ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022м. ДніпроСправа № 904/1784/22

За позовом Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, м. Хмельницький

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс", м. Дніпро

про стягнення штрафних санкцій в сумі 7 227 грн 00 коп. за договором про закупівлю продовольства від 31.05.2021 № 348-21

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою від 24.06.2022 № 14/2485-22-вих, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" заборгованість в сумі 7 227 грн. 00 коп., з яких: 4 455 грн 00 коп. - пеня, 2 772 грн 00 коп. - штраф 7% від вартості непоставленого товару, відповідно до умов договору про закупівлю продовольства від 31.05.2021 № 348-21.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної поставки товару, визначеного договором, що стало підставою для відмови позивача від договору та нарахування штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду від 06.07.2022 позовну заяву залишено без руху та запропоновано Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького протягом семи днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме надати до суду: належні докази направлення на адресу відповідача позовної заяви від 24.06.2022 № 14/2485-22-вих з додатками; докази на підтвердження повноважень ректора Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького Луцького О.; докази направлення заяви про усунення недоліків з додатками на адресу відповідача.

14.07.2022 на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви від 11.07.2022 № 14/2788-22-Вих.

Ухвалою господарського суду від 19.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08.08.2022 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, що лист-заявку від 08.09.2021 № 701/4653, як і претензії позивача, відповідач не отримував; надані позивачем докази направлення вказаних документів на адресу відповідача (поштові реєстри) не є належними, оскільки не містять відмітки відділення поштового зв`язку Укрпошти про прийняття відправлення. Крім того, умовами спірного договору не передбачена поставка товару з ініціативи продавця, тому за відсутності належних заявок покупця, відповідач не мав можливості поставити визначений договором товар. Вважає, що виконав умови договору належним чином, поставивши на усні замовлення позивача товар на загальну суму 198 000 грн. 00 коп., що підтверджується видатковими накладними від 15.06.2021 № РН-904, від 28.10.2021 № РН-1391, в той час як позивач не скористався правом на замовлення товару у строк до 30.09.2021. Просив у позові відмовити.

Того ж дня позивач подав до суду клопотання про об`єднання в одне провадження справі № № 904/1784/22, 904/1785/22, 904/1786/22. В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області в наявності три відкритих провадження по вказаним справам, де сторона позивача та сторона відповідача одна і та сама. Крім того, заявлені вимоги позивача до відповідача в таких поданих позовах є ідентичними з приводу стягнення штрафу за поставку неякісного товару, штрафу у розмірі 7 % вартості поставки неякісного товару, недоставлених товарів, стягнення пені відповідно до укладених договорів продовольства між зазначеними сторонами щодо постачання продуктів харчування.

Розглянувши клопотання відповідача про об`єднання справ у одне провадження, господарський суд зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 2-5 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Однак, господарський суд зазначає, що позовні вимоги у справах № № 904/1784/22, 904/1785/22, 904/1786/22 не пов`язані між собою підставами виникнення (оскільки такими підставами є різні договори про закупівлю, які складені у різні періоди часу та мають різні предмети), а також поданими доказами (оскільки про порушення кожного з договорів повинні складатися різні документи). Крім того, предметом спору у даній справі № 904/1784/22 не є стягнення штрафних санкцій за поставку неякісного товару.

Водночас, ідентичність оформлення доказів, що мають бути подані до суду під час розгляду даних справ, не свідчить про їх тотожність, а тому в розумінні ч. 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України дані справи не можуть вважатись пов`язаними поданими доказами.

Крім того, суд зазначає, що нормою ч. 2 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду, а не обов`язок об`єднати в одне провадження декілька справ за клопотанням учасника справи.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Кодексу завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Проте, виконання передбачених ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завдань щодо своєчасного вирішення судом спору та ефективного захисту порушених прав позивача буде значно ускладнено у разі об`єднання в одне провадження двох справ та передання на розгляд таких справ одному судді Господарського суду Дніпропетровської області.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сумісний розгляд даних справ у разі їх об`єднання значно утруднить та сприятиме затягуванню учасниками судового процесу вирішення спору по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про об`єднання справ у одне провадження.

