахується за останній день строку дії договору. З моменту отримання орендодавцем письмового повідомлення орендаря про дострокове розірвання, якщо в такому повідомленні не зазначена більш пізня дата. В разі 30 або 60 календарних днів відповідно до зазначених вище умов, з моменту отримання відповідного повідомлення відповідною стороною, договір вважається розірваним у зазначену в повідомленні дату за умови належного повернення об`єкта.

01.02.2019 по акту приймання-передачі об`єкта в оренду орендодавець відповідно до умов договору суборенди №108 від 14.01.2019 передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування об`єкт оренди - частину нежилого приміщення, загальною площею 44, 5 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Ярославська, будинок 47/29. Об`єкт оренди прийнято орендарем без зауважень.

30.08.2019 між орендодавцем та орендарем укладено договір про внесення змін до договору суборенди №108 від 14.01.2019 (далі - договір про внесення змін), яким внесено зміни до п.3.1. та 4.1. договору суборенди та викладено їх у наступній редакції:

п. 3.1 даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк даного договору обчислюється з моменту передачі об`єкту орендарю за актом прийому-передачі та діє до 31.08.2020 (включно).

п. 4.1 з 01.09.2019, розмір орендної плати, з урахуванням ПДВ (якщо орендар є платником ПДВ) становить 16 500,00 грн в місяць. Індексація плати за користування об`єктом цього договору не застосовується.

Відповідач за первісним позовом звернувся до позивача за первісним позовом із листом №20-05 від 20.05.2020 щодо розірвання договору суборенди з 31.05.2020.

Листом-відповіддю №1171 від 23.06.2020 позивач за первісним позовом повідомив відповідача за первісним позовом про можливість розірвання договору суборенди з 27.07.2020 в порядку, передбаченому п. 9.1 договору суборенди.

27.07.2020 сторони підписали акт приймання-передачі об`єкта з оренди. При цьому в акті приймання-передачі об`єкта з оренди від 27.07.2020 містяться зауваження орендодавця щодо стану об`єкта оренди та зауваження орендаря щодо дати підписання вказаного акту, оскільки приміщення не використовувалось з травня 2020. Також до акту позивачем за первісним позовом додано кошторис на ремонтно-будівельні орендованого приміщення за адресою: місто Київ, вулиця Ярославська, будинок 47/29 на загальну суму 9 971,07 грн, складений 12.10.2020 інженером-кошторисником Єжелою Р.В.

10.10.2020 позивач за первісним позовом звернувся до відповідача за первісним позовом із претензією №2097 від 09.10.2020 щодо сплати заборгованості з оренди приміщення та заборгованості з відшкодування комунальних послуг, в якій зазначено що забезпечувальний платіж у сумі 16 500, 00 грн буде зараховано в рахунок часткового погашення заборгованості за орендну плату. Також просив усунути недоліки орендованого приміщення або відшкодувати збитки. Доказів реагування на вказану претензію матеріали справи не містять.

Спір виник внаслідок неналежним виконанням відповідачем умов договору суборенди та договору про внесення змін від 30.08.2019 до договору щодо сплати орендних платежів за період з 01.06.2020 по 01.07.2020 та 4 184,16 грн заборгованості з відшкодування вартості комунальних послуг за період з 23.02.2020 по 23.08.2020. Крім того, позивачем нараховано відповідачу 1 981,23 грн пені, нарахованої на суму заборгованості зі сплати орендної плати згідно п. 8.7 договору суборенди, 5 892,23 грн 36 % річних, нарахованих на суму заборгованості зі сплати орендної плати згідно п. 8.10 договору суборенди, 16 500,00 грн штрафу у розмірі 50 % згідно п. 8.10 договору суборенди, 7 867,77 грн пені, нарахованої на суму заборгованості зі сплати комунальних послуг згідно п. 8.8 договору суборенди, 776,00 грн 36 % річних, нарахованих на суму заборгованості зі сплати комунальних послуг згідно п. 8.8 договору суборенди. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 9 971,07 грн заборгованості зі сплати ремонтно-будівельних робіт орендованого приміщення.

