ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року Справа № 918/108/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:

від органу прокуратури - Котяй І.В.

позивача-1 - Герасимюк С.В.

позивача-2 - Войтюк Т.Л.

відповідача - Конопчук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.06.2022, повний текст складено 11.07.2022, у справі №918/108/22 (суддя Горплюк А.М.)

за позовом Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області та Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя"

про повернення нежитлового приміщення

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя"

до Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Здолбунівська міська рада Рівненської області

про забезпечення права на оренду приміщення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 30.06.2022 у справі №918/108/22 первісний позов Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області та Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя" про повернення нежитлового приміщення - задоволено.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя" (35700, м. Здолбунів, вул. Лесі Українки, 6, ) повернути за актом приймання - передачі у власність Здолбунівської територіальної громади в особі балансоутримувача Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради нерухоме майно, що належить до комунальної власності, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 248, 4 кв.м. та гараж загальною площею 23, 2 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Лесі Українки, 6, м. Здолбунів.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя" (35700, м. Здолбунів, вул. Лесі українки, 6, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (, р/р UA0015371, МФО 820172, банк одержувача - Державна казначейська служба України, м. Київ. код класифікації видатків бюджету - 2800) судові витрати в розмірі 2 481, 00 грн.

В задоволені зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя" до відповідача Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Здолбунівської міської ради Рівненської області про забезпечення права на оренду приміщення - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 30.06.2022 у справі Товариство з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, з підстав висвітлених в ній, просить рішення Господарського суду Рівненської області від 30.06.2022 у справі №918/108/21 в частині відмови в задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя" до Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Здолбунівська міська рада Рівненської області про забезпечення права на оренду приміщення скасувати і постановити нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №918/108/22/4226/22 від 02.08.2022 витребувано матеріали справи №918/108/22 з Господарського суду Рівненської області. 05.08.2021 матеріали справи №918/108/22 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2022 у справі №918/108/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.06.2022 у справі №918/108/22; розгляд справи призначено на 18.10.2022 об 14:30 год.

Запропоновано прокурору та позивачам (за первісним позовом) у строк до 30.09.2022 надати суду відзив на апеляційну скаргу та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Запропоновано третій особі (за зустрічним позовом) у строк до 30.09.2022 надати суду письмові пояснення щодо апеляційної скарги та докази надсилання копії письмових пояснень та доданих до них документів іншим учасникам справи.

Роз`яснено учасникам справи право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, передбачене статтею 197 Господарського процесуального кодексу України.

Копію ухвали направлено сторонам на електронні адреси, відомості про які наявні в матеріалах справи (а.с. 52, т.2).

23.09.2022 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від керівника Здолбунівської окружної прокуратури надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.06.2022 у справі №918/108/22, в якому останній вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Також, 23.09.2022 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, з підстав, висвітлених в ньому, просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 30.06.2022 у справі №918/108/22 - без змін.

05.10.2022 від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Здолбунівської міської ради Рівненської області на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення.

В судове засідання 18.10.2022 з`явились прокурор та представники позивачів, які заперечили доводи, викладені в апеляційній скарзі та надали пояснення по суті спору, а також представник відповідача (позивача за зустрічним позовом), яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

01.11.2018 між Комунальним підприємством "Управління майновим комплексом Здолбунівської районної ради" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" (орендар) укладено Договір оренди №2/О-2018 (надалі - Договір оренди) (а.с. 17 - 20, т. 1).

Згідно п. 1.1. Договору оренди орендодавець передає, а орендар приймає в користування нерухоме майно, а саме - приміщення, у яких на час реформування розташовувались редакція районної газети "Нове життя" (надалі - майно), загальною площею 248,4 кв.м., розміщене на першому та других поверхах будівлі та гараж загальною площею 23,2 кв.м., що розташовані за адресою: 35700, м. Рівне, вул. Л. Українки, 6 та перебуває на балансі комунального підприємства "Управління майновим комплексом Здолбунівської районної ради".