26.08.2022 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив від 22.08.2022 № 14/3645-22-вих, в якій зазначив, що позивач направляв на адресу відповідача лист-заяву від 08.09.2021 № 701/4653, а також претензії від 26.10.2021 № 702/5395, від 02.11.2021 № 701-5528-21, що підтверджується доданими до позовної заяви поштовими реєстрами «Укрпошта», які засвідчені мокрою печаткою оператора поштового зв`язку. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

06.09.2022 відповідач подав до суду заперечення на відповідь позивача на відзив, в яких зазначив, що подані позивачем поштові реєстри на підтвердження направлення відповідачу листа-заявки та претензій, не є доказами з урахуванням вимог ст. 76 ГПК України, адже є виключно внутрішньою документацією позивача, а відтак належних доказів отримання поштового відправлення з вказаними відправленими заявками відповідачу, позивач до матеріалів по справі, не надав, що вказує на безпідставність заявлення пені та штрафу. Крім того, як вбачається, реєстр не був заповнений працівником установи «Укрпошта», адже не вбачаться в графі «договір № ______» інформації, «ліцензія № _______» інформації, яка дійсна до якого року, взагалі не має ніякої інформації. Також не вбачається підпису уповноваженої особи такої державної установи поштового зв`язку та печатки установи поштового зв`язку, тобто яка відповідальна особа, складала такий реєстр та надала позивачу такий реєстр, тобто жодної ідентифікації такого реєстру неможливо встановити, що вказує на неналежність поданих позивачем доказів. Відповідач стверджує, що позивач не надав докази на підтвердження направлення відповідачу заявки на поставлені партії товару у червні та жовтні 2021, а додана до позову лист-заявка є неналежною та сфабрикованою, адже за її змістом позивач вимагає поставити товар лише у вересні 2021 та у повному обсязі, в той час як частина товару за договором вже поставлена відповідачем.

08.09.2022 відповідач подав до суду клопотання про стягнення з позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн 00 коп. та докази в обґрунтування клопотання.

Згідно зі ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Також судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2021 між Національною академією Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" (постачальник) укладено договір про закупівлю продовольства № 348-21 (надалі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується у 2021 році поставити замовнику сік, а замовник прийняти та оплатити такі товари:

- сік яблучний у кількості 3000 кг загальною вартістю 39 600 грн 00 коп. з ПДВ;

- сік яблучно-виноградний у кількості 3000 кг загальною вартістю 39 600 грн 00 коп. з ПДВ;

- сік мультифруктовий у кількості 3000 кг загальною вартістю 39 600 грн 00 коп. з ПДВ;

- сік апельсиновий у кількості 6000 кг загальною вартістю 79 200 грн 00 коп. з ПДВ;

- сік персиковий у кількості 3000 кг загальною вартістю 39 600 грн 00 коп. з ПДВ.

Загальна вартість продукції, що підлягає поставці за цим договором становить 237 600 грн 00 коп., у тому числі ПДВ 20% - 39 600 грн 00 коп. (п. 4.2. договору).

Пунктом 2.2. договору передбачено, що відвантаження продукції замовнику здійснюється в термін, зазначений в цьому договорі, у відповідності до заявок замовника. Продукція постачається партіями протягом дії договору на підставі замовлення, наданого замовником постачальнику в термін не пізніше 2 календарних днів з дня надання замовлення замовником, згідно з установленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування та вантажно-розвантажувальних робіт.

Згідно п. 4.3. договору розрахунки проводяться шляхом переказу замовником грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Замовник здійснює оплату товару на підставі видаткової накладної протягом 30 календарних днів з моменту приймання товару.

У п. 10.2 договору сторони погодили термін постачання до 30.09.2021.

Відповідно до п. 6.3.3. договору при порушенні умов договору щодо строку поставки харчових продуктів згідно заявки, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості харчових продуктів, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення. За прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості та замовник має право на розірвання договору в односторонньому порядку з вказаних підстав.

За умовами п. 10.1. договору він набирає чинності з дати його укладення і діє до 31.12.2021.

Дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2022 року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної у договорі, укладеному у 2021 році (п. 10.3. договору).

Позивач стверджує, що 10.09.2021 направив на адресу відповідача листа-заявку від 08.09.2021 № 701/4653, в якому просив здійснити постачання соків фруктових у повному обсязі та асортименті, що вказаний у договорі від 31.05.2021 № 348-21 (т.1, а.с. 16).

Оскільки вказана заявка замовника залишена постачальником без задоволення, позивач направив відповідачу претензію від 26.10.2021 № 702/5395, в якій зазначив, що станом на 25.10.2021 постачальником не виконані зобов`язання за договором щодо поставки соків фруктових в асортименті у кількості 7500 кг на суму 99 000 грн 00 коп., у зв`язку із чим замовник на підставі п. 6.3.3. договору вимагає сплатити пеню у розмірі 2 475 грн 00 коп. (т.1, а.с. 18-19).

Позивач зазначає, що лише після звернення із вищевказаною претензією, в порушення визначених п. 10.2. договору строків поставки, відповідач поставив позивачу товар у кількості 4500 кг на суму 59 400 грн 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-1391 від 28.10.2021 (т. 1, а.с. 15).

02.11.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію від 02.11.2021 № 701-5528-21, в якій вимагав виконати умови договору щодо поставки соків фруктових в асортименті у кількості 3000 кг на суму 39 600 грн 00 коп.; на підставі п. 6.3.3. договору сплатити пеню у розмірі 2 772 грн 00 коп., а також зазначив, що у разі нездійснення поставки товару у строк до 02.12.2021 позивачем буде нарахований штраф у розмірі 2 772 грн 00 коп. та у разі нездійснення поставки товару до 15.11.2021 договір буд е розірвано в односторонньому порядку з 15.11.2021.

Позивач зазначає, що відповідачем в порушення умов договору не здійснено поставку соків фруктових в асортименті у кількості 3000 кг на суму 39 600 грн 00 коп. ні до 02.11.2021, ні до 15.11.2021, у зв`язку із чим спірний договір вважається розірваним в односторонньому порядку, а позивачем на підставі п. 6.3.3. договору нараховані до сплати відповідачу пеня у розмірі 4 455 грн 00 коп. за період з 01.10.2021 по 15.11.2021 та 7% штраф у сумі 2 772 грн 00 коп., які позивач просить стягнути з відповідача.

Доказів оплати відповідачем заборгованості за позовом сторонами до матеріалів справи не надано.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин укладення договору про закупівлю продовольства, строк дії договору, умови поставки товару, строк та порядок поставки товару й розрахунків, порушення постачальником строків поставки товару тощо.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору про закупівлю продовольства, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов договору 15.06.2021 відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 138 600 грн 00 коп., що підтверджується видатковою накладною від 15.06.2021 № РН-904 та товарно-транспортною накладною № ТТН904 (т.1, а.с. 121-123).

28.10.2021 на виконання умов спірного договору відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 59 400 грн 00 коп., що підтверджується видатковою накладною від 28.10.2021 № РН-1391 та товарно-транспортною накладною № ТТН1391 від 28.10.2021 (т.1, а.с. 15, 124-126).

Господарський суд зазначає, що вказані вище накладні підписані сторонами без жодних зауважень чи заперечень.

З огляду на асортимент та кількість поставленого товару за вищевказаними накладними, а також умови п. 1.1. договору, відповідачем не здійснено поставку персикового соку у кількості 3000 кг на суму 39 600 грн 00 коп. з ПДВ.

Разом з тим, господарський суд констатує, що матеріали справи не містять та сторонами до суду не надані належним чином оформлені заявки замовника на поставки товарів, що здійснені постачальником за вищевказаними видатковими накладними.

Господарський суд зазначає, що у спірному договорі сторони, зокрема, визначили порядок поставки товару, а саме: продукція постачається партіями протягом дії договору на підставі замовлення, наданого замовником постачальнику, в термін не пізніше 2 календарних днів з дня надання замовлення замовником.