В свою чергу, позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсними п.п. 8.7, 8.8 та 8.10 договору суборенди та договору про внесення змін від 20.08.2019 до договору, посилаючись на те, що договір про внесення змін від 20.08.2019 до договору не відповідає ст. 774 ЦК України, а за спірними пунктами договору суборенди на нього покладено подвійну відповідальність за одне й те ж саме правопорушення, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України (у редакції чинній станом на час виникнення спірних правових відносин) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 761 ЦК України визначено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Відповідно до ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Судом встановлено, що 22.05.2017 між фізичною особою-підприємцем Клименком Сергієм Валерійовичем (орендодавець) та позивачем за первісним позовом (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення (далі - договір оренди), відповідно п.1.1. якого орендодавець передає в тимчасове оплатне користування (оренду), а орендар приймає по акту приймання-передачі нежилі приміщення групи приміщень №100 (в літ. А), загальною площею 118,5 кв.м., що розташовані за адресою: місто Київ, вулиця Ярославська, будинок 47/29, іменовані надалі - «об`єкт», для розміщення офісу.

Відповідно до п. 2.5 цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань за ним. Строк оренди за цим договором наступає з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкту та діє до 31.05.2020.

Орендар має право здавати об`єкт чи частини об`єкту в суборенду (піднайм) юридичним особам тільки за письмовою згодою орендодавця. Об`єкт може передаватися в суборенду виключно для його використання у відповідності до п. 1.1 цього договору та на термін, який не перевищує терміну дії цього договору оренди (п. 2.6 договору оренди).

27.05.2020 між третьою особою (орендодавець) та позивачем за первісним позовом (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №9498 (далі - договір оренди №9498), відповідно п. 1.1 якого орендодавець передає в тимчасове оплатне користування (оренду), а орендар приймає по акту приймання-передачі нежилі приміщення групи приміщень №100 (в літ. А), загальною площею 118, 5 кв.м., що розташовані за адресою: місто Київ, вулиця Ярославська, будинок 47/29, іменовані надалі - «об`єкт», для розміщення офісу.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань за ним. Строк оренди за цим договором наступає з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкту та діє до 25.05.2023 (включно) (п. 2.5 договору оренди №9198).

Таким чином, строк дії договору оренди продовжено до 25.05.2023, що спростовує доводи апелянта про те, що договір про внесення змін від 20.08.2019 до договору суперечить ч. 2 ст. 774 ЦК України.

Щодо доводів апелянта про те, що договір оренди №9498 не стосується спірних правовідносин, то зазначене апеляційним господарським судом до уваги не приймається, оскільки позивач за первісним позовом користується нежитловим приміщенням групи приміщень №100 (в літ. А), загальною площею 118, 5 кв.м., що розташовані за адресою: місто Київ, вулиця Ярославська, будинок 47/29, яке належить на праві власності фізичній особі - підприємцю Клименко Олені Володимирівні, на правах орендаря з 22.05.2017 на підставі договору оренди, а з 27.05.2020 на підставі договору оренди №9498. Вказане приміщення позивач за первісним позовом передав в суборенду відповідачу за первісним позовом, що сторонами не оспорюється.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

За умовами п. 4.15 договору суборенди сторони погодили, що по закінченню кожного календарного місяця, сторонами складається та підписується акт виконаних робіт (послуг). Орендодавець складає акт виконаних робіт (послуг) за минулий місяць і надає його на підписання орендарю не пізніше 5-го числа наступного місяця. Отримання акту виконаних робіт (послуг) є обов`язком орендаря, для чого він зобов`язаний у визначений вище строк, отримати нарочно (отримання нарочно передбачає отримання акту виконаних робіт (послуг) представником орендаря у орендодавця за адресою для листування останнього) два примірники акту виконаних робіт (послуг). Орендар зобов`язується підписати акт виконаних робіт (послуг) та повернути підписаний екземпляр акту виконаних робіт (послуг) орендодавцю не пізніше 10-го числа місяця, або в цей же строк надати мотивовані зауваження. В разі не надходження від орендаря підписаного акту або зауважень до нього протягом зазначеного строку, акт виконаних робіт (послуг) вважається підписаним орендарем без зауважень, про що орендодавцем в акті ставиться відмітка «погоджено орендарем за принципом мовчазної згоди».