В абз. 2 п. 1.1. Договору оренди зазначено, що керуючись частиною 6 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статтею 9 Закону України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації", відповідно до пункту 19 частини 1 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", на підставі клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя", за Рішенням сесії районної ради від 24 жовтня 2018 № 579, укладається договір оренди за вищезазначені приміщення строком на 15 років з розміром орендної плати, установленими для бюджетних організацій.

Відповідно до п. 2.1. Договору оренди, орендар вступає в строкове користування майном у термін, вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту приймання - передачі вказаного майна, який складається протягом десяти днів з моменту підписання сторонами цього Договору.

За приписами п. 2.2. Договору оренди передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Майно залишається спільною власністю територіальних громад Здолбунівського району, а орендар володіє і користується ним протягом строку оренди.

Положеннями п. 10.1. Договору оренди передбачено, що договір набуває чинності з моменту підписання сторонами та діє з 01.11.2018 по 31.10.2033.

Крім того, у п. 10.2. та 10.3. Договору визначено, що умови договору зберігають силу протягом усього строку дії договору. Зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни і доповнення, що вносяться, розглядаються сторонами протягом 20 днів. Одностороння відмова від виконання договору та внесення змін не допускається.

Відповідно до Акту прийому - передачі майна до Договору оренди №3/О-2018 від 01.11.2018, КП "Управління майновим комплексом Здолбунівської районної ради" передало, а ТОВ Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" прийняло в тимчасове користування будинок редакції та гараж за адресою: вул. Л. Українки, 6, м. Здолбунів (а.с. 21, т. 1).

Вищевказаний Договір від 01.11.2018 підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками їх печаток. Договір укладено сторонами у простій письмовій формі, він нотаріально не посвідчений, не пройшов державної реєстрації.

Керівник Здолбунівської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області та Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" про повернення нежитлового приміщення.

В обґрунтування позову прокурор зазначив, що 01.11.2018 між Комунальним підприємством "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя" укладено Договір оренди, за яким відповідачу передано в користування приміщення загальною площею 248,4 кв.м. та гараж загальною площею 23,2 кв.м., розташовані за адресою: вул. Лесі Українки, 6, м. Здолбунів. Термін дії Договору 15 років до 31 жовтня 2033 року.

Проте, прокурор вважає, що даний договір є нікчемним, оскільки він нотаріально не посвідчений та не здійснено його державну реєстрацію, а отже він не відповідає вимогам законодавства, а відтак необхідно повернути у комунальну власність орендоване майно.

02.03.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" подало зустрічну позовну заяву до Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області про забезпечення права на оренду приміщень.

Позивач за зустрічним позовом зазначив, що рішенням сесії Здолбунівської міської ради № 421 від 30.06.2021 делеговано КП "Здолбунівське" повноваження на укладення договору з ТОВ Редакція газети Здолбунівської районної газети "Нове життя" на умовах Закону України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації". Проте, КП "Здолбунівське" повідомило про неможливість укладення договору оренди та про необхідність звільнити займане приміщення.

Позивач за зустрічним позовом також вважає, що у даній справі підлягають застосуванню спеціальні норми частини 2 статті 9 Закону України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації", який від ТОВ Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" не вимагає будь - яких умов щодо проведення аукціону для реалізація права на оренду приміщень в яких розташовувалась редакція газети "Нове життя". Просить визнати договір про оренду майна (будівлі) загальною площею 248,8 кв.м. та гаража загальною площею 23,2 кв.м. за адресою м. Здолбунів, вул. Лесі Українки, 6, між КП "Здолбунівське" та Товариством з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" укладеним на умовах визначених позивачем в проекті договору, надісланих разом з пропозицією 15.02.2021.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24.03.2022 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" до Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Здолбунівської міської ради Рівненської області про забезпечення права на оренду приміщень для спільного розгляду з первісним позовом Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області та Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області до Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" про повернення нежитлового приміщення. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано місцевим господарським судом в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 30.06.2022 у справі №918/108/22 первісний позов Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області та Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області до Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя" про повернення нежитлового приміщення - задоволено. В задоволені зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя" до Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Здолбунівська міська рада Рівненської області про забезпечення права на оренду приміщення - відмовлено.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Даний спір пов`язаний із реалізацією прокурором повноважень згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема представництва інтересів держави у суді.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦК України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка відповідно до статей 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Так, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до частини першої, абзацу першого частини третьої та абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Про необхідність обґрунтування прокурором підстав представництва у суді зазначено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.