Таким чином, підставою для здійснення відповідачем поставки товару на визначених договором умовах є замовлення позивача, яке повинно містити інформацію про партію товару, що необхідно поставити.

При цьому, сторони у договорі не визначили порядок вручення замовником заявки (замовлення) постачальнику, проте, передбачили, що така заявка повинна бути виконана постачальником у строк 2 календарні дні з дня її надання замовником, а у разі порушення цього строку постачальник несе відповідальність у вигляді пені та штрафу, розмір яких визначено у п. 6.3.3. договору.

Так, позивач стверджує, що 10.09.2021 направив на адресу відповідача засобами поштового зв`язку листа-заявку від 08.09.2021 № 701/4653, в якому просив здійснити постачання соків фруктових у повному обсязі та асортименті, що вказаний у договорі від 31.05.2021 № 348-21.

На підтвердження направлення відповідачу вказаного листа-заявки позивач надав реєстр відправлень, зданих НА ДПС У в Укрпошту, № 49.

Господарський суд зазначає, що вказаний реєстр заповнений лише з боку відправника - Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького та не містить відміток працівника Укрпошти про прийняття перелічених у реєстрі відправлень для відправки.

Наведене стосується і реєстрів № № 55, 58, наданих позивачем на підтвердження направлення на адресу відповідача претензій від 26.10.2021 № 702/5395, від 02.11.2021 № 701-5528-21.

При цьому, твердження позивача, викладені у відповіді на відзив, про засвідчення реєстрів мокрими печатками оператора поштового зв`язку, не відповідають дійсності, оскільки надані позивачем копії реєстрів № № 49, 55, 58 не місять печатки Укрпошти.

За встановлених обставин, господарський суд не приймає в якості належних доказів направлення відповідачу вищевказаних листа-заявки та претензій надані позивачем реєстри № № 49, 55, 58.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд доходить висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вручення постачальнику заявки на поставку товару від 08.09.2021 № 701/4653, а також претензій від 26.10.2021 № 702/5395, від 02.11.2021 № 701-5528-21, у зв`язку із чим неможливо визначити з якої дати відповідачем порушено строк такої поставки для нарахування пені та штрафу, відповідно до умов п. 6.3.3. договору.

При цьому, пунктом 10.2. договору визначений граничний термін постачання всіх товарів, зазначених у п. 1.1. договору, в той час як з огляду на умови поставки товару партіями та виключно на підставі заявок замовника, у постачальника відсутня можливість поставляти товар з власної ініціативи.

Згідно із ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За встановлених обставин, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної поставки товару на замовлення позивача, у зв`язку із чим господарський суд не вбачає підстав для відповідальності Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс", визначеної п. 6.3.3. договору та, відповідно, задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" 4 455 грн 00 коп. пеня та 2 772 грн 00 коп. штрафу за порушення строків поставки товару визнаються судом необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Розглянувши клопотання відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500 грн 00 коп. господарський суд зазначає таке.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі відповідачем до матеріалів справи долучено копії договору про надання правової допомоги від 20.07.2022 № 2007/НК/2022 та додаткової угоди № 1 від 20.07.2022 до вказаного договору; акту надання юридичних послуг № 1/НК/22, рахунку на оплату від 02.09.2022 № 2007/22, платіжного доручення від 02.09.2022 № 512, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 11.06.2019 ЗП № 002207, ордеру від 02.09.2022 серія АР № 1097385.

Господарський суд зазначає, що під час судового розгляду справи заперечення позивача щодо визначеного відповідачем розміру вартості правничої допомоги або заяви про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду не надходили.

Як встановлено судом та вбачається з умов укладеного між адвокатом Мондріч Аліною Євгеніївною (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" (клієнт) договору про надання правової допомоги № 2007НК/2022 від 20.07.2022, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати йому правову допомогу па умовах, передбачених п. 2.1. цього договору під час розгляду справи № 904/1784/22 про стягнення штрафних санкцій в сумі 7 227, 00 грн. (сім тисяч двісті двадцять сім гривень, 00 копійок) за договором про закупівлю продовольства віл 31.05.2021 № 348-21, яка була порушена за позовними вимогами Національної академії Державної прикордонній служби України ім. Б. Хмельницького, м. Хмельницький відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс», тобто у відношенні клієнта.

