ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/596/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Мазурик Богдана Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОР С.І.М."

про стягнення заборгованості в розмірі 34 674, 48 грн.

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

В судове засідання представники не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Мазурик Богдан Володимирович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОР С.І.М." (далі - відповідач) про стягнення штрафних санкцій в розмірі 34 674, 48 грн за порушення умов договору про транспортно-експедиторське обслуговування.

Ухвалою суду від 22.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13.09.2022.

12.09.2022 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 51-81), в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що простій транспортного засобу, який подавався під завантаження, відбувся не з вини відповідача, а через завантаженість порту. Також вказав, що позивач сам відмовився від виконання даного замовлення, а відповідач не скасовував добровільно заявку на перевезення вантажу.

У судовому засіданні 13.09.2022 оголошено перерву до 04.10.2022.

20.09.2022 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 84-98). Зазначено, що з доводами відповідача, які наведені у відзиві, позивач не погоджується, вважає їх безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не відповідає дійсності. Вказує, що підписуючи договір з позивачем, відповідач, керуючись принципом свободи договору, погодився з тим, що у разі простою автомобіля та відмови від завантаження, не завантаження поданого автомобіля останній сплачує штрафні санкції. Позивач стверджує, що відповідачем не подано доказів того, що дійсно з 01.07.2022 та інші послідуючі дні порт Туреччини був настільки перевантажений загрузкою інших автомобілів, що завантажити поданий позивачем транспорт не виявлялося за можливе (жодного листа, роз`яснення, коментаря порту; відмову порту виконати завантаження надано не було). Окрім цього, позивав вказує, що відповідач направляючи заявку на перевезення вантажу 28.06.2022 був зобов`язаний з`ясувати фактичну можливість завантаження поданого транспортного засобу.

Ухвалою суду від 04.10.2022 розгляд справи по суті відкладено на 18.10.2022.

У судове засідання 18.10.2022 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Явка представників сторін у судове засідання з розгляду справи по суті 18.10.2022 обов`язковою не визнавалася.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

За приписами ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу під час судового засідання 18.10.2022 не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного.

16.02.2022 між Фізичною особою - підприємцем Мазурик Богданом Володимировичем (Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОЛОР С.І.М." (Клієнт) укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування №160222 (далі-Договір, а.с. 6-12).

Відповідно до п.1.1. Договору Експедитор від свого імені та за рахунок Клієнта зобов`язується надати транспортно-експедиторські послуги з організації, здійснення та забезпечення перевезення експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів Клієнта автомобільним, морським, авіа та/або залізничним транспортом на території України та/або за її межами, а Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги та інші платежі, передбачені даним Договором, а також обґрунтовані затрати Експедитора, які підлягають сплаті Експедитором третім особам.

Згідно з п. 1.2. Договору умови надання конкретних послуг та операцій, що необхідні для здійснення перевезень, узгоджуються сторонами в заявці.

Відповідно до п. 2.1.6. Договору при автоперевезеннях забезпечити проведення процедур завантаження/розвантаження митного оформлення вантажу та транспортного засобу, протягом 24 годин в межах країн СНД, протягом 24 годин - на території країн Європи з моменту прибуття транспортного засобу під завантаження/розвантаження, митне оформлення, якщо інше не передбачено заявкою.

Сторони несуть відповідальністю за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором (п. 4.1. Договору).

Пунктом 4.5. Договору передбачено, що за простій ТЗ з вини Клієнта понад строк, зазначений у п. 2.1.6., а також у пунктах митного оформлення на прикордонних переходах, з вини Клієнта більше ніж 9 годин, у випадку некомплектності чи неточностей в супровідних документах, Клієнт сплачує штраф за кожну почату добу простою в розмірі 100 євро згідно курсу НБУ на дату виставлення рахунку, або за іншою домовленістю сторін.

У разі відмови Клієнта від завантаження ТЗ, неготовності вантажу до перевезення, непред`явлення вантажу, Клієнт відшкодовує Експедитору витрати пов`язані з подачею та поверненням ТЗ, а також сплачує штраф у розмірі 10% від суми фрахту згідно курсу НБУ на дату виставлення рахунку, або за іншою домовленістю сторін (п. 4.7. Договору).

Відповідно до п. 8.4. Договору переданий по факсу або електронною поштою підписаний екземпляр Договору, погоджений обома сторонами, заявки, інших додатків до Договору є офіційними документами і мають юридичну силу незалежно від передання оригіналів у майбутньому.

Даний Договір набирає чинності з моменту підписання і діє протягом періоду співпраці Сторін (п. 8.1. Договору).

Договір підписано належним чином та скріплено печатками сторін в добровільному порядку, без заперечень та зауважень.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування.

Відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 930 Цивільного кодексу України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивачеві 28.06.2022 було направлено від відповідача заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом (а.с. 13), відповідно до якого погоджено перевезення вантажу за наступними умовами: дата і час завантаження: 01.07.2022. Маршрут: m. Tekkirdag, Туреччина - смт. Клевань, Рівненська обл., України. Пункт завантаження: морський торговельний порт Tekkirdag. Вартість перевезення: 255 000, 00 грн.

Позивач 29.06.2022 направив акцептовану заявку відповідачеві та подав згідно цієї заявки у пункт призначення автомобільний транспорт, однак завантаження так і не відбулось, а поданий автомобіль був вимушений очікувати завантаження.

06.07.2022 відповідач повідомив про ануляцію заявки на перевезення, шляхом направлення анульованої заявки 06.07.2022 о 14:31 год. (а.с. 14).

Отже, починаючи з 02.07.2022 виник понаднормовий простій транспортного засобу.

05.07.2021 позивач виставив відповідачу претензію №1 від 05.07.2022 та рахунок на оплату №496 від 05.07.2022 (а.с. 15-16), з вимогою сплати штраф в розмірі 9 174, 48 грн, відповідно до п. 4.5. Договору.

Також, 06.07.2022 позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №2 від 06.07.2022 та рахунок №496 від 05.07.2022 (а.с. 17-18), з вимогою сплати на користь позивача штраф в розмірі 25 500, 00 грн, відповідно до п. 4.7. Договору.

Вказані вимоги залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до частини 2 статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п. 4.5. Договору передбачено, що за простій ТЗ з вини Клієнта понад строк, зазначений у п. 2.1.6., а також у пунктах митного оформлення на прикордонних переходах, з вини Клієнта більше ніж 9 годин, у випадку некомплектності чи неточностей в супровідних документах, Клієнт сплачує штраф за кожну почату добу простою в розмірі 100 євро згідно курсу НБУ на дату виставлення рахунку, або за іншою домовленістю сторін.

У разі відмови Клієнта від завантаження ТЗ, неготовності вантажу до перевезення, непред`явлення вантажу, Клієнт відшкодовує Експедитору витрати пов`язані з подачею та поверненням ТЗ, а також сплачує штраф у розмірі 10% від суми фрахту згідно курсу НБУ на дату виставлення рахунку, або за іншою домовленістю сторін (п. 4.7. Договору).

Нормами статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо виставленої високої вартості послуг не приймаються судом до уваги, оскільки позивач не стягує суму вартості виставлених послуг, а лише штрафні санкції, які прямо передбачені Договором. Окрім того, відповідачем підписано заявку на перевезення в якій погоджено вартість виставлених послуг.

Також, відповідач стверджує, що його вини у вчасному не завантаженні транспортного засобу немає, вина в цьому порту Туреччини, який був перевантажений у вказаний період. Однак дані твердження не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами у справі, відповідачем не надано жодного листа, роз`яснення від морського торговельного порту Tekkirdag (Туреччини), його представників чи відмову порту забезпечити завантаження.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06.07.2022 відповідач повідомив позивача про ануляцію заявки на перевезення (а.с. 14). Дана заявка підписана представником Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОР С.І.М." та надіслана позивачу на електронну адресу із вказівкою STORNO, що згідно з відомостями публічного доступу означає як "анулювання".

Окрім того варто зазначити, що відповідач направив заявку на перевезення вантажу 28.06.2022, тобто за три дні до подання транспортного засобу, при цьому не з`ясувавши фактичної можливості завантаження поданого транспорту, а тому суд вважає правомірним дії позивача щодо стягнення штрафних санкцій.

Таким чином, перевіривши наведений позивачем розрахунок штрафних санкцій, згідно п. 4.5 Договору, в розмір 100 Євро згідно курсу НБУ на дату виставлення рахунку за кожну почату добу простою, суд вважає його правильним, обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню у розмірі 9 174,48 грн.

Також, суд погоджується з наведеним розрахунком позивача щодо нарахованого штрафу у розмірі 10 % від суми фрахту за відмову від завантаження, відповідно до п. 4.5. Договору та вважає заявлену суму обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню в розмірі 25 500, 00 грн.

Так, з урахуванням викладеного судом встановлено, що сума яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 34 674, 48 грн.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, проаналізувавши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність обставин, які є підставою для стягнення з відповідача 34 674,48 грн штрафних санкцій, відтак позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 481, 00 грн та витрат на професійну правничу допомогу, що становлять 15 000, 00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено, відтак судовий збір в розмірі 2 481, 00 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОР С.І.М." (35312, Рівненська обл., Рівненський р-н, смт. Клевань, вул. Центральна, буд. 38А, ) на користь Фізичної особи-підприємця Мазурик Богдана Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 34 674 (тридцять чотири тисячі шістсот сімдесят чотири) грн 48 коп. - штрафних санкцій та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. - судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24 жовтня 2022 року.

Суддя А.М. Горплюк