ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/726/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Колоколова С.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2022

по справі №916/726/22

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Ананьївської міська рада Одеської області

про стягнення 47131,22 грн. компенсації за пільгове перевезення пасажирів.

(суддя першої інстанції: Демешин О.А. дата та місце ухвалення рішення: 30.06.2022, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

В квітні 2022 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ «Укрзалізниця») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Ананьївської міської ради Одеської області про стягнення 47131,22 грн. - компенсації за пільгові перевезення пасажирів з січня 2021 року по вересень 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що ним за період з січня 2021 року по вересень 2021 року було здійснено перевезення залізничним транспортом 2270 пасажирів (кількість оформлених пільгових проїзних документів (квитків), які мають право пільгового проїзду, зі станцій та зупиночних пунктів Ананьївського району Одеської області на загальну суму 47 131,22 грн.

Позивач посилався на Закон України "Про залізничний транспорт", відповідно до якого Ананьївська міська рада Одеської області є головним розпорядником коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, а з 01.01.2020 є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, який підзвітний головному розпоряднику бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми - Мінсоцполітики.

Проте, у зв`язку із відмовою Відповідача сплатити вищевказану суму, посилаючись на ст. ст. 530, 610, 625, 936, 937, 946 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173-175, 193, 218 ГК України, ст. 91 Бюджетного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про залізничний транспорт", позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на свою користь 47 131,22 грн. компенсації за пільгові перевезення пасажирів з січня 2021 року по вересень 2021 року.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.06.2022 по даній справі в задоволенні позову відмовлено.

В оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд, посилаючись на п. 3 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України, зазначив, що Ананьївська міська рада не є і не може бути належним відповідачем по справі, оскільки не є виконавчим органом місцевого самоврядування і головним розпорядником коштів місцевого бюджету, оскільки такими розпорядниками можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Таким чином, суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов висновку, що позов подано до неналежного відповідача, а отже у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2022 по справі №916/726/22 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ст. ст. 2, 22 Бюджетного кодексу України, ст. ст.26, 28, 42, 64, 77 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21.05.1997 №280/97-ВР, а також висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та висновкам щодо застосування норм права, викладеним в постанові Верховного суду, у зв`язку з чим, на думку апелянта, рішення підлягає скасуванню.

На переконання скаржника, Ананьївська міська рада Одеської області є належним відповідачем у справі про стягнення 47131,22 грн. компенсації за пільгове перевезення пасажирів у 2021 році, оскільки саме Ананьївська міська рада Одеської області не передбачила у бюджеті на 2021 рік (у рішенні про місцевий бюджет) відповідний розмір, цільове призначення видатків на компенсацію та, як наслідок, не визначила головного розпорядника бюджетних коштів, який отримав би повноваження для здійснення виплат компенсації.

Апелянт зазначає, що лише у 2022 році відповідач передбачив у бюджеті на 2022 рік видатки на компенсацію та визначив головного розпорядника Відділ охорони здоров`я та соціальної політики Ананьївської міської ради, з яким позивач уклав відповідний договір 09.02.2022.

Позивач вважає, що відсутність субвенцій з Державного бюджету України на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті та обмежений фінансовий ресурс місцевого районного бюджету не є підставою для припинення або односторонньої відмови від виконання зобов`язання з компенсації наданих послуг.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2022 по справі №916/726/22 залишено без руху.

12.08.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про усунення недоліків, допущених в апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2022 по справі №916/726/22, в якій апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3721,50 грн.

Розпорядженням керівника апарату суду від 15.08.2022 року №552 відповідно до підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ «Перехідні положення» ГПК України, підпунктів 2.3.25, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року, підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді у зв`язку з перебуванням судді зі складу колегії суддів, який не є суддею-доповідачем, Ярош А.І. з 09.08.2022 по 02.09.2022 у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/726/22.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2022 року, справу розподіллено на розгляд колегії суддів у складі Принцевська Н.М. (головуючий), судді Діброва Г.І., Колоколов С.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2022 по справі №916/726/22 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/726/22.