Місцевим господарським судом встановлено наступне. Як зазначено позивачем за первісним позовом ним на виконання пункту 4.15. договору суборенди щомісячно були складені, підписані зі своєї сторони та надані відповідачу за первісним позовом акти надання послуг (т.2. а.с.106-136), разом з тим останній починаючи з жовтня 2019 року перестав підписувати та повертати зазначені акти, а тому акти вважаються погодженими орендарем за принципом мовчазної згоди, що відповідає умовам договору суборенди, оскільки саме відповідач за первісним позовом (орендар) мав отримати в орендодавця зазначені акти.

Позивачем за первісним позовом зазначено, що відповідач за первісним позовом сплачував орендні платежі своєчасно, однак з травня 2020 року перестав їх сплачувати та за період з травня по липень 2020 року заборгованість становила 45 614, 52 грн, а саме: травень 2020 року - 14 743, 55 грн, червень 2020 року - 16 500, 00 грн і липень 2020 року 14 370, 97 грн.

Також оскільки відповідачем за первісним позовом було внесено забезпечувальний платіж у розмірі 16 500, 00 грн (платіжні доручення №233 від 29.07.2019 та №313 від 24.12.2019), який зараховано, як орендну плату за травень та частково за червень 2020 року, за розрахунком позивача заборгованість відповідача перед позивачем за суборенду становить 29 114, 52 грн (заборгованість за суборенду за червень та липень 2020 року).

Відповідно до п.п. 4.4, 4.5 договору суборенди позивачем за первісним позовом виставлено відповідачу за первісним позовом рахунки на оплату комунальних послуг за період з січня по липень 2020 року (т.1 а.с. 147-159) на загальну суму 4 184, 16 грн.

Згідно п. 4.2 договору суборенди орендна плата сплачується орендарем орендодавцю на умовах: попередньої оплати орендної плати без врахування індексу інфляції до 01 числа розрахункового місяця, незалежно від фінансово-господарського стану орендаря.

Відповідно до п. 4.5 договору суборенди витрати, зазначені в п. 4.4 цього договору, сплачуються орендарем орендодавцю до 30 числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі виставлених рахунків.

Згідно ст.ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

А в силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язком для виконання сторонами.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого господарського суду про наявність у відповідача за первісним позовом заборгованості перед позивачем за первісним позовом за договором суборенди з оплати орендних платежів за червень-липень 2020 року в сумі 29 114,52 грн та заборгованості з відшкодування комунальних витрат за січень-липень 2020 року в сумі 4 184,16 грн.

Доводи апелянта про те, що матеріали даної справи не містять доказів на підтвердження заборгованості з відшкодування комунальних витрат за січень-липень 2020 року на суму 4 184,16 грн спростовуються наявними в матеріалах справи рахунками на оплату комунальних послуг за період з січня по липень 2020 року (т.1 а.с. 147-159), а згідно п. 4.5 договору суборенди витрати, зазначені в п.4.4. цього договору, сплачуються орендарем орендодавцю до 30 числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі виставлених рахунків.

