РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.10.2022Справа № 910/7559/22
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"

до приватного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продактс"

про стягнення 46 335,34 грн.

Представники сторін: не викликалися.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" до приватного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продактс" про стягнення 46 335,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтувані тим, що між сторонами укладено договір зберігання №1550-2 від 26.12.2019 року.

На виконання умов договору позивачем протягом періоду з 01.02.2022 по 31.05.2022 надано відповідачу послуги зі зберігання документів на паперових носіях на загальну суму 41 616,00 грн.

Проте, відповідачем свої зобов`язання з оплати не виконано.

У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 41 616,00 грн., пеню в розмірі 2 622,38 грн., три проценти річних в розмірі 208,66 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 1 888,30 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.08.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Вищезазначена ухвала отримана відповідачем 29.08.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №010.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

26.12.2019 року між приватним акціонерним товариством "Юкрейніан Кемікал Продактс" (поклажодавець) та акціонерним товариством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (зберігач) укладено договір зберігання №1550-2.

Відповідно до ч.1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з п.1.1 договору зберігач зобов`язується надати послуги зі зберігання документів на паперових носіях інформації (надалі по тексту - майно), які будуть передані йому на зберігання поклажодавцем, а поклажодавець зобов`язується оплатити надані послуги.

Відповідно до п.1.2 договору передбачено місця зберігання за цим договором: вул. Степова, 1, м. Вільногірськ, Дніпропетровська обл., 51700, вул. Промислова, 11 м. Вільногірськ, Дніпропетровська обл., 51700.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що передача майна на зберігання та повернення зі зберігання оформлюється актами прийому-передачі, складеними за участю сторін або уповноважених представників.

Так, 01.01.2020 поклажодавцем передано, а зберігачем прийнято на зберігання документи на паперових носіях інформації, що підтверджується актом приймання-передачі майна на зберігання за договором №1550-2 від 26 грудня 2019 року.

Частиною 1 статті 946 ЦК України передбачено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Розмір щомісячної вартості надання послуг зі зберігання майна складає 8 634,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 1 439,00 грн. Вартість послуг зі зберігання майна сформована відповідно до розрахунку, який викладений у додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору (п.3.1 договору).

Додатковою угодою №1 від 29.12.2020 до договору №1550-2 від 26.12.2019, п.3.1 договору викладено в наступній редакції: розмір щомісячної вартості надання послуг зі зберігання майна складає 10 404,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 1 734,00 грн. Вартість послуг зі зберігання майна сформована відповідно до розрахунку, який викладений у додатку №2 та є невід`ємною частиною цього договору (п.3.1 договору).

Згідно з ч.1, 2 статті 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Договір набирає чинності з 01 січня 2020 року та діє до 31 грудня 2020 року включно (п.13.1 договору).

Додатковою угодою №1 від 29.12.2020 до договору №1550-2 від 26.12.2019, п.13.1 договору викладено в наступній редакції: договір набирає чинності з 01 січня 2020 року та діє до 31 грудня 2021 року включно.

Відповідно до п.4.1 договору факт надання послуг зі зберігання майна підтверджується актом здачі-прийняття наданих послуг.

Приймання-передача наданих послуг зі зберігання майна оформлюється актом, підписаним уповноваженими особами та скріпленого печатками (п.4.2 договору).

Згідно з п.4.4 договору акт здачі-прийняття наданих послуг є підставою для здійснення розрахунку за надані послуги зі зберігання майна відповідно до даного договору.

На виконання умов договору зберігач протягом періоду з 01.02.2022 по 31.05.2022 надав, а поклажодавець прийняв послуги зі зберігання документів на паперових носіях інформації на суму 41 616,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання наданих послуг згідно з договором №1550-2 від 26.12.2019р., а саме:

- №ОУс-000066 від 28.02.2022 на суму 10 404,00 грн.,

- №ОУс-000121 від 31.03.2022 на суму 10 404,00 грн.,

- №ОУс-000213 від 30.04.2022 на суму 10 404,00 грн.,

- №ОУс-000272 від 31.05.2022 на суму 10 404,00 грн.

Відповідно до ч.1, 3 статті 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Згідно з п.3.2 договору поклажодавець здійснює оплату в безготівковій формі протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати підписання акту здачі-приймання наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення передбачені частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Будь-яких доказі оплати матеріали справи не містять.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором зберігання у відповідача перед позивачем в сумі 41 616,00 грн. (за період з 01.02.2022 по 31.05.2022) належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 2 622,38 грн. та 3% річних в розмірі 208,66 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 888,30 грн. нарахованих станом на 15.07.2022.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.6.3 договору за недотримання строків оплати зазначених в п.3.2 цього договору поклажодавець сплачує зберігачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від неоплачених сум за кожний день такого прострочення до моменту погашення заборгованості.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком пені в розмірі 2 622,38 грн., трьох процентів річних в розмірі 208,66 грн.та інфляційних втрат в розмірі 1 888,30 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129,ч. 9 ст. 165, ст.ст. 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продактс" (01601, м. Київ, вулиця Мечникова, будинок 2, літера А, ідентифікаційний код 32785994) на користь акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (03035, м. Київ, вулиця Сурікова, будинок 3, ідентифікаційний код 36716128) в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (51700, Дніпропетровська обл., місто Вільногірськ, вулиця Степова, будинок 1, ідентифікаційний код 39389830) основний борг в розмірі 41 616 (сорок одна тисяча шістсот шістнадцять) грн. 00 коп., пеню в розмірі 2 622 (дві тисячі шістсот двадцять дві) грн. 38 коп., три проценти річних в розмірі 208 (двісті вісім) грн. 66 коп., індекс інфляції в розмірі 1 888 (одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) грн. 30 коп. та судовий збір в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. М. Мудрий