ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2022 року м.Дніпро Справа № 904/8734/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мороза В.Ф. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Кузнецова В.О.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2022 (суддя Крижний О.М.)

у справі №904/8734/21

за позовом Приватного акціонерного товариства "Український графіт", м. Запоріжжя

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Коксовий завод "Новомет", м. Харків

про стягнення нестачі вантажу у зв`язку з його незбереженням під час перевезення у загальній сумі 6 686,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Український графіт" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 6 686,51 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2022 позов задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Український графіт" заборгованість у розмірі 6 686,51 грн. та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця "Акціонерного товариства "Українська залізниця" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2022 по справі №904/8734/21 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що рішення господарського суду було прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення у справі, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому неправильно застосував норми матеріального права. Згідно акту №8 від 17.05.2021 про технічний стан вагону №67905968 вагон технічно справний; у висновку про можливість втрати вказано, що на вагоні малися зазори між кришкою 2 люка зліва і армувальним листом шковорневої балки 15х500 мм, кришкою 3 люка справа і армувальним листом проміжної балки 29х1000 мм. Таким чином вантажовідправник ТОВ «Коксовий завод «Новомет» до навантаження вантажу міг бачити зазори та прийняти міри для їх ущільнення та усунення, проте не прийняв, що призвело до втрати вантажу через наявні зазори. Причина втрати була зафіксована комерційним актом ст. Лиман №490000/66/18 від 18.05.2021, який був підписаний представником вантажоодержувача. Таким чином саме відправник повинен був пересвідчитися, що перевезення у вагоні не призведе до втрати вантажу. Окрім того апелянт посилаючись на введення воєнного стану в Україні, зазначає, що у квітні-травні доходи вантажних перевезень скоротилися більш як удвічі, від пасажирських перевезень у далекому сполученні скоротилися у 2,7 рази, у близькому на 28,4%. Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому згідно висновків викладених Верховним Судом, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення. Суд може зменшити штраф, який стягується відповідно до приписів Статуту залізниць України за власною ініціативою. АТ «Укрзалізниця» як стратегічне підприємство залізничного транспорту, яке після початку збройної агресії виконує евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів по всій Україні, а відповідні рейси є безкоштовними для людей. Суд не врахував зазначеного, а тому наявні підстави для застосування приписів ст.277 ГПК України та скасування рішення господарського суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №904/8734/21 передано на розгляд колегії у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.07.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2022 у справі №904/8734/21 залишено без руху та надано скаржнику строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску такого строку.

На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 14.07.2022 у справі №904/8734/21 апелянтом до матеріалів справи надано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2022 із зазначенням поважних причин пропуску.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2022 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2022 у справі №904/8734/21 у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що скаржник безпідставно заявляє про відсутність відповідальності залізниці за втрату вантажу , оскільки Статутом залізниць України передбачено, що залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Окрім того Статутом встановлено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. Залізниця прийняла до перевезення залізничний вантаж і зобов`язалась доставити його отримувачу. Жодних актів загальної форми щодо наявності несправностей у вагонах при прийнятті вантажу до перевезення залізницею складено не було, що свідчить про відсутність зауважень до вагонів, як в комерційному так і в технічному відношенні. Окрім того у разі завантаження вантажу у технічно несправний вагон або вагон непридатний до перевезення даного виду вантажу, перевізник був зобов`язаний відмовитись від прийняття вантажу до перевезення. Щодо доводів апеляційної скарги, що Акт про технічний стан вагону, який не досліджено судом та безпідставно не взято до уваги, проте є підтвердженням відсутності підстав для відповідальності залізниці, позивач звертає увагу, що такий акт було складено 17.05.2021, тоді як вантаж до перевезення прийнято 16.05.2021. Тобто акт про технічну несправність складено після прийняття вантажу до перевезення, що може свідчити про пошкодження вагону в інший період. Тому вказаний акт не може бути підставою для звільнення залізниці від відповідальності. При цьому такий акт містить лише припущення «що втрата вантажу можлива», а тому не звільняє перевізника від відповідальності. Доводи апелянта про введення воєнного стану на території України та подані ним документи, не є доказами по справі в розумінні господарського процесуального права, оскільки не підтверджують відсутність вини відповідача за втрату вантажу у вагоні. Окрім того позивач звертає увагу, що підстави для звернення ПрАТ «Укрграфіт» до суду за захистом законних прав і інтересів виникли у травні 2021 року, задовго до початку воєнної агресії РФ проти України. При цьому рішенням суду стягнуто з відповідача не штрафні санкції, а вартість нестачі вантажу у розмірі 6 686,51 грн.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку з відпусткою судді Чередко А.Є., справу №904/8734/21 передано колегії у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Коваль Л.А., Кузнецова В.О.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між ТОВ Коксовий завод "Новомет" (далі - постачальник) та ПрАТ "Укрграфіт" (далі - покупець, позивач) укладено договір № 804/2120902/34 на поставку продукції від 01.04.2021 (далі - Договір).

