ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2022 р. Справа№ 910/1587/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Корсака В.А.

Кропивної Л.В.

без повідомлення сторін

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2022

у справі № 910/1587/22 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 32 016, 87 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2022 у справі № 910/1587/22 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" збитки в розмірі 32 016,87грн та судовий збір в розмірі 2 481,00 грн.

Рішення господарського суду міста Києва ґрунтується на тому, що:

- вартість нестачі вантажу була розраховано позивачем у відповідності до сертифіката якості №500194 від 02.01.2020, рахунку-фактури ПАТ "Запоріжсталь"№300005 від 02.01.2020 та специфікації №2149 від 30.12.2019. Так, вартість тони вантажу складає 13 312,63грн з ПДВ (11 093,86грн без ПДВ);

- позивачем надано достатні та належні докази вартості втраченого вантажу;

- загальна вартість збитків у вигляді нестачі становить 32 016,87 грн. (2,405 т (маса нестачі з урахуванням норми нестачі (0,5%) * 13 312,63грн (вартість однієї тони вантажу)).

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просив рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2022 у справі № 910/1587/22 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- пунктом 12 Роздiлу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначенi статтями 257, 258, 362, 359, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину;

- зазначений пункт містить ст.ст. 362, 681, 728, 1293 на які є посилання в статті 258 ЦК України, проте прямо не містить посилання на ст. 925 ЦК України, якою встановлений строк позовної давності до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу.

Витягом з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 22.07.2022 у справі № 910/1587/22 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Пашкіна С.А., судді: Корсак В.А., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2022 у справі № 910/1587/22, справу № 910/1587/22 вирішено розглядати в письмовому провадженні, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1587/21.

29.08.2022 матеріали справи № 910/1587/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, судовою колегією встановлено.

22.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" (покупець) та Публічним акціонерним товариством "Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (постачальник) укладено договір №504420/12/16/32036829/2 купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти і оплатити металопродукцію на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що постачання ресурсів здійснюється транспортом, вказаним у специфікаціях. Продавець зобов`язується поставити продукцію на умовах поставки, вказаних у специфікації у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року.

Відповідно п. 5.2 договору у зв`язку з тим, що здійснення постачання ресурсів має ритмічний і непереривний характер при постійних зв`язках з покупцем, сторони дійшли згоди про встановлення наступної періодичної оплати за поставлені ресурси:

- протягом строку, встановленого у специфікації;

- не рідше одного разу на місяць;

- не пізніше останнього дня місяця.

Відповідно до Специфікації №2149 від 30.12.2019 до договору №504420/12/16/32036829/2 від 22.12.2016, сторони погодили, що публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» поставить товариству з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" Сталь Ст3пс, загальною вартістю 3 413 957,90грн на умовах СРТ, залізнична станція Вишневе Південно-Західної залізниці у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року.

Згідно Специфікації №2149 від 30.12.2019 вантажоодержувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ", станція призначення Вишневе Південно-Західної залізниці.

Із наявної в матеріалах справи залізничної накладної №47402284 від 02.01.2020 вбачається, що ПАТ "Запоріжсталь", як вантажовідправником, на станції відправлення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці було відправлено на станцію Вишневе Південно-Західної залізниці прокат чорних металів, не поіменованого у алфавіті, 66 730 кг, у вагоні №52726254.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами у даній справі договір є договором перевезення, який підпадає під правове регулювання глави 64 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України, глави 32 Господарського кодексу України, положень Закону України "Про залізничний транспорт".

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч.6 ст.306 Господарського кодексу України, відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст.2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (надалі - Статут), Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Таким чином, відповідачем взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу на підставі залізничної накладної №47402284 від 02.01.2020.

Згідно із ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються акти загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

На станції Вишневе Південно-Західної залізниці було виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вагоні №52726254 з масою вантажу, яка була зазначена у накладній, що підтверджується наявним в матеріалах справи комерційним актом №321404/1 від 13.01.2020.

Так, у комерційному акті №321404/1 від 13.01.2020 вказано: по накладній значиться вантаж прокат чорних металів в кількості 10 місць вагою 66730 кг. Встановлено факт нестачі прокату чорних металів, не поіменованого у алфавіті у кількості 2435 кг.

Одержувачем вантажу згідно п. 4 залізничної накладної №47402284 від 02.01.2020 є ТОВ "Метінвест-СМЦ".

У відповідності до ст. 2 Правил складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002) комерційні акти складаються для засвідчення (крім іншого) обставин невідповідності маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Вказаний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, а тому визнається судом апеляційної інстанції належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу, а тому доводи апелянта у вказаній частині відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Вартість нестачі вантажу була розраховано позивачем у відповідності до сертифіката якості №500194 від 02.01.2020, рахунку-фактури ПАТ "Запоріжсталь"№300005 від 02.01.2020 та специфікації №2149 від 30.12.2019. Так, вартість тони вантажу складає 13 312,63грн з ПДВ (11 093,86грн без ПДВ).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що позивачем надано достатні та належні докази вартості втраченого вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже; 2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі; 4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

За розрахунками позивача, правом на спростування яких відповідач не скористався, загальна вартість збитків у вигляді нестачі становить 32 016,87 грн (2,405 т (маса нестачі з урахуванням норми нестачі (0,5%) * 13 312,63грн (вартість однієї тони вантажу)).