Аналіз положень частин третьої-п`ятої статті 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. При цьому, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом таких підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Предметом позову у даній справі є вимоги керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах - Здолбунівської міської ради Рівненської області та Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області до Товариства з обмеженою відповідальністю Редакції Здолбунівської районної газети "Нове життя" про повернення нежитлового приміщення загальною площею 248,4 кв.м. та гаража загальною площею 23,2 кв.м., розташованих за адресою: вул. Лесі Українки, 6, м. Здолбунів, Рівненська область.

В обґрунтування підстав для представництва прокурор вказує, що Здолбунівська міська рада Рівненської області є органом, уповноваженим від імені територіальної громади здійснювати повноваження власника комунального майна.

При цьому, Здолбунівська міська рада Рівненської області передала спірне майно на баланс Комунальному підприємству "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області, засновником якого є Здолбунівська міська рада Рівненської області.

Прокурор зазначає, що при виконанні повноважень, передбачених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави під час використання майна, що належить до комунальної власності.

Натомість, Здолбунівською міською радою Рівненської області, а відповідно і КП "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради, як органом влади, уповноваженим представляти та захищати інтереси держави з питань використання спірного майна, не вжито заходів до усунення порушень інтересів держави.

Здолбунівська окружна прокуратура зверталась до Здолбунівської міської ради Рівненської області та КП "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради із листами щодо наявності підстав для повернення спірного майна у комунальну власність (а.с. 48 - 50).

У відповідь на вказані листи КП "Здолбунівське" повідомило, що вжиті заходи досудового врегулювання спору виявились нерезультативними та просить окружну прокуратуру звернутись до суду за захистом прав територіальної громади щодо повернення у комунальну власність майна, що є предметом спору. Здолбунівська міська рада Рівненської області надала відповідь, що не заперечує щодо представництва інтересів міської територіальної громади по поверненню орендованого майна (а.с. 51, 52).

Відтак, маючи відповідні правомочності для звернення до суду, прокурор звернувся з даним позовом.

Статтю 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За своєю правовою природою договір, який укладено між відповідачем та Комунальним підприємством "Управління майновим комплексом Здолбунівської районної ради", є договором найму (оренди).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ч. 1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживча річ).

Статтею 765 ЦК України унормовано, що наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Положеннями ч. 1 ст. 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з Договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності Здолбунівської міської територіальної громади, №2/О-2018 від 01.11.2018 він укладений строком на 15 років з 01.11.2018 до 31.10.2033 та нотаріально не посвідчений.

В той же час, згідно ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий договір є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до абз. 7 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції Закону станом на 01.11.2018) державній реєстрації підлягають, речові права, похідні від права власності, зокрема, право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки.

Аналогічні приписи містить ст. 794 ЦК України право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до Закону

Як вбачається з умов Договору від 01.11.2018 та відомостей які містяться в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №285470695 (а.с. 22 - 23), речове право користування (оренди) нежитловим приміщенням, загальною площею 248,4 кв.м. та гаража загальною площею 23,2 кв.м. не зареєстроване.

У відповідності до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Так, відповідно до положень статті 215 ЦК України існує розмежування видів недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.

Нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішення суду. Тому при вирішенні відповідних вимог важливим є розмежування нікчемних і оспорюваних правочинів, оскільки кожен із видів недійсності правочинів передбачає різні шляхи захисту цивільних прав та інтересів.

Так, за приписами частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Таким чином, відсутність нотаріального посвідчення договору оренди нежитлового приміщення, укладеного на три роки і більше, а також відсутність державної реєстрації речового права (оренди приміщення), свідчить про невідповідність такого договору вимогам законодавства, відсутність укладеного договору у встановленому законом порядку, а відповідно і про відсутність будь-яких правових наслідків для сторін за таким договором.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору та державної реєстрації права за Договором № 2/О-2018 від 01.11.2018 має наслідком його нікчемність в силу закону.