Згідно умов Договору постачальник приймає на себе зобов`язання виготовити та поставити, а покупець прийняти і оплатити коксову продукцію, на умовах викладених в договорі (п. 1.1. Договору).

Кількість, найменування та асортимент продукції, що постачається за цим договором, зазначається сторонами в додатках до цього договору (специфікаціях) (п. 2.1. Договору).

Ціна та загальна вартість погодженої до постачання продукції зазначається сторонами в додатках (специфікаціях) до цього договору (п. 4.1. Договору).

Розрахунки за цим договором здійснюються сторонами в національній валюті України, в безготівковій формі, на підставі наданих Постачальником рахунків, шляхом перерахування грошових коштів за відвантажену кількість продукції на банківський рахунок постачальника (п. 5.1. Договору).

Передача продукції від постачальника покупцю підтверджується складанням сторонами акту приймання-передачі, підписаного уповноваженими представниками постачальника та покупця. Підписання покупцем та постачальником акту приймання-передачі є належним засвідченням поставки продукції відповідно до умов цього договору та додатків (специфікації) до нього (п. 6.2. Договору).

29.04.2021 сторонами підписано додаток №4 до договору, відповідно до якого поставляється горішок коксовий ОК2, фракція 10-25 мм (ТУ У 19.1-00:2012), загальна вологість макс. 20,0%, зольність макс.13,0%, масова доля кусків більше 25мм Макс.1,0%, масова доля кусків, менше 10мм макс.15,0%. Поставка продукції здійснюється залізничним транспортом на умовах DАР станція порт Велике - Запоріжжя. Вантажовідправник: ТОВ "Коксовий завод "Новомет". Вантажоодержувач: ПрАТ "Укрграфіт". Строк постачання і обсяг за специфікацією: травень 2021р. - 200 тонн +/-15%.

Згідно додатку №5 до договору від 29.04.2021, поставляється дрібняк коксовий МК2, фракція 0-10 (ТУ У 123.1-01:2011), загальна вологість макс. 22,0%, зольність макс.16,0%, масова доля кусків, більше 10мм макс.8,0%. Поставка продукції здійснюється залізничним транспортом на умовах DАР станція порт Велике - Запоріжжя. Вантажовідправник: ТОВ "Коксовий завод "Новомет". Вантажоодержувач: ПрАТ "Укрграфіт". Строк постачання і обсяг за специфікацією: травень 2021р. - 200 тонн +/-15%.

На підставі виставлених постачальником рахунків, покупцем сплачено 426 833,76 грн. згідно меморіального ордеру №668 від 26.05.2021 та 211 961,17 грн. згідно платіжного доручення №435.1 від 19.05.2021 з призначенням платежу за горішок коксовий, за дрібняк коксовий.

В матеріали справи надано підписані сторонами договору акти прийомки-передачі №271 від 27.05.2021 та №254 від 22.05.2021.

В Акті прийомки-передачі №254 від 22.05.2021 зазначено номер вагона 67905968 в який відвантажено продукцію та номер залізничної накладної №43916071, а також кількість, якість та ціну товару.

На виконання умов договору та додатку №5 до договору, 16.05.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Коксовий завод "Новомет" було відправлено на адресу позивача вантаж коксовий дрібняк МК-2 фр.0-10мм. у вагоні №67905968 за залізничною накладною №43916071.

Згідно накладної №43916071 маса вантажу в вагоні №67905968 становить 48500 кг.

