ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/1463/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укравтологістика», місто Одеса,
до Фабрики «Варіант» Товариство з обмеженою відповідальністю, місто Харків,
про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укравтологістика», звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Фабрики «Варіант» Товариство з обмеженою відповідальністю, про стягнення основного боргу у розмірі 14 000,00 грн.

07 вересня 2022 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укравтологістика» до розгляду та відкрито позовне провадження у справі № 922/1463/22. Розгляд справи № 922/1463/22 визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами та було встановлено відповідачеві, згідно статті 251 Господарського процесуального кодексу України, строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позов.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у справі не скористався, як вбачається з відстеження за трек номером 208, ухвала суду від 07 вересня 2022 року є повернутою за відсутністю адресата за вказаною адресою по даті 01.10.2022. Водночас, до ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пп. 5 ч. 6 ст. 242 кодексу). Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі від 07 вересня 2022 року, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Як зазначено у позовній заяві, між позивачем та відповідачем було укладено заявку-договір № 2701-1/22 від 27 січня 2022 року про надання транспортних послуг (надалі «договір»). Відповідно до умов договору виконавець (позивач) від свого імені та за рахунок замовника (відповідача) надає транспортно-експедиційні послуги по організації перевезень вантажів автомобільним транспортом за маршрутом: м. Харків, вул. Шевченко, 325 м. Одеса, пос. Котовського, вул. Академіка Сахарова, 20. На виконання умов договору позивачем було організовано перевезення вантажу згідно Товарно-транспортної накладної № ВА-0000081 від 27 січня 2022 року. При цьому, по факту перевезення було складено податкову накладну № 658 від 28 січня 2022 року, зареєстровану в Єдиному державному реєстрі податкових накладних. Усього позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму 14 000,00 грн. Позивач зазначає, що 10 лютого 2022 року на адресу відповідача (трек номер 086) було направлено для підписання разом з іншими документами акт надання послуг № 40718 від 28 січня 2022 року та рахунок на оплату № 40718 від 28 січня 2022 року. Як зазначено у позовній заяві, жодних зауважень, заперечень, повідомлень про застосування оперативно-господарських санкцій або претензій щодо здійсненого перевезення чи наданих за його результатами документів від відповідача не надходило.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. В статті 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається зі змісту умов укладеного сторонами договору, він за своєю правовою природою є договором перевезення, тому окрім загальних положень Цивільного кодексу України щодо зобов`язань, правовідносини між сторонами мають бути врегульовані нормами глави 32 «Правове регулювання перевезення вантажів» ГК України, глави 64 «Перевезення» ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

У матеріалах справи міститься заявка-договір № 2701-1/22 від 27 січня 2022 року, яка підписана лише позивачем. За змістом цієї заявки-договору вбачається, що з м. Харків, вул. Шевченко, 325 до м. Одеса, пос. Котовського, вул. Академіка Сахарова, 20 автомобілем RENAULT PREMIUM BH8023ЕР / НОМЕР_1 (водій ОСОБА_1 ) має бути доставлена опалубка вагою 20,0 т до 28 січня 2022 року (включно), вартість доставки 14 000,00 грн. з ПДВ. Тобто, у зазначеній заявці-договору позивачем було визначено основні умови доставки вантажу.

Також, в матеріалах справи міститься товарно-транспортна накладна № ВА-0000081 від 27 січня 2022 року, яка підписна позивачем та відповідачем. За змістом цієї ТТН вбачається наступне: автомобіль - RENAULT PREMIUM BH8023ЕР; причіп FRUHAUF НОМЕР_1 ; автомобільний перевізник позивач; замовник (платник) та вантажовідправник відповідач; вантажоодержувач ТОВ «ПЛАТИНУМБУД»; пункт навантаження м. Харків, вул. Шевченко, 325; пункт розвантаження м. Одеса, пос. Котовського, вул. Академіка Сахарова, 20; водій ОСОБА_2 . У графі «Здав» міститься інформація про представника відповідача Шуфані Рані, Генеральний директор, підпис та печатка відповідача; у графі «Прийняв» водій ОСОБА_2 , його підпис; у графі «Прийняв» (відповідальна особа вантажоодержувача) міститься підпис. Тобто, відомості передбачені у ТТН співпадають з інформацією, що вказана у заявці-договору № 2701-1/22 від 27 січня 2022 року.

Крім цього, після надання послуг, позивач зареєстрував в ЄРПН (Єдиному реєстрі податкових накладних) податкову накладну від 28 січня 2022 року.

При цьому, суд звертає увагу, що з доданих до матеріалів справи документів, не вбачається встановлення строку для оплати послуг. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Водночас, як було зазначено, позивачем 10 лютого 2022 року на адресу відповідача (трек номер 086) було направлено для підписання разом з іншими документами акт надання послуг № 40718 від 28 січня 2022 року та рахунок на оплату № 40718 від 28 січня 2022 року. До суду надано квитанцію про оплату поштових послуг від 10 лютого 2022 за вказаним трек-номером.

Отже, проаналізувавши надані документи, враховуючи положення ст. 530 ЦК України, суд прийшов до висновку, що у відповідача настав строк для оплати наданих позивачем послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, позивачем доведено належними та вірогідними доказами, що ним було надано послуги з перевезення вантажу. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 14 000,00 грн. підтягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частини 3 та 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження здійснення повної оплати.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору у розмірі 2 481,00 грн., повністю покладаються на відповідача.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фабрика «Варіант» Товариство з обмеженою відповідальністю (61033, місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 325; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укравтологістика» (65104, місто Одеса, вулиця Академіка Вільямса, будинок 86; ) суму основного боргу у розмірі 14 000,00 грн. та судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 2 481,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "20" жовтня 2022 р.

Суддя Н.В. Калініченко