УХВАЛА

м. Київ

25.10.2022Справа № 910/11135/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Борисенко І.І. розглянув заяву Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» про забезпечення позову у справі

за позовом Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка»

до Державного агентства України з питань кіно

третя особа: Міністерство культури та інформаційної політики України

про визнання наказу незаконним

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява позивача до відповідача з вимогою про визнання незаконним та скасування наказу № 100 від 05.08.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 відкрито провадження у справі № 910/11135/22, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання на 29.11.2022.

Разом з позовною заявою, 24.10.2022 від позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову по справі № 910/11135/22 шляхом повного зупинення виконання наказу Державного агентства з питань кіно № 100 від 05.08.2022 та забороною вчинення будь - яких реєстраційних дій на підставі цього наказу.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник посилається на захист свого немайнового права, на очевидну незаконність оскаржуваного наказу. Також, вказує на те, що позивачу у разі задоволення позову доведеться докласти значних зусиль та витрат щоб відновити та стабілізувати діяльність підприємства. Відтак, на думку заявника, у нього наявні достатні та обґрунтовані припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист його порушеного права.

На переконання заявника не застосування заходів забезпечення за цією заявою призведе до ускладнення виконання рішення по справі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 2, 4, 5, 10 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно зі статтями 73,74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону нематеріального та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для позивача рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в господарській справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Тобто, застосування інституту забезпечення позову є дискреційним правом суду, а не його обов`язком, яке він реалізує залежно від обставин справи.

Як зазначає заявник у заяві, виконання рішення по даній справі буде істотно ускладнене у випадку не застосування заходів забезпечення позову, призведе до значних витрат та докладення значних зусиль для відновлення та стабілізації роботи підприємства, призведе до неповоротних обставин для національного надбання.

Проте, суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших заінтересованих осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, та не допустити негативних наслідків.

Суд звертає увагу, що подана заява про забезпечення позову фактично спрямована на вирішення спору, що виник між сторонами, до прийняття судом відповідного рішення по суті.

Більше того, наказом визначені строки його виконання, та, фактично, такий наказ вичерпує свою дію його реалізацією.

Також, стосовно посилання позивача на наявність очевидних ознак протиправності та незаконності оскаржуваного наказу, суд зазначає, що такі обґрунтування позивача можуть бути виявлені судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Заявником суду не обґрунтовано, яким чином не застосування заходів забезпечення за цією заявою призведе до ускладнення виконання рішення по справі (визнати незаконним спірний наказ).

Більше того, заявником не надано жодних доказів на підтвердження того, що не вжиття заходів забезпечення позову призведе до неповоротних негативних обставин для національного надбання, також і не повідомлено щодо якого саме національного надбання позивач зазначає в контексті його заяви.

Виходячи зі змісту заяви та доказів, наявних у матеріалах доданих до заяви, суд дійшов висновку про безпідставність заяви про забезпечення позову, оскільки необхідність у застосуванні судом таких заходів достатньо не обґрунтована та фактично подана заява спрямована на вирішення спору, що виник між сторонами, до прийняття судом відповідного рішення по суті.

За таких обставин, оскільки, заявником не доведено те, що невжиття, визначених ним заходів, забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Державному підприємству «Національний центр Олександра Довженка» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя І.І.Борисенко