ПрАТ "Укрграфіт" було видано вантаж з ознаками нестачі вантажу, що підтверджується комерційним актом №490000/66/18 від 18.05.2022, яким було встановлено наявність зазорів між кришками люків: 2 зліва і армувальним листом шкворневої балки15х500мм, 3 справа і армувальним листом проміжної балки 20х100мм. Зазори закладені ганчірками, паклею. Люка закриті, вагон бездверний, течі вантажу немає. Завантаження вище бортів 100 мм, розрівняне, марковане білим, скоси. Наявні заглиблення: зліва на 1-2 люками 3000х2000мм на конус до люків, справа над 3 люком 1000х1000мм на конус до люку. Об`єм кузова 76 м.куб. По документу значиться тара 21400 кг, нетто 48500 кг. При комісійному переважуванні вагону у присутності комісії, на справних 150т залізничних вагах повірених держ. повірителем 02.12.2020, виявилося: брутто 67400 кг., тара з документа 21400 кг., нетто 46000 кг., що менше документа на 2500 кг. При повторному переважуванні нестача підтвердилась. Зазори додатково закладені паклею. Навантаження розрівняли. Вагон відправлений за призначенням.

ПрАТ "Укрграфіт" 10.06.2021 звернулося до РФ "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" з претензію вих №16/2712, згідно якої просило перерахувати різницю вартості між навантаженою та отриманою продукції (збитки, понесені отримувачем) у розмірі 6 686,51 грн.

Згідно відповіді, наданій РФ "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", позивачу було відмовлено в задоволенні претензії, оскільки на підставі ст. 31 Статуту залізниць України відповідальність покладається на відправника, який визначав придатність рухомого складу та завантажив вантаж у непридатний для перевезення давного виду вантажу вагон з зазорами між кришками люків, що стало причиною втрати вантажу.

Несплата відповідачем вартості нестачі вантажу у розмірі 6 686,51 грн. і стала причиною виникнення спору.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про стягнення з відповідача на користь позивача вартості нестачі вантажу у розмірі 6 686,51 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач наданими суду доказами підтвердив факт нестачі вантажу, прийнятого залізницею до перевезення з огляду на що задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача на користь позивача 6 686,51 грн.

Колегія вважає висновок господарського суду правильним та обґрунтованим з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 затверджено Статут залізниць України, положення якого згідно з пунктом 2 Статуту визначають обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами.

Статтею 22 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 924 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з положеннями частини третьої статті 917 Цивільного кодексу України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно статті 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обов`язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу коли вантаж прибув на непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Згідно з пунктом "е" статті 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: - за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; - за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; - за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість; недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Частиною другою статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт", а також статтею 113 Статуту залізниць України встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 08.04.2019 у справі №905/96/17).

Отже, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Відповідно до частини першої статті 30 Статуту залізниць України завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами.

Згідно зі статтею 31 Статуту залізниць, залізниця зобов`язана подавати під навантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезинфіковані вагони та контейнери.

Перед навантаженням вантажів відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.

У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен був вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню вантажу під час перевезення особливо у випадках навантаження вище рівня бортів.

Згідно зі статтею 32 Статуту залізниць України вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера). Відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов. Перелік вантажів, перевезення яких допускається на відкритому рухомому складі, встановлюється Правилами.

Положеннями п.п. 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542, встановлено, що перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Згідно з частиною третьою статті 32 Статуту залізниць України відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов навантаження і кріплення вантажів.

Відповідно до пункту 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством. Дрібні місця штучних вантажів відправник повинен об`єднати в більші.

Згідно з п. 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року №411, забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

Так, за приписами п. 2.1 Правил комерційного огляду поїздів та вагонів усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО) оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів.

Відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Згідно зі статтею 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Як підтверджується матеріалами справи, у спірному перевезенні ані вантажовідправником, ані залізницею під час завантаження та після завантаження не було зроблено жодних письмових зауважень, щодо непридатності вагону (в комерційному та технічному відношенні) для перевезення вантажу. Не було зауважень залізниці і до якості здійсненого відправником завантаження.

За умовами пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення та параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів, після завантаження вантажу, зазначеного у спірній накладній вагон мав бути перевірений працівниками залізниці.

