ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" жовтня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1311/22

За позовом: Фізичної особи-підприємця Руденка Дениса Леонідовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Ахієвої Ельнари ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Богомолова В.С.

Представники сторін:

Від позивача: Ільїн О.М.- на підставі довіреності від 02.08.2022р.;

Від відповідача: не з`явився.

Суть спору: Позивач - Фізична особа-підприємець Руденко Денис Леонідович (далі - ФОП Руденко Д.Л.), звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ахієвої Ельнари (далі - ФОП Ахієва Ельнара) про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції у розмірі 185 545 грн 37 коп. та відсотків річних у розмірі 1 755 грн 40 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.07.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 26.07.2022р.

Ухвалою суду від 26.07.2022р. відкладено судове засідання на 16.08.2022р.

Протокольною ухвалою суду від 16.08.2022р. оголошено перерву до 25.08.2022р. Протокольною ухвалою суду від 25.08.2022р. відкладено судове засідання на 15.09.2022р.

28 вересня 2022р. до суду від ФОП Руденко Д.Л. надійшла заява (вх.№21113/22), яка фактично є заявою про зміну позовних вимог, згідно якої позивач просить суд стягнути з ФОП Ахієвої Ельнари заборгованість з орендної плати у розмірі 169 032 грн 24 коп., інфляційні втрати у розмірі 16 5123 грн 13 коп. та 3% річних у розмірі 1779 грн 48 коп.

Ухвалою суду від 15.09.2022р. відкладено розгляд справи на 29.09.2022р. Протокольною ухвалою суду від 29.09.2022р. відкладено судове засідання на 13.10.2022р.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, що надійшла до суду 16.08.2022р..

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 05.08.2022р., запереченнях на відповідь на відзив, що надійшли до суду 25.08.2022р., письмових поясненнях, що надійшли до суду 29.09.2022р.

Позивач у справі - ФОП Руденко Д.Л. зазначив, що 18.10..2021р. між ним, як Орендодавцем, та ФОП Ахієвою Ельнарою, як Орендарем, було укладено Договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 42,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить позивачу на праві приватної власності.

18 жовтня 2021р. сторони склали акт прийому-передачі об`єкта оренди у користування.

ФОП Руденко Д.Л. зазначає, що сторони за Договором не підписували акт про повернення об`єкта з оренди, станом на дату розгляду справи Договір не є розірваним.

Крім того, позивач зауважив, що лише в ході розгляду справи, 31.08.2022р. ним було отримано від ФОП Ахієвої Ельнари лист з пропозицією розірвати Договір оренди від 18.10.2021р. у зв`язку із виїздом за кордон 18.03.2022р., внаслідок чого відпала потреба в подальшій оренді приміщення.

Як зазначає позивач, відповідно до п.3.3.3 Договору Орендар зобов`язався своєчасно та у встановленому Договором розмірі сплачувати орендну плату за користування приміщенням.

Згідно п.4.1 Договору орендна плата, яка підлягає сплаті Орендарем за оренду приміщення встановлюється в розмірі 20 000 грн на місяць.

Відповідно до п.4.2 Договору орендна плата сплачується щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за місяцем за який проводиться плата, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Орендодавця або внесення грошових коштів до каси Орендодавця.

Крім того, відповідно до п.4.5 Договору Орендар зобов`язався протягом 10 днів з дати підписання Договору сплатити Орендодавцеві окремий «забезпечувальний платіж» в розмірі орендної плати за один повний календарний місяць.

Проте, як зазначає позивач, ФОП Ахієва Ельнара своїх зобов`язань щодо здійснення оплати «забезпечувального платежу» та орендної плати не виконала, у зв`язку із чим, за розрахунком позивача, за нею утворилася заборгованість у розмірі 169 032 грн 24 коп., яку позивач просить суд стягнути з відповідачки.

Посилання відповідачки на часткову оплату орендної плати шляхом перерахування на рахунок ФОП Руденко Д.Л. грошових коштів із призначенням платежу «для поповнення картки» позивач вважає безпідставним, адже відповідно до умов Договору призначенням платежу мало бути саме «сплата орендної плати за договором».

Також позивач зауважив, що умовами Договору не передбачено можливості сплати авансового платежу з орендної плати, а надані відповідачем до матеріалів справи копії платіжних доручень жодним чином не підтверджують виконання умов Договору.

Крім того, позивач зазначив, що згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись зазначеною нормою законодавства, позивач нарахував відповідачці інфляційні втрати у розмірі 16 513 грн 13 коп. та 3% річних у розмірі 1 779 грн 48 коп., які також просить суд стягнути з ФОП Ахієвої Ельнари.

