ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.10.2022 справа № 908/1915/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Левкут Вікторія Вікторівна, розглянувши заяву приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» (пров. Євгена Гуцала, буд. 3, м. Київ, 01011; адреса для листування: вул. Боженка, 19В, м. Одеса, 65098, ідентифікаційний код 19199961)

до боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 )

про видачу судового наказу про стягнення 54312,09 грн. заборгованості за договором №11194410/21 від 10.06.2021

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Фарлеп-Інвест» звернулось до Господарського суду Запорізької області з заявою про видачу судового наказу, в якій просить стягнути з боржника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 54312,09 грн. заборгованості за договором №11194410/21 від 10.06.2021 про надання телекомунікаційних послуг.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2022 заяву про видачу судового наказу передано для розгляду судді Левкут В.В.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

За змістом статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Відповідно до ст.ст. 76-78 ГПК України належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 86 цього Кодексу суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В обґрунтування поданої заяви про видачу судового наказу ПрАТ «Фарлеп-Інвест» посилається на укладений з боржником договір №11194410/21 від 10.06.2021 про надання телекомунікаційних послуг. Вказує, що на підставі п. 1.2 договору та додатку від 10.06.2021 до даного договору боржнику надавались телекомунікаційні послуги з підключенням 100 телефонних номерів за адресою: АДРЕСА_2 , однак з жовтня 2021 боржник порушує зобов`язання за договором щодо оплати телекомунікаційних послуг. Сума простроченого грошового зобов`язання за договором складає 54312,09 грн.

До заяви додано копії: договору №11194410/21 від 10.06.2021 про надання телекомунікаційних послуг, додатку № 1 до договору, претензії № 19722116-2 від 18.08.2021, претензії № 19909369-2 від 22.09.2021, сторінки електронного реєстру комунікацій з абонентів на 2 арк., претензії № 54/01-22 від 28.07.2022 з проектом акту звірки та доказами направлення боржникові, а також розрахунок заборгованості до заяви про видачу судового наказу.

Інших доказів на підтвердження правовідносин сторін у спірний період та виникнення заявленої до стягнення заборгованості у заяві не вказано та до неї не додано.

При цьому, у заяві заявник вказує про направлення боржникові неодноразово рахунків на оплату, а також 28.07.2022 разом із претензією направлення рахунку, однак рахунків на оплату до заяви не надає.

У розрахунку суми заборгованості до заяви про видачу судового наказу заявник зазначає залишок заборгованості попереднього періоду та часткову оплату у вересні-листопаді 2021 заборгованості на загальну суму 84100,06 грн., однак доказів оплати не надає.

Суд зазначає, що сам по собі розрахунок заборгованості, без доказів на його обґрунтування не є належним доказом на підтвердження виникнення заявленої до стягнення суми. Тому відомості, які зазначені заявником у розрахунках заборгованості, мають бути підтверджені відповідними доказами.

Враховуючи викладене, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, не підтверджуються доданими до неї документами.

Із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу про стягнення суми грошової заборгованості.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що в задоволенні заяви про видачу судового наказу слід відмовити на підставі п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

За змістом ч. 1 ст. 153 цього Кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Згідно із ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає відповідний наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 148, 149, п. 1, 8 ч. 1, ч. 2 ст. 152, ст.ст. 153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити приватному акціонерному товариству «Фарлеп-Інвест» (пров. Євгена Гуцала, буд. 3, м. Київ, 01011; адреса для листування: вул. Боженка, 19В, м. Одеса, 65098, ідентифікаційний код 19199961) у видачі судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) 54312,09 грн. заборгованості за договором №11194410/21 від 10.06.2021.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її підписання (ст.ст. 235, 255, 256 ГПК України). Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України, підвищенням інтенсивності бойових дій на території Запорізькій області, значними артилерійськими обстрілами м. Запоріжжя, і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів та працівників суду в умовах збройної агресії проти України, ухвалу оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 19.10.2022.

Суддя В.В. Левкут