У випадках, коли під завантаження поданий несправний вагон за своїм технічним станом, відправник повинен відмовитись від його використання.

Якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника.

Норми Статуту залізниць України передбачають, що в разі завантаження вантажу у технічно несправні вагони або вагони, непридатні для перевезення даного виду вантажів, перевізник був зобов`язаний відмовитись від приймання вантажу до перевезення.

Матеріалами справи підтверджується, що залізниця, оглянувши поданий до перевезення завантажений вагон за залізничною накладною №43916071, прийняла його до перевезення, що не заперечується відповідачем.

Отже враховуючи зазначене, залізниця взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, тобто несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу (аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 905/748/17).

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складання актів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства України.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів.

Матеріалами справи підтверджується, що вантаж відправлений 16.05.2021 за залізничною накладною №43916071 у вагоні №67905968 на адресу Приватного акціонерного товариства "Укрграфіт", придбаний останнім у Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксовий завод "Новомет" на підставі договору №804/2120902/34 на поставку продукції від 01.04.2021.

Факт нестачі вантажу за спірним перевезенням виявлений та зафіксований комерційним актом №490000/66/18 від 18.05.2022.

Будь-яких заперечень щодо форми, порядку складання, змісту вказаного комерційного акту та посадових осіб, що його підписали, а також факту його опротестування матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто; при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, щодо вантажів, зданих для перевезення у вологому стані.

Відповідно до статті 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 у справі № 916/4345/14 зазначив, що за змістом ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України, ст. ст. 114 і 115 Статуту залізниць України залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. При визначенні розміру збитків, заподіяних втратою вантажу, слід застосовувати норми Статуту залізниць України, яким встановлено обмежену відповідальність перевізника у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, яка визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу

Судом першої інстанції встановлено, що з урахуванням норми природної втрати (2%), нестача горішку коксового у вологому стані під час перевезення у вагоні №67905968 становить 1 276 кг.

Згідно з актом приймання-передачі від 22.05.2021 вартість 1 тони дрібняка коксового становить 4366,84 грн. без ПДВ (5240,21 грн. з ПДВ).

Отже вартість недостачі товару, з урахуванням норми природної втрати, складає 6686,51 грн.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги, що актом про технічний стан вагону №8 від 17.05.2021 підтверджено наявність зазорів між кришкою 2 люка зліва і армувальним листом шкворневої балки 15х500мм, кришкою 3 люка справа і армувальним листом проміжної балки 20х100мм., а тому вантажовідправник міг бачити такі зазори і прийняти міри для їх ущільнення, проте зазначеного не зробив, що і призвело до втрати вантажу, колегія зазначає наступне.

Як вже було зазначено, в пункті 31 Статуту передбачено обов`язок залізниці подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Додаткова підготовка вагонів та контейнерів під завантаження вантажів, що потребують особливих умов перевезення і зберігання, може здійснюватися залізницею на підставі договору за рахунок відправника. Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.

Окрім того згідно п. 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року №411, забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться.

Технічними умовами розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, передбачено, що правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Частиною третьою статті 917 Цивільного кодексу України встановлено право перевізника відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Проте з матеріалів справи вбачається, що вантаж прийнято до перевезення без будь-яких зауважень чи заперечень.

Посилання апелянта на акт про технічний стан вагону №8 від 17.05.2021 не може бути свідченням відсутності вини перевізника, оскільки такий акт було складено вже після прийняття вантажу до перевезення. При цьому в самому акті зазначено, що вагон технічно справний.

Таким чином відповідачем, всупереч ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 113 Статуту залізниць України не доведено, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин, тобто не спростовано відсутність своєї вини у незабезпеченні збереження переданого йому вантажу.

Щодо посилання скаржника на право суду зменшити розмір штрафних санкцій колегія зазначає, що нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України передбачено можливість зменшення за рішенням суду санкцій, якщо їх розмір значно перевищує розмір збитків. Проте нормами Статуту залізниць України, встановлено обмежену відповідальність перевізника у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, з огляду на що, заявлена до стягнення сума не може вважатися такою, що значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2022 у справі №904/8734/21 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2022 у справі №904/8734/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А.Коваль

Суддя В.О.Кузнецов