СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Харків Справа № 917/1916/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М. , суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

учасники справи не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Віва» (вх. 943 П/1)

на рішення господарського суду Полтавської області від 28.07.2022 (суддя Погрібна С.В., повний текст рішення складений 16.08.2022)

у справі №917/1916/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрЄвроМАЗ", с. Забір`я, Києво-Святошинський район, Київська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Віва", м. Кременчук, Полтавська область,

про стягнення 1 074 669,49 грн,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УкрЄвроМАЗ" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Віва" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 11.12.2020 № 63-20 в розмірі 759 629,60 грн та 150 119,12 грн пені, 30 864,14 грн 3% річних від простроченої суми, 99 931,43 грн збитків завданих інфляцією, 269 126 грн штрафу.

01.02.2022 позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач вказував, що відповідачем частково сплачена сума основного боргу у розмірі 117 500,40 грн, а відтак просить стягнути на його користь загальну заборгованість за договором - 642 129,20 грн, пеню - 150 119,12 грн, 3% річних від простроченої суми - 30 864,14 грн, збитки завдані інфляцією - 99 931,43 грн, штраф - 269 126 грн.

17.02.2022 позивач звернувся із заявою про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач вказував, що відповідачем частково сплачена сума основного боргу у розмірі 117 500,40 грн, а відтак просить стягнути на його користь загальну заборгованість за договором - 524 628,80 грн, пеню - 150 119,12 грн, 3% річних від простроченої суми - 30 864,14 грн, збитки завдані інфляцією - 99 931,43 грн, штраф - 269 126 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 28.07.2022 у справі №917/1916/21 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Віва" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрЄвроМАЗ" заборгованість за договором - 524 628,80 грн, пеню 75 059,56 грн., 3% річних від простроченої суми - 30 864,14 грн, збитки завдані інфляцією - 99 931,43 грн, штраф - 134 563,00 грн, судовий збір - 16 120,04 грн. В решті позову відмовлено. Здійснено повернення надміру сплаченого судового збору за подання позовної заяви з урахуванням зменшення розміру позовних вимог.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване наступним:

- матеріалами справи доведене належне виконання позивачем умов договору купівлі-продажу від 11.12.2020 №63-20 в частині передачі відповідачеві товару та виконання відповідачем умов наведеного правочину в частині оплати отриманого товару не у повному обсязі, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЄвроМаз» про стягнення основної заборгованості у сумі 524 628,80грн підлягають задоволенню в повному обсязі;

- за результатами перевірки наданого позивачем розрахунку суми пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних, судом першої інстанції встановлено його правомірність та арифметичну правильність;

- з огляду на обставини даної справи, часткове погашення відповідачем суми основного боргу, клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки до 10%, наявні правові підстави для зменшення суми штрафних санкцій на 50 %, стягнувши з відповідача 75 059,56грн пені та 134 563,00 грн штрафу.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Віва», з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій із посиланням на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, однак незгодою із визначеним судом співвідношенням такого зменшення, просить змінити рішення господарського суду Полтавської області від 28.07.2022 у справі №917/1916/21 в частині штрафних санкцій та стягнути з відповідача на користь позивача пеню у сумі 15 011,91грн, 3% річних у сумі 6 172,83грн, збитки завдані інфляцією у сумі 19 986,29грн, штраф у сумі 26 912,60грн. Одночасно апелянт просив поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Віва» посилалось на те, що місцевий господарський суд дійшов неправильного висновку щодо зменшення лише нарахованої позивачем суми пені та штрафу на 50%, оскільки відповідач не може нести відповідальність за будь-які порушення господарської дисципліни, що сталися не його вини, адже мало місце, зокрема, введення на території України карантину у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів Украіни під 11.03.2020 № 211 «Про запобігання та протидії на території України коронавірусу COVID-19» з подальшими змінами та доповненнями, утруднення ведення господарської діяльності в умовах карантину, а також подальше введення на території України воєнного стану.

Системою автоматизованого розподілу справ між суддями протоколом від 15.09.2022 для розгляду справи №917/1916/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., судді Слободін М.М., Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 у справі №917/1916/21 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія Віва» (вх.943 П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 28.07.2022 у справі №917/1916/21 залишено без руху; встановлено протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали апелянту усунути недоліки, а саме: подати до Східного апеляційного господарського суду: докази сплати (доплати) судового збору у встановленому відповідним законодавством порядку та розмірі (6 127,53грн).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 у справі №917/1916/21 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Віва» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 28.07.2022 у справі №917/1916/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Віва» (вх. 943 П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 28.07.2022 у справі №917/1916/21; призначено справу до розгляду на 18.10.2022 о 09:00 у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 131; повідомлено учасників апеляційного провадження про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні; доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті; доведено до відома учасників апеляційного провадження про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість направлення заяв по суті справи за допомогою системи «Електронний суд» та засобами електронної пошти із накладанням кваліфікованого електронного підпису; встановлено позивачу строк до 11.10.2022 включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії та доданих до нього документів іншій стороні у справі в порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України; встановлено учасникам справи строк до 11.10.2022 включно для подання до Східного апеляційного господарського суду заяв та клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги з доказами надіслання їх копій іншим учасникам справи; повторно витребувано у господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1916/21.