Крім того, місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги за первісним позовом про стягнення заборгованості зі сплати ремонтно-будівельних робіт орендованого приміщення у розмірі 9 971,07 грн, оскільки відсутні належні та допустимі доказ на підтвердження сплати ремонтно-будівельних робіт орендованого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Умовами договору суборенди сторони погодили, що він може бути достроково розірваний в односторонньому порядку будь-якою зі сторін, за умови завчасного повідомлення про таке розірвання не менше ніж за 30 календарних днів до дати розірвання в разі якщо ініціатором такого розірвання є орендодавець, і не менше ніж за 60 календарних днів до дати розірвання в разі якщо ініціатором такого розірвання є орендар. Договір, за умови належного повернення об`єкту, вважається розірваним на 31 день (такий рахується за останній день строку дії договору оренди) з моменту отримання орендарем письмово повідомлення орендодавця про дострокове розірвання, і відповідно на 61 день (такий день рахується за останній день строку дії договору. З моменту отримання орендодавцем письмового повідомлення орендаря про дострокове розірвання, якщо в такому повідомленні не зазначена більш пізня дата. В разі 30 або 60 календарних днів відповідно до зазначених вище умов, з моменту отримання відповідного повідомлення відповідною стороною, договір вважається розірваним у зазначену в повідомленні дату за умови належного повернення об`єкта.

26.05.2020 відповідач за первісним позовом звернувся до позивача за первісним позовом з листом за №20-05 від 20.05.2020, в якому запропонував розірвати договір суборенди з 31.05.2020, у відповідь на який позивач за первісним позовом зазначив, що оскільки повідомлення про розірвання отримано 26.05.2020 то з урахуванням положень пункту 9.1 договору суборенди, датою розірвання договору суборенди слід вважати 61 день, тобто 27.07.2020.

Враховуючи умови договору суборенди щодо його розірвання, 27.07.2020 на підставі акту приймання-передачі об`єкта з оренди відповідач за первісним позовом передав (повернув), а позивач за первісним позовом прийняв об`єкт оренди - частину нежилого приміщення, загальною площею 44, 5 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Ярославська, будинок 47/29. В акті приймання-передачі об`єкта з оренди від 27.07.2020 містяться зауваження орендодавця щодо стану об`єкта оренди та зауваження орендаря щодо дати підписання вказаного акту, оскільки приміщення не використовувалось з травня 2020.

Пунктом 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції від 13.04.2020) встановлено, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини другої статті 286 Господарського кодексу України, частин четвертої та шостої статті 762 Цивільного кодексу України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16.

Отже, для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Позивач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем, і він не відповідає за ці обставини.

Суд зазначає, що звільнення від сплати оренди є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2021 у справі №910/8040/20.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідачем за первісним позовом не надано доказів того, що він був позбавлений можливості користуватися орендованим майном, у нього був відсутній доступ до приміщень, за вказаною адресою в спірний період були відсутні його речі, не перебували співробітники, не споживались комунальні послуги, тощо.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID - 19»від 11.03.2020 №211 на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, якою внесено зміни до постанови від 11.03.2020 № 211, заборонено з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

У подальшому дія карантинних обмежень постановами Кабінету міністрів України неодноразово продовжувалася.

Відповідно до п.10.1 договору суборенди сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за даною угодою, якщо воно є наслідком обставин непереборної сили, і якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання цього договору. Під обставинами непереборної сили розуміються обставини, що виникли після укладення цього договору в результаті непередбачених, незалежних від сторін та невідворотних сторонами подій. Такі події повинні бути підтверджені актом Торгівельно-промислової палати України, або в іншій спосіб, не заборонений законодавством України. Сторона, для якої настали такі обставини, зобов`язана повідомити іншу сторону про настання даних обставин протягом 14 днів з моменту їх настання.

Згідно п.10.3 договору суборенди неповідомлення або несвоєчасне повідомлення іншої сторони про подібні обставини позбавляє права посилатися на обставини непереборної сили як на підставу, що звільняє її від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Відповідачем за первісним позовом не надано суду сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, який впливав би на виконання договору суборенди, а також відсутні докази повідомлення орендарем орендодавця про настання обставин непереборної сили.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про недоведеність відповідачем за первісним позовом факту неможливості використання орендованих приміщень в повному обсязі в спірний період.