Відповідачка проти позову заперечує, посилаючись на те, що за усною домовленістю з ФОП Руденко Д.Л. орендну плату вона частково сплачувала на його банківський рахунок, що підтверджується платіжними дорученнями, а частково готівкою в касу, але будь-яких розрахункових документів на підтвердження цього позивач їй не надавав. Частину грошових коштів (400 грн) було перераховано на картку ФОП Руденко Д.Л. ще раніше укладання Договору оренди. Загалом, як зазначає ФОП Ахієва Ельнара, нею було сплачено 6 623 грн 37 коп.

Відповідачка також зазначає, що ФОП Руденко Д.Л. не звільнив об`єкт оренди від свого обладнання, що вбачається з акта приймання-передачі орендованого приміщення, зберігав там свої товари, не зняв вивіску «Три товстяка», у зв`язку із чим відповідачка вважає, що фактично об`єктом оренди користувався сам позивач, який також сплачував комунальні послуги, хоча таких обов`язок згідно умов Договору покладався на Орендаря.

ФОП Ахієва Ельнара зазначає, що таким чином ФОП Руденко Д.Л. продовжував використовувати орендоване нею приміщення, що перешкоджало їй повноцінно користуватися об`єктом оренди для здійснення господарської діяльності, та у зв`язку із чим у грудні 2021р. вона прийняла рішення про дострокове розірвання Договору.

Також, відповідачка зазначила, що з 24.12.2021р. вона працювала касиром у ПП «Таврія Плюс», що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України, медичною книжкою та листом ПП «Таврія Плюс», у зв`язку із чим не мала часу займатися підприємницькою діяльністю

Як зазначає відповідачка, 18.12.2021р. позивач і відповідач, дійшли згоди щодо розірвання Договору оренди, у зв`язку із чим вона передала ФОП Руденко Д.Л. ключі від орендованого приміщення (вчинила конклюдентні дії), що підтверджується заявою свідка- ОСОБА_2 .

Таким чином, відповідачка вважає, що ФОП Руденко Д.Л. прийняв її пропозицію щодо дострокового розірвання Договору шляхом вчинення конклюдентних дій з 18.12.2021р., і з цієї дати у ФОП Ахієвої Ельнари відсутні зобов`язання щодо сплати орендної плати, у зв`язку із чим, на думку відповідачки, вимоги щодо стягнення заборгованості з орендної плати за період після 18.12.2021р. є безпідставними.

В ході розгляду справи відповідачка також звернула увагу суду на наявність листа ТПП України від 28.02.2022р. №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) - військової агресії Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. У даному листі ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022р. до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням /обов`язкам, виконання яких /-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили). Таким чином, виходячи з наведеного, відповідачка зазначає, що не виконувала зобов`язання за Договором у зв`язку із такими форс-мажорними обставинами, як військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок чого вона виїхала за кордон.

Розглянув матеріали справи, судом встановлено, що Руденко Денис Леонідович є власником нежитлового приміщення №102, загальною площею 42,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №209793203 від 21.05.2020р.

18 жовтня 2021р. між ФОП Руденко Д.Л. (Орендодавець) та ФОП Ахієвою Ельнарою (Орендар) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення, згідно п.1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 42,5 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

За приписами ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Отже, виходячи з зазначених положень законодавства, правовідносини, що виникли між сторонами за Договором, є орендними.

Відповідно до п.1.2 Договору фактична передача приміщення Орендарю оформляється актом прийому-передачі, що складається у двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Після підписання сторонами у належному порядку акту приймання-передачі, останній стає невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно п.1.3 Договору приміщення передається орендарю з ціллю здійснення підприємницької діяльності.

У п.2.1 Договору сторони домовилися, що Орендар вступає в право користування приміщенням з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі.

18 жовтня 2021р. сторони склали акт прийому-передачі до договору оренди нежитлового приміщення, з п.2 якого вбачається, що у користування Орендарю передано приміщення загальною площею 42,5 к.м, розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Грушевського Михайла, б.39/2, корпус 3, приміщення 102, з усіма комунікаціями, обладнанням та предметами згідно переліку.

Відповідно до п.8.1 Договору він набирає сили з моменту його підписання та діє до 17.10.2022р.

За умовами п.2.3 Договору повернення Орендарем приміщення Орендодавцю здійснюється у тому ж порядку, що й передача в оренду, не пізніше 10 календарних днів після закінчення строку оренди або припинення дії Договору у випадку дострокового розірвання.

При цьому, за умовами п.2.7 Договору обов`язок по складанню акта прийому-передачі приміщення в оренду та повернення з оренди покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні за цим Договором.

Суд вважає за необхідне зауважити, що умовами Договору оренди нежитлового приміщення від 18.10.2021р. не передбачено порядку розірвання сторонами цього Договору та не передбачено можливості розірвання Договору або відмови від Договору в односторонньому порядку.

За приписами ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З положень ст.651 Цивільного кодексу України вбачається, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З матеріалів справи не вбачається, що сторони досягли згоди щодо розірвання Договору оренди нежитлового приміщення від 18.10.2021р. та склали з цього приводу угоду про розірвання. Доказів розірвання даного Договору у судовому порядку до матеріалів справи не надано.

Щодо посилання відповідачки на вчинення нею конклюдентних дій щодо розірвання Договору шляхом повернення 18.12.2021р. Орендодавцеві ключів від приміщення, що є об`єктом оренди, слід зауважити, що, по-перше, відповідачкою не надано доказів прийняття Орендодавцем таких дій; по-друге, відповідачкою не надано належних та допустимих доказів вчинення дій, які можна вважати пропозицією про розірвання договору, адже, передача ключів від приміщення, за відсутності акта приймання-передачі об`єкта оренди, не може розглядатися як безумовна підстава відмови від оренди цього приміщення; по-третє, відповідачкою не підтверджено належними та допустимими доказами сам факт передачі ключів від орендованого приміщення ФОП Руденко Д.Л., адже, заяву ОСОБА_2 від 04.08.2022р. (яка, начебто, адресована суду, але до суду не надходила) не можна вважати належним та допустимим доказом, враховуючи те, що відповідно до ст.88 ГПК України у заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Заява ОСОБА_2 від 04.08.2022р. не відповідає вимогам ст.88 ГПК України, у зв`язку із чим не може розглядатися судом у якості доказу.

У матеріалах прав міститься копія електронного листа Ахієвої Ельнари на адресу ФОП Руденка Д.Л., у якому вона підтверджує факт укладення Договору оренди від 18.10.2021р., та повідомляє про те, що 18.03.2022р., у зв`язку із воєнним станом в України, вона виїхала за кордон і з того часу до України не поверталася, внаслідок чого у неї відпала потреба в подальшій оренді нежитлового приміщення загальною площею 42,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Враховуючи зазначене, відповідачка запропонувала розірвати Договір оренди і вважати його розірваним з 18.03.2022р. Також, відповідачка зазначила, що про розірвання Договору та від`їзд за кордон вона повідомляла у березні 2022р. телефоном.

Крім того, у поясненнях по справі відповідачка зазначає, що ще у грудні 2021р. вона перестала використовувати об`єкт оренди для здійснення господарської діяльності так як у період з 24.12.2021р. по 11.02.2022р. працювала касиром у ПП «Таврія Плюс» повний робочий день.

Таким чином, взагалі незрозумілою є дата, з якої відповідачка вважає, що орендні відносини між нею та ФОР Руденко Д.Л. припинилися: 18.12.2021р. - дата передачі ключів, 24.12.2022р. - дата припинення господарської діяльності у орендованому приміщенні у зв`язку із прийомом на роботу у ПП «Таврія Плюс», 18.03.2022р. - дата виїзду за кордон.

За таких обставин, враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів прийняття ФОП Руденко Д.Л. пропозиції щодо розірвання Договору оренди та визначення дати, з якої орендні відносини припинилися, а також враховуючи відсутність акта приймання-передачі об`єкта оренди від Орендаря Орендодавцеві, як то передбачено умовами п.п.2.3, 2.7, 3.3.6 Договору, положеннями ст.795 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про те, що станом на час розгляду справи Договір оренди нежитлового приміщення від 18.10.2021р. є чинним.

Щодо посилання відповідачки на вчинення перешкод Орендодавцем у користуванні нею об`єктом оренди, що вбачається з наявності у приміщенні обладнання, вивіски, зберіганні товарів, оплати вартості комунальних послуг, суд вважає за необхідне зазначити, що як вбачається з акта приймання - передачі об`єкта оренди Орендарю, який сторони за Договором склали 18.10.2021р., і який ФОП Ахієва Ельнара підписала без зауважень, приміщення було передано в оренду разом із комунікаціями, обладнанням - кондиціонер, бойлер, відеокамери, холодильні вітрини, холодильні шафи, металеві стелажі, стіл-каса, тощо, у тому числі- світлодіодна вивіска.

Отже, все зазначене обладнання, у тому числі вивіску, ФОП Ахієва Ельнара отримала за Договором оренди нежитлового приміщення від 18.10.2021р. у платне користування, у зв`язку із чим ФОП Руденко Д.Л. не мав права вивозити зазначене обладнання.

Щодо оплати ФОП Руденко Д.Л. комунальних платежів, слід зазначити, що дійсно, за умовами п.4.8 Договору оренди орендна плата не включає вартість комунальних послуг. Вартість комунальних послуг сплачується Орендарем відповідно до показників лічильників, встановлених у приміщенні, за тарифами, встановленими постачальниками таких комунальних послуг.

