РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2022Справа № 910/5770/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, будинок 23; ідентифікаційний код 33745659)

до Фізичної особи-підприємця Лавриненка Сергія Євгеновича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення 56 991, 00 грн,

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції позивача

До Господарського суду міста Києва звернулося Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" з позовом до Фізичної особи-підприємця Лавриненка Сергія Євгеновича про стягнення заборгованості в розмірі 56 991, 00 грн, з яких: 45 662, 70 грн - основний борг, 8 235, 30 грн - інфляційні втрати, 1 527, 51 грн - 3% річних, пеня - 1 565, 49 грн, яка виникла у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором на надання послуг з вивезення побутових відходів № 13178-Об від 01.03.2016 (далі за текстом - Договір).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним на виконання умов Договору надано Відповідачу послуги з вивезення побутових відходів на загальну суму 49 981, 70 грн, однак відповідачем такі послуги було оплачено лише в частині суми 4 319, 00 грн, у зв`язку з чим станом на дату подання даного позову заборгованість за Договором в період 31.10.2016 по 30.04.2021 становить 45 662, 70 грн., що також стало підставою для нарахування позивачем 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

2. Стислий виклад позиції відповідача

У поданому відзиві відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що Договір припинив свою дії автоматично у зв`язку з припиненням дії договору оренди нежитлового приміщення від 12.11.2015 (далі за текстом - Договір оренди), а оскільки відповідач не є власником приміщення, а був лише користувачем, то обов`язок вивезення побутових відходів, а отже і оплати такого вивезення, є похідним від права користування майном в даному випадку.

Відповідач стверджує, що обов`язок з оплати послуг з вивезення побутових відходів у нього припинився, починаючи з 13.11.2016 згідно з пунктом 6.1. Договору оренди.

В даному випадку, для врегулювання спірних правовідносин, відповідач просить суд застосувати аналогію закону згідно частини 1 статті 8 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) та частини 10 статті 11 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) про договір піднайму, а саме частину 2 статті 774 ЦК України, з огляду на те, що правова природа виникнення правовідносин за Договором нерозривно пов`язана з Договором оренди.

Також відповідач у поданому відзиві у порядку частини статті 90 ГПК України поставив позивачу питання по суті спору, відповідь на які позивачем не надано, а також зазначено про подачу додаткових доказів понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу пізніше згідно вимог частини 8 статті 129 ГПК України.

Разом з тим, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано клопотання про поновлення строку на подання відзиву, в якому відповідач просить суд визнати поважними причини пропуску на відповідно поновити такий строк.

Також відповідачем до відзиву додано заяву про застосування строків позовної даності до заявлених позивачем вимог.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

14.09.2022 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, до якого додано клопотання про поновлення строків на його подання, а також додано заяву про застосування строків позовної давності.

Із поданого відповідачем клопотання про поновлення строків на подання відзиву вбачається, що ухвала суду від 18.07.2022 отримана відповідачем 12.08.2022, однак, позовну заяву, надіслану позивачем, не було отримано відповідачем у зв`язку з порушенням АТ «Укрпошта» строків зберігання відповідного поштового відправлення, а саме пункту 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Відтак, відповідач зміг ознайомитися з матеріалами справи 22.08.2022, що відповідно і стало підставою для подачі відзиву на позовну заяву з пропуску встановленого судом процесуального строку та звернення до суду з клопотанням про поновлення останнього задля належного захисту своїх прав.

Враховуючи обґрунтування відповідача щодо причин пропуску процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку, що такі причини є поважними, а тому процесуальний строк на підставі статті 119 ГПК України підлягає поновленою, а відзив долучається до матеріалів справи.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

01.03.2016 між КП «Київкомунсервіс» (виконавець) та ФОП Лавриненко Сергій Євгенович (замовник) укладено Договір, відповідно до пункту 1.1. якого за умовами виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів (далі за текстом - ТПВ), що утворюються на об`єкті замовника (кафе), що знаходиться за фактичною адресою: м. Київ, вул. Мате Залки, 1/12, а замовник зобов`язується прийняти і своєчасно оплачувати послуги.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що кількість (обсяг) побутових відходів, що підлягає вивезенню по факту утворення ТПВ становить 7, 076 м.куб. в місяць.

Відповідно до п. 2.1 Договору тариф на послуги, які передбачені п. 1.1 цього Договору встановлено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від « 02» червня 2015 року № 186 «Про встановлення тарифів на послугу з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, знешкодження, захоронення).