18.08.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/726/22.

18.08.2022 Ананьївською міською радою Одеської області було подано до Південно-західного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2022 по справі №916/726/22.

У своєму відзиві відповідач погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його вмотивованим, аргументованим та таким, що повністю відповідає вимогам законодавства.

Так, відповідач зазначає, що Ананьївською міською радою Одеської області на 2021 рік не укладались договори щодо відшкодуванні пільгових перевезень громадян між Ананьївською міською радою та Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та іншими суб`єктами відповідного напряму господарської діяльності та рішення щодо введення відповідних пільг не приймалось.

Відповідач у своєму відзиві зазначає, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" перебуває у 100% власності держави, і виконання законів України, зокрема, забезпечення пільгового проїзду, для нього є обов`язковим.

Крім того, відповідач зазначає, що Ананьївська міська рада Одеської області є органом місцевого самоврядування та не відноситься до органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, а отже рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2022 по справі №916/726/22 є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін.

В свою чергу, 30.08.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення від позивача, у яких скаржник не погоджується з твердженнями відповідача, оскільки, на його думку, зобов`язання з компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок видатків місцевого бюджету виникло на підставі ст. 91 Бюджетного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про залізничний транспорт" та п.9 "Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян", а отже відсутність укладеного договору не є підставою для висновку про відсутність зобов`язань.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з січня 2021 року по вересень 2021 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" здійснила перевезення залізничним транспортом 2270 пасажирів (кількість оформлених пільгових проїзних документів (квитків), які мають право пільгового проїзду, зі станцій та зупиночних пунктів Ананьївського району Одеської області на загальну суму 47131,22 грн.

31.05.2021 від АТ "Укрзалізниця" на адресу відповідача була направлена претензія № 254/ДНЛ-1 про сплату 18 887,07 грн. компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом з січня 2021 по квітень 2021 року. Відповідач відхилив претензійні вимоги, у відзиві на претензію від 14.06.2021 №1864, зазначивши, що створено Ананьївську міську територіальну громаду, Ананьївською міською радою не передбачено таких компенсацій бюджетом.

06.08.2021 АТ «Укрзалізниця» на адресу відповідача направило претензію №460/ДНЛ-1 про сплату 30 299,99 грн. компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом за період з січня 2021 по червень 2021 року. Відповідь на вказану претензію позиву надано не було.

25.10.2021 АТ "Укрзалізниця" на адресу Відповідача направило претензію №713-ДНЛ-1 про сплату 47 131,22 грн. компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом за період з січня 2021 по вересень 2021 року, на яку відповідь також надано не було.

Вказані обставини стали підставою для звернення АТ «Укрзалізниця» до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Ананьївської міської ради Одеської області 47131,22 грн. компенсації за пільгові перевезення пасажирів з січня 2021 року по вересень 2021 року.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути безпосередньо акти цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 144 Господарського кодексу України передбачено, що майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати з актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За приписами частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, в тому числі, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на пасажирські перевезення для пільгових категорій громадян встановлено, зокрема, Законами України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Зокрема, ч.1 ст.7 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що відносини підприємств залізничного транспорту з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України.

Частинами 1, 2, 6 ст. 9 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що встановлення тарифів на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) у межах України здійснюється на підставі бюджетної, цінової та тарифної політики у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з підпунктом "г" пункту 3 частини 1 статті 91 Бюджетного кодексу України до видатків, що можуть здійснюватися з усіх бюджетів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту частини 1 статті 89 цього кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, установлено, що Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад забезпечують відповідно до законодавства України надання пільг окремим категоріям громадян шляхом запровадження соціальних карток та проведення видатків відповідно до цього Кодексу виключно із застосуванням Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Згідно з п. 5.1 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених згідно наказу №1196 від 27.12.2006 Міністерства транспорту та зв`язку України, до пільгових перевезень належить безоплатний проїзд та проїзд зі знижкою вартості проїзду, що надаються відповідно до міжнародних угод, законів України, постанов Кабінету Міністрів України тощо.

