ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

20.10.2022м. ДніпроСправа № 904/3320/22

За позовом Громадської організації "За місто без самочинного будівництва", м. Дніпро

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Балівська виробничо-будівельна компанія", м. Дніпро

відповідача-2: Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про визнання недійсним протоколу проведення земельних торгів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки

Суддя Рудь І.А.

СУТЬ СПОРУ:

Громадська організація "За місто без самочинного будівництва" звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою від 29.09.2022 № б/н, в якій просить:

- визнати недійсним результати земельних торгів у формі аукціону з продажу права оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення комунальної власності від 27.08.2021, оформлені протоколом № 10/08 щодо лоту № 71827 - право оренди земельної ділянки площею 19,4287 га (кадастровий номер :01:496:0028), розташованої у місті Дніпро, по вул. Широкій, 1 (Амур-Нижньодніпровський район), для будівництва багатоквартирних житлових будинків з об`єктами громадського призначення;

- визнати недійсним договір оренди землі від 27.08.2021, укладений між Дніпровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Балівська виробничо-будівельна компанія", посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 319.

Звернення до суду із даним позовом обґрунтовує виконанням статутних завдань громадської організації в рамках громадського контролю щодо недопущення незаконного використання земельних ділянок комунальної власності.

В обґрунтовування позовних вимог посилається на невідповідність оскаржуваних протоколу та договору вимогам чинного законодавства, зокрема, вимогам Земельного кодексу України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" тощо. Зокрема, стверджує, що з матеріалів відповідного аукціону не вбачається забезпечення змагальності сторін при визначенні переможця аукціону та особи, якій надаються права користування земельною ділянкою, що могло призвести до недоотримання бюджетом територіальної громади орендної плати. Згідно протоколу № 10/08, визначені відомості щодо лише одного учасника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Балівська виробничо-будівельна компанія", яке і визначене переможцем, та не вказано, чи брали участь в аукціоні інші учасники, а якщо брали - які саме цінові пропозиції були ними внесені. Крім того, за умовами електронного аукціону від 27.08.2021 розмір орендної плати визначено на рівні 7 557 925,17 гривень на рік, проте у договорі оренди, який укладено із переможцем електронного аукціону, не зазначено про порядок внесення орендної плати, не визначено остаточний розмір орендної плати та періодичність її внесення, що також може призвести до недоотримання бюджетом грошових коштів. Також позивач вважає, що не відповідним є цільове призначення земельної ділянки та її розмір і розташування, адже за пунктом 1 договору оренди орендодавець надає у користування земельну ділянку для будівництва багатоквартирних житлових будинків з об`єктами громадського призначення - торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, при цьому під забудову відводиться 19,4287 га без жодного визначення хоча б загальних характеристик об`єктів торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, які планується будувати на земельній ділянці, яка фізично розташовується на території щільної забудови житловими будинками, права власників яких можуть бути порушені у разі розміщення певних об`єктів торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, які при функціонуванні можуть порушувати вимоги забезпечення тиші, гігієнічної та санітарної безпеки.

18.10.2022 Громадською організацією "За місто без самочинного будівництва" до суду подано заяву про забезпечення позову від 18.10.2022 № б/н, в якій позивач просить суд:

- вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом зупинення дії договору оренди землі від 27.08.2021, укладеного між Дніпровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Балівська виробничо-будівельна компанія", посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. з реєстровим номером 319, за яким у строкове платне користування Товариства з обмеженою відповідальністю "Балівська виробничо-будівельна компанія" передано земельну ділянку з кадастровим номером :01:496:0028;

- вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Балівська виробничо-будівельна компанія" використовувати земельну ділянку з кадастровим номером :01:496:0028 на умовах договору оренди землі від 27.08.2021, укладеного між Дніпровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Балівська виробничо-будівельна компанія", посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. з реєстровим номером 319.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що предметом даного спору є визнання недійсним договору оренди землі та протоколу земельних торгів, на підставі яких земельна ділянка передана відповідачу-1 ТОВ "Балівська виробничо-будівельна компанія". У разі невжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову, зважаючи на мету, з якою укладено договір оренди, у разі початку фактичного будівництва та часткового зведення об`єктів на орендованій земельній ділянці, у разі задоволення позову, її повернення у тому стані, в якому вона була передана у користування, виявиться неможливим, адже відповідач-1 протягом всього часу розгляду даного спору, матиме можливість здійснювати дії з використання земельної ділянки та її забудови, зміни фактичного стану, знесення існуючих насаджень, втручання у природний ландшафт, що позивач вважає достатніми підставами для застосування у справі заходів забезпечення позову.