Тариф на послуги за цим Договором становить: 72, 50 грн без ПДВ за 1 м3, в місяць - 615, 61 грн. з ПДВ.

Тарифи на послуги, що надаються за даним договором, та норми накопичення ТПВ можуть бути змінені на підставі відповідних актів, прийнятих органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, або в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Офіційне опублікування та оголошення в засобах масової інформації про зміну тарифів на послуги, що надаються за даним договором та про зміну норм накопичення ТПВ є підставою для зміни вартості надання послуг за цим Договором, з дати опублікування такого акту у засобах масової інформації. При цьому, така зміна тарифів чи норм накопичення ТПВ не потребує складання окремого письмового документу (додаткової угоди до Договору) і такі нові тарифи та норми накопичення ТПВ будуть застосовуватись при наданні послуг за цим Договором з дня їх офіційного вступу в законну силу. (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 2.3 Договору оплата послуг за цим Договором, у розмірі, що вказаний у п. 2.1. даного Договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів, на розрахунковий рахунок виконавця, на підставі виписаного виконавцем рахунку з моменту отримання направленого виконавцем замовнику рахунку фактури (можливе направлення в електронному вигляді через систему електронного документообігу).

Згідно п. 2.5 Договору за результатами наданих послуг виконавець направляє замовнику для підписання акти наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. Після підписання Акту наданих послуг уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважаються необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з дати підписання, повернути вищезазначений Акт наданих послуг Виконавцю. Якщо замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, Акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.

Пунктом 2.8 Договору закріплено право виконавця у разі несплати послуг у встановлений термін, або неповної сплати послуг, попередньо повідомивши замовника, призупинити виконання обов`язків по вивезення ТПВ до повного розрахунку замовника з виконавцем.

В п. 3.9 Договору визначено, що замовник зобов`язується здійснювати 100% оплату послуг на умовах, зазначених у п. 2.3 та п. 2.5 цього Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору за прострочення оплати послуг з вивезення побутових відходів за цим Договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Цей Договір вступає в силу з 01.03.2016 та діє до 31.12.2016., але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. (п. 7.1. Договору).

В разі, якщо жодна із Сторін протягом п`ятнадцяти календарних днів до закінчення строку дії цього Договору не заявить в письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного Договору та припинення дії Договору не буде оформлене сторонами належним чином, то строк дії цього Договору, вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік (пункти 7.1 та 7.2 Договору).

Згідно пункту 8.5. Договору сторони домовилися, що позовна давність по даному Договору встановлюється тривалістю у п`ять років.

Як вбачається з доводів позивача, ним надано послуги з вивезення побутових відходів за період з березня 2016 по квітень 2021 на загальну суму 49 981, 70 грн, однак послуги за Договором оплачено відповідачем в розмірі 4 319, 00 грн.

Факт оплати послуг за договором в розмірі 4 319, 00 грн відповідачем не заперечується.

Наявні в матеріалах справи акти наданих послуг за період з жовтня 2016 по квітень 2021 не підписані відповідачем.

Згідно доводів позивача, на підставі пункту 2.3 Договору рахунки та акти наданих послуг надсилалися відповідачу за допомогою програми M.E.Doc та відповідно були отримані відповідачем, згідно наданого витягу.

Відповідачем не заперечуються факт направлення та отримання актів наданих послуг та рахунків на оплату за період з жовтня 2016 по квітень 2021.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з метою досудового врегулювання спору звертався до відповідача з платіжною вимогою № 244-7-2268 від 12.05.2021 щодо необхідності здійснення оплати в розмірі 46 811, 72 грн. за послуги надані в період з жовтня 2016 по квітень 2021, однак, відповідь на останню в матеріалах справи відсутня.

Докази направлення зазначеної вимоги відповідачу наявні в матеріалах справи.

Відповідач, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог зазначає, що 12.11.2015 між ним та ФОП Гончаровою Ксенією Юріївною (орендодавець) укладено договір оренди нежитлових приміщень № 2, відповідно до умов якого відповідачу в строкове платне користування (оренду) надано нежитлове приміщення по вул. Мате Залки, 1/12 в м. Києві.

Пунктом 1.2. та 1.3. Договору оренди закріплено, що приміщення надається в оренду знаходиться у розпорядженні орендодавця на підставі договору позички № 2/2014-0508 від 05.08.2014. Приміщення надається для використання орендарем (відповідачем) у підприємницькій діяльності.

Строк дії Договору оренди згідно пункту 6.1. сторонами встановлено до 12.11.2016.