Відповідно до п. 5.6 зазначених Правил перелік категорій громадян, які користуються пільгами на залізничному транспорті, наведено в додатку 2 до цих Правил.

Так, у вказаному додатку міститься перелік пільгових категорій, в якому серед іншого, безоплатний проїзд залізничним транспортом приміського сполучення незалежно від місця проживання надається пенсіонерам за віком на підставі пенсійного посвідчення з відміткою "за віком" (п. 2.14 Переліку).

Відповідно до п. 1 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1997 №252 (далі - Порядок №252), цей Порядок визначає загальні умови обслуговування громадян, які здійснюють поїздки, перевозять багаж чи вантажобагаж у межах України в рухомому складі акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування (далі - АТ "Укрзалізниця") та у вагонах інших суб`єктів господарювання, і є обов`язковим для суб`єктів господарювання незалежно від форми власності, що провадять підприємницьку діяльність на території України у сфері обслуговування та перевезень пасажирів, багажу і вантажобагажу, та громадян.

У п. 6 Порядку №252 визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють перевезення пасажирів, багажу та вантажобагажу та надають послуги, пов`язані з обслуговуванням пасажирів, повинні забезпечити, серед іншого, надання пільг особам, які мають на це право згідно із законодавством.

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі, визначено Порядком розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 №1359 (далі - Порядок №1359).

В п. 2 Порядку №1359 передбачено, що до пільгових перевезень залізничним транспортом (далі - пільгові перевезення) належать безоплатні перевезення або перевезення окремих категорій громадян зі знижкою, встановленою законодавством.

Відповідно до п. 3-4 Порядку №1359 облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки). Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.

Пунктом 5 Порядку №1359 визначено, що інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності.

Сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира (п. 7 Порядку №1359).

Згідно з п. 9-10 Порядку №1359, на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом. Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми.

Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці (п. 11 Порядку №1359).

Отже, норми вказаних нормативно-правових актів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Обслуговуючи категорію громадян України, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, Залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилається на те, що відповідач, який є розпорядником бюджетних коштів, не виконує свої зобов`язання щодо компенсації пільгового проїзду та не провів розрахунки за пільгові перевезення окремих категорій громадян за період з січня по вересень 2021 року.

Порядок №1359 покладає на розпорядника бюджетних коштів обов`язок компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані кошти залізницею за перевезення пільгової категорії населення в повному обсязі.

Відповідно до облікових форм про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджетів позивачем визначені періоди, кількість оформлених пільгових проїзних квитків, сума недоотриманих коштів з урахуванням податку на додану вартість, гривень.

Облікові форми, складені позивачем за спірний період та надані в справу - повністю відповідають положенням п.п. 9, 10 та Додатку до Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян №1359, а тому такі облікові форми повинні бути оплачені розпорядником бюджетних коштів.

Системний аналіз наведених правових положень свідчить про те, що із виконанням АТ „Укрзалізниця обов`язку перевезення усіх пільгових категорій громадян - кореспондується обов`язок компенсувати всі витрати, понесені залізницею у зв`язку з таким перевезенням, особою, яка є головним розпорядником коштів і якою було прийнято рішення про відшкодування витрат АТ „Укрзалізниця на пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян.

Таким чином, Бюджетний кодекс України, Закон України "Про залізничний транспорт", Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, Порядок розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян покладають на особу, яка є головним розпорядником коштів і якою приймалось рішення про відшкодування витрат АТ „Укрзалізниця на пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, - обов`язок компенсувати, підтверджені обліковими формами недоотримані позивачем кошти за перевезення пільгової категорії населення в повному обсязі, незалежно від місця проживання (навчання) такого пасажира.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №904/94/19 викладена наступна правова позиція:

"6.23. Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі, встановлено Порядком № 1359, пунктом 2 якого визначено, що до пільгових перевезень залізничним транспортом (далі - пільгові перевезення) належать безоплатні перевезення або перевезення окремих категорій громадян зі знижкою, встановленою законодавством.

6.24. Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку № 1359 облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки). Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.