При цьому, ФОП Руденко Д.Л., як власник приміщення що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , зобов`язаний укласти відповідні договори з підприємствами, що надають комунальні послуги, адже у іншому випадку, об`єкт оренди не зможе функціонувати. При цьому, обов`язок щодо оплати наданих комунальних послуг за такими Договорами виникає саме у ФОП Руденко Д.Л.

Крім того, враховуючи невиконання Орендарем - ФОП Ахієвою Ельнарою свого зобов`язання по сплаті орендної плати, ФОП Руденко Д.Л. навряд чи міг розраховувати на оплату нею комунальних послуг.

Таким чином, на думку суду, у Орендаря - ФОП Ахієвої Ельнари були відсутні підстави для несплати «забезпечувального платежу», а також орендної плати за період з жовтня 2021р. по травень 2022р.

Як вбачається з положень ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п.4.5 Договору Орендар зобов`язався протягом 10 днів з дати підписання Договору сплатити Орендодавцеві окремий «забезпечувальний платіж» в розмірі орендної плати за один повний календарний місяць.

Але, свого зобов`язанням щодо сплати «Забезпечувального платежу» у розмірі 20 000 грн (згідно з п.4.1 Договору), ФОП Ахієва Ельнара не виконала, у зв`язку із чим вимога позивача про стягнення з неї 20 000 грн у якості «забезпечувального платежу» є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За приписами ст.286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до п.3.3.3 Договору Орендар зобов`язався своєчасно та у встановленому Договором розмірі сплачувати орендну плату за користування приміщенням.

Згідно п.4.1 Договору орендна плата, яка підлягає сплаті Орендарем за оренду приміщення, встановлюється в розмірі 20 000 грн на місяць.

За умовами п.4.2 Договору орендна плата сплачується щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за місяцем за який проводиться плата, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Орендодавця або внесення грошових коштів до каси Орендодавця.

Отже, прийнявши на себе зобов`язання щодо своєчасної та у повному обсязі сплати орендної плати у встановленому Договором розмірі та у встановлені Договором строки відповідачка мала виконувати прийняті на себе зобов`язання.

За приписами ч.1 ст.629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З матеріалів справи не вбачається, що ФОП Ахієва Ельнара починаючи з дати укладення Договору, за період з жовтня 2021р. по травень 2022р., сплачувала орендну плату у встановленому Договором розмірі та у встановлені Договором строки.

Посилання відповідачки на перерахування грошових коштів у загальному розмірі 6 623 грн у якості оплати частини «забезпечувального платежу» та орендної плати не може бути прийняте судом, адже згідно наданих відповідачкою до відзиву на позовну заяву копій платіжних доручень призначенням платежів було «поповнення картки» і жодного посилання на Договір, або те, що ці кошти є орендною платою ці платіжні доручення не містять.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язанням належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язанням - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язанням є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 526 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що відповідачем виконано не було.

За таких обставин, відповідачкою не доведено часткове виконання своїх зобов`язань за Договором оренди нежитлового приміщення від 18.10.2021р. у частині сплати орендної плати, що є підставою для задоволення позову ФОП Руденко Д.Л. у частині стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 169 032 грн 24 коп.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, судом встановлено, що вони є вірними, у зв`язку з чим вимоги ФОП Руденко Д.Л. про стягнення з ФОП Ахієвої Ельнари інфляційних втрат у розмірі 16 513 грн 13 коп. та 3% річних у розмірі 1779 грн 48 коп. є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч.3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачкою у справі доказів належного виконання умов Договору оренди нежитлового приміщення від 18.10.2021р. не надано.

Щодо посилання відповідачки на наявність форм- мажорних обставин, суд вважає за необхідне зазначити, що дійсно, відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Отже, мова йде про звільнення від відповідальності від виконання зобов`язанням, а не про звільнення від виконання самого зобов`язанням.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.01.2022р. у справі № 904/3886/21.

Таким чином, сама по собі наявність форс-мажорних обставин не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язання.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Слід наголосити, що 17.10.2019р. набув чинності Закон України від 20.09.2019р. № 132-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з Достатність доказів на нову - Вірогідність доказів та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування вірогідність доказів.

Стандарт доказування вірогідність доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020р. у справі №924/233/18).

Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Таку правову позицію висловив Верховний Суду у постанові від 30.09.2021р. у справі № 922/3928/20.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016р. у справі Дж. К. та Інші проти Швеції (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) ЄСПЛ наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt).

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Фізичної особи-підприємця Руденка Дениса Леонідовича до Фізичної особи-підприємця Ахієвої Ельнари про стягнення 187 324 грн 85 коп. - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ахієвої Ельнари ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Руденка Дениса Леонідовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заборгованість з орендної плати у розмірі 169 032 грн 34 коп., інфляційні втрати у розмірі 16 513 грн 13 коп., 3% річних у розмірі 1 779 грн 48 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 809 грн. 60 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18 жовтня 2022 р.

Суддя Н.В. Рога