Відтак, як вбачається з доводів відповідача та згідно наданих ним доказів останній користувався приміщенням у строк до 25.01.2017, що підтверджується підписаним сторонами Актом приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення, у відповідності до якого приміщення за Договором оренди повернуто відповідачем орендодавцю у задовільному стані.

Таким чином, починаючи з 26.01.2017 відповідач припинив користування орендованим приміщення за адресою м. Київ, вул. Мате Залки, 1/12, а відтак, згідно доводів відповідача не користувався та не споживав послуги за Договором, стягнення коштів за які позивачем заявлено.

Дані обставини позивачем не спростовуються та не заперечуються.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Положення частини 1 статті 180 ГК України кореспондуються зі статтею 628 ЦК України.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частинами 1 та 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи період виникнення між сторонами спірних правовідносин щодо надання та споживання житлово-комунальних послуг, суд зазначає, що положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 01.01.2016 (чинній станом на дату укладання Договору), закріплено наступні терміни:

комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до частини 1 статті 19 зазначеного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено, що споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частина 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Судом встановлено, що положення зазначеного вище закону не суперечать положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 01.05.2021 (чинного станом на дату прийняття даного рішення), частиною 1 статті 9 якого закріплено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Крім того, згідно зазначених судом вище статей 901 та 903 ЦК України також встановлено обов`язок замовника оплатити саме спожиті послуги виконавця.

Відтак, враховуючи те, що приміщення яким відповідач користувався не є його власністю (згідно наявних в матеріалах справи доказів), а останній користувався таким приміщенням саме на підставі Договору оренди з 12.11.2015 (п. 2.2.2. Договору оренди) до 25.01.2017 (Акт від 25.01.2017 приймання-передачі (повернення) нежилого приміщення), на переконання суду, відповідач повинен був сплачувати послуги з вивезення побутових відходів за Договором в межах зазначеного періоду, з огляду на фактичне споживання/отримання таких послуг у зв`язку з користуванням нежитловим приміщенням.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення заборгованість за період з 31.10.2016 по 30.04.2021, однак, враховуючи зазначені судом вище мотиви та їх обґрунтування, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо оплати послуг за Договором саме до відповідача, враховуючи межі заявлених вимог, саме за період з 31.10.2016 по 25.01.2017 в загальному розмірі 2 462, 44 грн, а саме: 615, 61 грн послуг за жовтень 2016, 615, 61 грн послуг за листопад 2016, 615, 61 грн за грудень 2016 та 615, 61 грн за січень 2017.

При цьому, суд вказує, що згідно позовної заяви сплачені відповідачем кошти за Договором в розмірі 4 319, 00 грн зараховано в попередні періоди, стягнення за якими наразі судом не заявляються.

Згідно встановлених судом обставин, факт оплати коштів в розмірі 4 319, 00 грн та порядок їх зарахування позивачем, а саме за періоди до жовтня 2016 відповідачем не заперечуються, а відтак є встановленою обставиною.

Частинами 1 та 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Водночас, враховуючи положення пунктів 2.3. та 2.5. такого Договору та з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, з яких вбачалося б за можливе встановити момент отримання відповідачем направлених позивачем рахунків-фактур за період з 31.10.2016 по 25.01.2017 для подальшого відрахування п`яти банківських днів, як це передбачається пунктом 2.3. Договору, судом наразі не вбачається можливості встановити, що зобов`язання у відповідача в цій частині є таким, що настало, а відтак і не вбачається підстав та можливості для нарахування пені. Посилання позивача на направлення актів і рахунків через програму Медок судом не приймаються, оскільки такий реестр наданий позивачем починаючи із 2018 року, та в рахунках вісутня інформація про наявність заборгованості за попередній період.

З огляду на встановлені судом обставини та з огляду на відсутність порушення відповідачем зобов`язань за Договором, суд не вбачає підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим, заява відповідача про застосування строків позовної давності судом не розглядається.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що судом не заперечуються та не спростовуються фактичні обставини щодо надання послуг за Договором, в тому числі за період з лютого 2017 по квітень 2021 та можливість їх відшкодування реальним споживачем таких послуг.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи зазначені сторонами доводи та заперечення, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем належними та допустимими доказами виникнення у відповідача обов`язку здійснювати оплату послуг за вивезення побутових відходів.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, будинок 23; ідентифікаційний код 33745659) до Фізичної особи-підприємця Лавриненка Сергія Євгеновича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) про стягнення 56 991, 00 грн - відмовити.

2. Судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 18.10.2022

Суддя Дмитро БАРАНОВ