Також є правомірним задоволення місцевим судом вимоги про повернення нежитлового приміщення, оскільки його зайняття відповідачем відбувається без належної правової підстави, що є сферою регулювання ст. 1212 ЦК України.

Так, положеннями ч.ч. 1, 2 статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Розглядаючи зустрічні позовні вимоги суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Зустрічний позов - це самостійна вимога відповідача до позивача, що подається для одночасного розгляду у справі за позовом позивача і виступає одним із способів захисту інтересів відповідача проти позову.

У відповідності до положень ч. 1, 2, 3 ст. 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись, зокрема, у тому, що обидва позови взаємно пов`язані і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору.

Взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах;

- вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись;

- задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову.

Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

Апеляційний господарський суд зазначає, що конструкція частини другої статті 180 Господарського процесуального кодексу України вказує на її імперативність, тобто суд позбавлений у даному випадку широкого розсуду щодо доцільності прийняття зустрічного позову. Умовою цього є посилання у зустрічному позові на обставини, за якими задоволення зустрічного позову матиме наслідком повну або часткову відмову у задоволенні первісного позову, та виникнення позовів з одних правовідносин.

Захищаючи свої права та інтереси від первісного позову, відповідач заявив зустрічний позов до відповідача Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Здолбунівська міська рада Рівненської області про забезпечення права на оренду приміщення шляхом укладення в судовому порядку договору оренди нежитлових приміщень, які як встановлено судом раніше, займаються відповідачем без достатньої правової підстави.

Колегією суддів звертається увага сторін на те, що суд розглядає спір ретроспективно, надаючи правову оцінку обставинам, що підтверджують факти, які відбулись. Так, вирішуючи вимоги за первісним позовом, суд встановив безпідставне користування нерухомим майном за нікчемним договором оренди. Встановлення даного факту стало підставою для задоволення первісного позову і необхідність повернення майна на виконання рішення суду.

Подаючи зустрічний позов відповідач намагається узаконити користування майном шляхом укладення нового договору від 25.02.2022 (проект договору надісланий разом з пропозицією 15.02.2022 іншій стороні) на підставі рішення суду (а.с. 128-134, т. 1). Тобто відповідач має на меті отримати нову матеріально-правову підставу для правомірного використання нежитлових приміщень.

Однак, користування нерухомим майном відповідачем вже є незаконним, оскільки є незаконною підстава передачі майна в таке користування. Виникнення нових підстав не спростовує обґрунтованість і доведеність підстав заявленого позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що всупереч приписам частини другої статті 180 Господарського процесуального кодексу України первісні та зустрічні позовні вимоги ґрунтуються на різних правових підставах, обґрунтовані різними доказами, що, в свою чергу, свідчить про відсутність повної взаємної пов`язаності первісного позову із зустрічним.

Окрім того, задоволення зустрічного позову не виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Прийняття та вирішення такого зустрічного позову не доведе відсутності у позивача матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову, оскільки задоволення зустрічного позову не потягне за собою відмову у первісному позові повністю чи частково.

Спільний розгляд первісного та зустрічного позову не є доцільним у даному випадку, оскільки це суттєво утруднює розгляд справи, у зв`язку з поєднанням у спорі позовних вимог, що виникають з різних підстав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позов не пов`язані між собою, а сумісний розгляд первісного позову та зустрічного не сприятиме правильному вирішенню спору та скорішому відновленню прав та законних інтересів сторін.

За таких обставин суд вважає правомірним рішення місцевого суду про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Колегія суддів також звертає увагу відповідача на можливість захисту своїх прав та інтересів в окремому судовому провадженні за загальними правилами процесуального закону.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети "Нове життя" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.06.2022 у справі №918/108/22 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу №918/108/22 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "28" жовтня 2022 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Грязнов В.В.