Позивач за зустрічним позовом просить суд визнати пункти 8.7, 8.8, 8.10 договору суборенди недійсними, оскільки ними передбачено застосування пені, штрафу та 36% річних за одне порушення - прострочення сплати орендної плати, що, на його думку, суперечить ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те саме порушення.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У договорі суборенди сторони погодили, що в разі порушення орендарем термінів оплати орендної плати він сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також 36% річних від простроченої суми згідно ст.625 Цивільного кодексу України (п. 8.7 договору суборенди). В разі порушення орендарем термінів відшкодування вартості спожитих комунальних та експлуатаційних послуг він сплачує орендодавцю пеню у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також 36% річних від простроченої суми згідно ст.625 Цивільного кодексу України (п. 8.8 договору суборенди). В разі порушення орендарем термінів оплати орендної плати та/або термінів відшкодування вартості спожитих комунальних та експлуатаційних послуг більше, ніж на 10 банківських днів, орендар додатково сплачує орендодавцю штраф у розмірі 50% від суми місячної орендної плати, передбаченої даним договором за відповідний місяць оренди (п. 8.8 договору суборенди).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

На відміну від пені, штраф застосовується одноразово у випадку порушення боржником зобов`язання. Тоді як пеня, як різновид неустойки, характеризується триваючим характером - нарахування пені за кожний день прострочення.

Згідно ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Апеляційний господарський суд погоджується із позицією суду першої інстанції про те, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня, її розмір та спосіб визначення встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського України та статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З урахуванням наведеного, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Вказана позиція суду першої інстанції про те, що у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, від 28.08.2019 у справі №910/11944/18, від 01.06.2021 у справі №910/12876/19.

Норми чинного законодавства України не містять прямої заборони законодавця щодо одночасного застосування такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як пеня та штраф, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, зокрема, пені та штрафу, передбачених п.п.8.7, 8.8, 8.10 договору суборенди.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п.п. 8.7 та 8.8 договору суборенди сторони погодили інший розмір процентів, а саме 36% річних, що відповідає положенням ч.2 ст.625 ЦК України.

Таким чином, спільне застосування пені та штрафу, а також 36% річних відповідно до ст.625 ЦК України, передбачених п.п. 8.7, 8.8, 8.10 договору суборенди не вважається подвійним притягненням до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а отже не суперечить приписам статті 61 Конституції України, а тому відсутні підстави для задоволення зустрічного позову.

Посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19, апеляційним господарським судом до уваги не приймається, оскільки вказана справа не є релевантною до даного предмета спору.

Водночас місцевим господарським судом здійснено перерахунок, заявлених до стягнення штрафних санкцій, з урахуванням умов договору суборенди, договору про внесення змін, ЗК «Про відповідальність за порушення грошового зобов`язання» та ч. 2 ст. 344 ГК України.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Доводи апелянта про те, що ним укладено інший договір оренди із Корпорацією «УКРІНМАШ» від 01.06.2020 №ЮД-014/20, предметом якого є оренда окремих нежитлових приміщень, з метою використання їх як офісні та складське приміщення, за адресою: м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 8, на підтвердження факту невикористання ним спірного приміщення та відповідно наявність підстав для звільнення його від сплати орендних та комунальних платежів, апеляційним господарським судом до уваги не приймаються, оскільки вказаний договір не стосується спірних правовідносин. Також вказані доводи не свідчать про те, що починаючи з травня 2020 року відповідач за первісним позовом не користувався спірним приміщенням та відповідно припинення правовідносин між сторонами, тоді як порядок розірвання договору в односторонньому порядку визначений п. 9.1 договору суборенди.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду, при цьому апеляційним господарським судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №910/893/18 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача за первісним позовом задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорстех» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №910/893/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Хорстех».

Матеріали справи №910/893/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 20.10.2022р. після виходу суддів: Коробенко Г.П. з лікарняного, Козир Т.П. з відрядження, Кравчук Г.А. з відрядження та відпустки.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир