УХВАЛА

19 жовтня 2022 року

м. Київ

cправа № 912/1919/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Вронської Г.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Кіровоградської області

у складі судді Тимошевська В.В.

від 16.12.2021

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Білецька Л.М., Вечірко І.О., Парусніков Ю.Б.

від 06.09.2022

за позовом Керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Східного офісу Держаудитслужби України

до 1. Відділу освіти Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області, 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - Кропивницька районна державна адміністрація

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі - Скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.12.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.09.2022.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд встановив, що вона не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1,4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У касаційній скарзі Скаржник зазначив, що суди застосували частину третю статті 23 Закону України "Про прокуратуру" без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, від 10.04.2019 у справі №909/569/18 та від 29.05.2019 у справі №909/545/18. Зазначене кореспондується з пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Крім того, Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що суд неправильно застосував положення Закону України №907-IX від 17.09.2020 "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України". Проте Скаржник не зазначив висновок Верховного Суду, який суди не врахували при неправильному застосуванні положень зазначеного Закону.

Також у касаційній скарзі Скаржник зазначив про порушення судами норм процесуального права.

Однак Суд зазначає, що відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

При цьому Суд зауважує, що системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку про те, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 287 ГПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Крім того, за положенням пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За положеннями підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року встановлений у розмірі 2270,00 грн.

Таким чином, при зверненні з касаційною скаргою судовий збір підлягав оплаті у сумі 4 540,00 грн, а саме 2 270,00 грн * 200 %, де 2 270,00 грн - розмір судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, 200 % - ставка судового збору за подання касаційної скарги.

Однак до касаційної скарги Скаржник не додав доказів сплати судового збору.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Скаржника без руху для усунення недоліків касаційної скарги. Скаржнику необхідно усунути недоліки поданої ним касаційної скарги та обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України. Також Скаржнику необхідно подати Суду докази сплати судового збору у сумі 4540,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.12.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.09.2022 у справі №912/1919/21 залишити без руху.

2. Надати Скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

3. У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто Скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач Г. Вронська