Розглянувши заяву Громадської організації "За місто без самочинного будівництва" про забезпечення позову, всебічно і повно дослідивши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд дійшов висновку про її задоволення з огляду на наступне.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997р. №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" від 17.07.2008 Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 цієї статті Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст. ст. 13, 15, 74 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Господарський суд зазначає, що предметом даного спору є визнання недійсним договору оренди землі та протоколу земельних торгів, на підставі яких спірна земельна ділянка передана відповідачу-1 ТОВ "Балівська виробничо-будівельна компанія".

Відповідно до норм ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як вбачається із оскаржуваного договору оренди землі від 27.08.2021 земельна ділянка з кадастровим номером :01:496:0028 передана в оренду для будівництва багатоквартирних житлових будинків з об`єктами громадського призначення.

Отже, у разі невжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову, зважаючи на мету, з якою укладено договір оренди, у разі початку фактичного будівництва та часткового зведення об`єктів на орендованій земельній ділянці, у разі задоволення позову, її повернення у тому стані, в якому вона була передана у користування, виявиться неможливим, адже відповідач-1 протягом всього часу розгляду даного спору, матиме можливість здійснювати дії з використання земельної ділянки та її забудови, зміни фактичного стану, знесення існуючих насаджень, втручання у природний ландшафт тощо.

Таким чином, після системного аналізу вказаних обставин та доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку наявності обґрунтованої загрози істотного ускладнення виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся, у разі задоволення позовних вимог у даній справі.

Господарський суд зазначає, що забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволення вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Правова позиція Верховного Суду в питаннях забезпечення позову зводиться до того, що господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 08.10.2018 у справі № 913/257/18).

За встановлених обставин, суд вважає обґрунтованими побоювання заявника щодо можливості реалізації двосторонньої реституції у разі визнання спірного договору оренди недійсним.

Господарський суд зазначає, що обраний заявником захід до забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача у разі задоволення позову.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що обраний позивачем захід забезпечення позову спрямований на належне виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог.

Отже, забезпечення позову у даній справі є таким, що перебуває у зв`язку з предметом позовної вимоги, є адекватним заявленим вимогам та співвідноситься з правом, про захист якого просить позивач.

Господарський суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може значно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, чим буде позбавлено позивача ефективного способу поновлення порушених прав, за захистом якого він звернувся.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що обраний позивачем засіб забезпечення позову є співмірним і відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності, забезпечує збалансованість інтересів учасників спірних правовідносин, запобігає порушенням у зв`язку з вжиттям такого заходу прав та охоронюваних інтересів учасників процесу, відповідає інституту забезпечення позову в господарському процесі, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Водночас, господарський суд не вбачає підстав для застосування заходів зустрічного забезпечення.

Керуючись статтями 74, 76, 91, 136-140, 144, 233-235, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Громадської організації "За місто без самочинного будівництва" про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом зупинення дії договору оренди землі від 27.08.2021, укладеного між Дніпровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Балівська виробничо-будівельна компанія", посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. з реєстровим номером 319, за яким у строкове платне користування Товариства з обмеженою відповідальністю "Балівська виробничо-будівельна компанія" передано земельну ділянку з кадастровим номером :01:496:0028.

Вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Балівська виробничо-будівельна компанія" використовувати земельну ділянку з кадастровим номером :01:496:0028 на умовах договору оренди землі від 27.08.2021, укладеного між Дніпровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Балівська виробничо-будівельна компанія", посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. з реєстровим номером 319.

Ухвала з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження має статус виконавчого документа.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття 20.10.2022.

Ухвала як виконавчий документ підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" та може бути пред`явлена до виконання - до 21.10.2025.

Стягувач: Громадська організація "За місто без самочинного будівництва" (49005, м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, буд. 16, ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Балівська виробничо-будівельна компанія" (52012, Дніпропетровська область, Дніпровський район, м. Обухівка, вул. Садова, буд. 19, ).

Боржник: Дніпровська міська рада (49000, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, ).

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.А. Рудь