6.25. Пунктом 5 Порядку № 1359 визначено, що інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності.

6.26. При цьому відповідно до пункту 7 Порядку № 1359 сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

6.27. Як передбачено пунктами 9 - 11 Порядку № 1359, на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом. Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми. Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

6.28. Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

6.29. Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

6.30. Згідно з частиною першою статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

6.31. Як правильно враховано судами, частина друга статті 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

6.32. Законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

6.33. Закон № 273/96-ВР та Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27 грудня 2006 року № 1196, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

6.34. Також відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

6.35. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а саме у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

6.36. Таким чином, перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано Залізницею не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу."

По вказаній вище справі Великою Палатою Верховного Суду було винесено Постанову від 03.03.2020 по касаційній скарзі Управління соціальної політики Нікопольської міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22 липня 2019 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2019 року у справі № 904/94/19 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Управління соціальної політики Нікопольської міської ради про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів.

Варто звернути увагу, що відповідачем в зазначеній справі було Управління соціальної політики Нікопольської міської ради, тобто виконавчий орган Нікопольської міської ради.

Пунктами 1-4 статті 22 Бюджетного кодексу України встановлено, що:

1. За обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

2. Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно:

1) за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Служба безпеки України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників;

2) за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про бюджет Автономної Республіки Крим, - уповноважені юридичні особи (бюджетні установи), що забезпечують діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, а також міністерства та інші органи влади Автономної Республіки Крим в особі їх керівників;

3) за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

3. Головні розпорядники коштів Державного бюджету України визначаються відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті та затверджуються законом про Державний бюджет України шляхом встановлення їм бюджетних призначень.

4. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів визначаються рішенням про місцевий бюджет відповідно до пунктів 2 і 3 частини другої цієї статті.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду, що в даному випадку, згідно пункту 3 частини другої статті 22 Бюджетного кодексу України, Ананьївська міська рада не є і не може бути належним відповідачем по справі, оскільки не є виконавчим органом місцевого самоврядування і головним розпорядником коштів місцевого бюджету, оскільки такими розпорядниками можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Крім того, частина 6 статті 9 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачає, що збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Закон України від 20.12.2016 № 1789-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України доповнив пунктом 204 частину першу статті 91 Бюджетний кодекс України.

Так, до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів, належать й, зокрема, пільги з послуг зв`язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються особам, визначеним пунктом 204 частини першої статті 91 Бюджетного кодексу України.

Стаття 91 Бюджетного кодексу України передбачає видатки, які можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів, але не обов`язково мають здійснюватись. Тобто кожна рада сама вирішує, на що саме вона буде витрачати кошти з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України, зокрема його статті 91.

Аналогічні висновки Верховним Судом викладені в постановах від 02.03.2021 у справі №640/21817/18, від 01.02.2022 у справі № 904/141/20.

Судова колегія звертає увагу, що відшкодування витрат на перевезення пільговиків залізничним транспортом можливо за рахунок місцевих бюджетів на договірній основі. Це узгоджується із вимогами частини першої статті 7 Закону України від 04.07.1996 № 273/96-ВР «Про залізничний транспорт», відповідно до якої відносини підприємств залізничного транспорту з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України.

При цьому, господарський суд зазначає, що органи місцевого самоврядування не зобов`язані передбачати своїм рішенням видатки для усіх осіб, яким право на безкоштовний проїзд залізничним транспортом гарантоване державою. Вони можуть робити це виключно з огляду на фінансову спроможність відповідного місцевого бюджету.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02.03.2021 у справі № 640/21817/18.

Разом з тим, як встановлено судом, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідний договір на компенсацію спірних витрат за спірний період сторонами укладений не був. Відповідний договір був укладений лише 09.02.2022 року з Відділом охорони здоров`я та соціальної політики Ананьївської міської ради.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог АТ «Укрзалізниця».

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

За таких обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2022 по справі №916/726/22 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2022 по справі №916/726/22 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2022 по справі №916/726/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2022 по справі №916/726/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

С.І. Колоколов