За правову допомогу, надану адвокатом, клієнт сплачує гонорар, розмір та порядок оплати якого є конфіденційною інформацією і зазначається у додатковій угоді, яка с частиною цього договору (п. 4.1. договору).

Після викопаних наданих юридичних послуг адвокатом, та за відсутності з боку клієнта обґрунтованих претензій, між клієнтом та адвокатом укладається акт виконаних наданих юридичних послуг, який клієнт зобов`язаний прийняти та затвердити підписом протягом 2 (двох) робочих днів з дня отримання (п. 4.2. договору).

20.07.2022 сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 2007НК/2022 від 20.07.2022, в якій погодили перелік та вартість послуг.

На виконання умов договору та додаткової угоди сторони склали та підписали акт надання юридичних послуг № 1/НК/22, за змістом якого адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги:

- ознайомлення з матеріалами справи № 904/1784/22 про стягнення штрафних санкцій в сумі 7 227, 00 грн. за договором про закупівлю продовольства від 31.05.2021 № 348-21 в Господарському суді Дніпропетровської області (кількість затрачених годин 1 година, загальною вартістю 500 грн);

- підготовка, складання та подання відзиву по справі № 904/1784/22 про стягнення штрафних санкцій в сумі 7 227, 00 грн. за договором про закупівлю продовольства від 31.05.2021 № 348-21 до Господарського суду Дніпропетровської області (кількість затрачених годин 3 години, загальною вартістю 3000 грн);

- підготовка, складання та подання заяви про об`єднання в одне провадження справ № 904/1784/22. № 904/1785/22, № 904/1786/22 до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах клієнта (кількість затрачених годин 1 година, загальною вартістю 1000 грн);

- підготовка, складання та подання заперечення по справі № 904/1784/22 про стягнення штрафних санкцій в сумі 7 227, 00 грн. за договором про закупівлю продовольства від 31.05.2021№ 348-21 до Господарського суду Дніпропетровської області (кількість затрачених годин 3 години, загальною вартістю 3000 грн).

Всього до сплати за надані юридичні послуги сторонами визначено 7 500 грн 00 коп.

Як вбачається з наданого відповідачем платіжного доручення від 02.09.2022 № 512, вартість правової допомоги сплачена ТОВ "Ісполін Плюс" у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Частиною 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Здійснюючи аналіз заявленої відповідачем до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу у контексті зазначених правових критеріїв, суд приймає до уваги також норми ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якими гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки наведені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Здійснивши аналіз ціни позову, предмета та підстав позову, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість сторін та інших учасників справи, значення для суспільного інтересу, суд дійшов висновку, що складності у розгляді справи не виникло.

За своєю категорією, враховуючи позицію сторін у справі, ця справа не є складною для адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію.

Представлені суду докази в підтвердження надання відповідачу адвокатських послуг, пов`язаних з розглядом даної справи, не є безумовною підставою для відшкодування витрат в заявленому розмірі, адже розмір відповідних витрат має, крім іншого, відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З вищевикладеного господарський суд дійшов висновку, що розмір витрат на правову допомогу у даній справі явно не відповідає критеріям співмірності із складністю справи, та не відповідає обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

За таких обставин, враховуючи розмір та співрозмірність заявлених до компенсації витрат на правничу допомогу, суд оцінив витрати відповідача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення договору та підготовку відзиву на позовну заяву й заперечень, як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, зважаючи також на відсутність заперечень позивача стосовно розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

З огляду на повну відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до норм ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн. 00 коп. покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" про стягнення штрафних санкцій в сумі 7 227 грн 00 коп. за договором про закупівлю продовольства від 31.05.2021 № 348-21 - відмовити повністю.

Стягнути з Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького (29000, м. Хмельницький, вул. Шевченка, буд. 46, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" (48081, м. Дніпро, вул. Артільна, буд. 2, ) 3 000 грн 00 коп. (три тисячі грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 31.10.2022

Суддя І.А. Рудь