При здійсненні перевірки наданого позивачем розрахунку ціни позову, господарським судом встановлено, що такий розрахунок є вірним, а сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, становить 32 016,87 грн.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку, який стосується заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача збитків у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні, позивачем належними і допустимими доказами доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення для застосування до відповідача такої міри відповідальності як стягнення збитків.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлений судами факт втрати частини вантажу, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 32 016,87грн, є обґрунтованими.

Відповідач у суді першої інстанції не заперечував, ні факту втрати переданого йому вантажу під час перевезення, ні здійсненого позивачем розрахунку вартості втраченого вантажу, однак вказував, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" було пропущено спеціальний строк позовної давності щодо вимоги у спорі, що виник за договором перевезення, та просив застосувати наслідки пропуску такого строку.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України встановлено спеціальну позовну давність до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу) - в один рік.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

АТ "Українська залізниця" стверджує, що враховуючи системний зв`язок пунктів 134, 136 Статуту залізниць та ст. 315 Господарського кодексу України, позов до перевізника (відповідача) про стягнення збитків у зв`язку з втратою вантажу під час його перевезення, може бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію (тобто, протягом 15 місяців).

Статутом залізниць регламентується, зокрема порядок перевезення вантажів залізницею і, відповідно до п. 136 Статуту, позови до залізниць можуть бути пред`явлені у 6-місячний термін, що обчислюється відповідно до вимог п. 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обчислення.

Згідно з п. 134 Статуту претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом 6 місяців. Зокрема, згідно з пп. "д" абз. 2 цього пункту зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з ч.4 ст.909 та ст.920 Цивільного кодексу України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, пункти 134, 136 Статуту є спеціальними нормами, які регулюють питання обчислення позовної давності за позовами до залізниць.

Стаття 315 Господарського кодексу України передбачає певні особливості обчислення позовної давності за договором перевезення. Господарський кодекс України, який за своєю правовою природою є Законом України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 та набрав чинності з 01.01.2004. Він також є спеціальним законом, і повинен застосовуватися до правовідносин сторін, як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення позовної давності. Крім того, у прикінцевих положеннях Господарського кодексу України законодавець зобов`язав Кабінет Міністрів України привести свої нормативні акти (в тому числі і Статут залізниць) у відповідність до норм Господарського кодексу України, чого Кабінет Міністрів України не виконав.

Відтак положення пунктів 134, 136 Статуту підлягають застосуванню у системному зв`язку з положенням ст. 315 Господарського кодексу України і, таким чином, позовна давність починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого ч. 3 ст. 315 Господарського кодексу України для відповіді на претензію.

При цьому, відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, у межах якого особа має право звернутися до суду, не може починатися зі строку на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у своїй постанові від 18.06.2021 у справі №910/11949/20 зробив висновок, що позов до перевізника може бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями пунктів 134, 136 Статуту та ст. 315 Господарського кодексу України.

Отже, враховуючи, що вантаж був виданий позивачу 12.01.2020 (графа 52 залізничної накладної №47402284), то за вимогами товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" за цим позовом строк позовної давності повинен був закінчитись 12.04.2021.

Водночас, 02.04.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно якого Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Доводи відповідача, що положення п. 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України не продовжують строк позовної давності, встановлений ст. 925 Цивільного кодексу України, не заслуговують уваги, оскільки, по-перше, стаття 258 Цивільного кодексу України (щодо якої передбачено продовження строку позовної давності) містить посилання на ст. 925 та регулює питання спеціального строку позовної давності до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу.

В свою чергу, стаття 315 Господарського кодексу України повністю дублює норми ст. 925 Цивільного кодексу України, а відтак жодних підстав вважати, що законодавець продовжив строки позовної давності до вимог, які виникли у зв`язку з перевезенням вантажу, за Цивільним кодексом України, однак не передбачив продовження таких строків за Господарським кодексом України, немає.

По-друге, норми Господарського кодексу України не містять інституту позовної давності (поняття строку позовної давності, не визначають загальний та спеціальний строк позовної давності, не регулюють початку перебігу строку, його зупинення/переривання тощо), а відтак неможливо тлумачити положення стаття 315 Господарського кодексу України окремо (відмежовано) від Глави 19 Цивільного кодексу України, яка закріплює інститут позовної давності у приватно-правових відносинах.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що встановлений пунктом 6 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України строк спеціальної позовної давності до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу) продовжується в силу п. 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України на строк дії такого карантину.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено на всій території України карантин з 12.03.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 (з урахуванням внесених змін) продовжено на території України дію карантину до 31.05.2022.

Таким чином, строк позовної давності за вимогою про стягнення з АТ "Українська залізниця" вартості втраченого під час перевезення вантажу, перебіг якого почався з 12.01.2020, станом на дату подання позову було продовжено в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та відповідно такий строк не був пропущений позивачем.

За таких обставин, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" вірно та обґрунтовано задоволено судом першої інстанції в повному обсязі.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2022 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2022 у справі №910/1587/22 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2022 у справі №910/1587/22 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/1587/22 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді В.А. Корсак

Л.В. Кропивна