05.10.2022 до Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрЄвроМАЗ» зазначало наступне:

- договір між сторонами спору було укладено через 9 місяців після запровадження дії карантину та задовго до повномасштабного вторгнення російської федерації проти України, а саме 11.12.2020, тому посилання апелянта на відповідні обставини як на причини невиконання взятих на себе зобов`язань та підстави для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій є необґрунтованими;

- відповідачем допущено системне порушення взятих на себе перед позивачем зобов`язань в частині здійснення грошових розрахунків, тому відповідна поведінка не може свідчити про наявність підстав для зменшення нарахованих штрафних санкцій;

- штрафні санкції у позовній заяві розраховані позивачем станом на 30 листопада 2021 року, а під час розгляду справи позивач не подавав клопотань про збільшення розміру позовних вимог, тому подальший перегляд штрафних санкцій та їх зменшення не буде відповідати заподіяним відповідачем збитків та принципу дотримання балансу інтересів обох сторін спору.

07.10.2022 до Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява, в якій останній, посилаючись на неможливість прибуття у судове засідання, просив здійснити розгляд справи за його відсутності.

18.10.2022 до Східного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «ВК «Віва», посилаючись на загострення воєнної небезпеки, просить відкласти розгляд справи на іншу дату.

Розглянувши подане апелянтом клопотання про відкладення розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з того, що відповідно до вимог пункту 11 статті 270 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, коли спір не може бути вирішено в даному засіданні, зокрема, через нез`явлення в засідання учасника справи стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

У розумінні положень Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, приписів Господарського процесуального кодексу України сторонам та учасникам справи гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття розумності строку визначається окремо для кожної справи, є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення. Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам у справі були створені рівні та належні умови для надання усіх необхідних доказів, явка сторін не була визнана судом обов`язковою, позиція відповідача стосовно оскаржуваного рішення повно викладена в апеляційній скарзі, подальше відкладення розгляду справи не повинно ставити під сумнів принцип розгляду справи впродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 11.12.2020 між ТОВ "Виробнича компанія "ВІВА" та ТОВ "УкрЄвроМАЗ" було укладено договір купівлі-продажу №63-20, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця товар в кількості та по ціні, що вказані нижче, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити його вартість у порядку і на умовах, визначених договором (найменування товару: автомобіль вантажний шасi MA3-5340C2-585-013, шaci Y3M5340C2L0002046 загальною вартістю разом з ПДВ - 1 345 630,00грн). Покупець зобов`язується оплатити вартість товару, в порядку визначеному розділом з даного договору.

За умовами наведеного договору:

- приймання-передача товару здійснюється за адресою Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, 64а, протягом 3 робочих днів з дня отримання повідомлення від Покупця на електронну пошту azaa ukreuromaz.com листа про готовність до приймання-передачі товару (п.2.1 договору);

- приймання-передача товару і обов`язки продавця з передачі товару вважаються виконаними з дня підписання уповноваженими представниками сторiн акту приймання-передачі товару, який є невід`ємною частиною договору та підтверджує належну якість, комплектність та кiлькiсть товару на момент його приймання-передачі (п.2.2 договору);

- до дня надходження 100% оплати за товар на поточний рахунок продавця, товар знаходиться на відповідальному зберіганні на складі ТОВ «ВК «BIBA» за адресою Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, 64а, згідно договору відповідального зберігання № 240 вiд 29.10.2020 (п.2.3 договору);

- право власності на товар переходять вiд продавця до покупця з дня підписання акту приймання-передачі товару (п.2.4 договору);

- покупець оплачує 100% вартості товару, визначеної в п. 1.1. договору, що становить 1345 630,00 грн з урахуванням ПДВ, в термін до 29.12.2020 включно, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця (п.3.1 договору);

- моментом здійснення оплати вважається факт зарахування на поточний рахунок продавця грошових коштів в сумі, визначеній в п. 3.1. договору, в повному обсязі, що підтверджується банківською випискою. Оплата товару здійснюється покупцем в гривнях на підставі договору (п.3.2 договору);

-у випадку порушення продавцем строків поставки товару, він зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмiрi подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаного в строк зобов`язання за кожний день прострочення (п.4.1 договору);

- у випадку порушення покупцем строків оплати вартості товару, він зобов`язаний сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаного в строк зобов`язання за кожний день прострочення. У разі прострочення покупцем строків оплати більше ніж на 5 календарних днів, покупець додатково сплачує штраф 20 % від суми договору. Період нарахування пені за даним договором не обмежений 6 місяцями, пеня нараховується протягом всього періоду прострочення (п.4.2 договору);

- сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували пі час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо епідемія, епізоотія, війна тощо) (п.6.1 договору);

- сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом трьох днів з дня їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі (п.6.2 договору);

- доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи. я видаються Торгово-промисловою палатою України або органом. До компетенції якого належать обставини (міліція, пожежна служба, гідрометеорологічна служба та iншi) (п.6.3 договору);

- у разі коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 30 днів, кожна сторін в установленому порядку має право розірвати цей Договір. У разі попередньої оплат постачальник повертає замовнику кошти протягом трьох днів з дня розірвання цього договору (п.6.4 договору);

- даний договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представникам сторін і діє 12 (дванадцять) місяців, але в будь якому випадку - до повного виконання сторонам своїх обов`язків за цим договором (п.7.1 договору).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

На виконання умов договору від 11.12.2020 №63-20 позивач передав відповідачу товар, що підтверджується видатковою накладною від 11.12.2020 №85 (а.с. 25), актом приймання-передачі (а.с. 26), які підписані сторонами та скріплені печатками товариств та Довіреністю № 717 від 11.12.2022 на отримання Товару.

Відповідач частково сплатив вартість отриманого товару, в зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість в сумі 524 628,80 грн (станом на час прийняття рішення, з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог).

Часткова оплата виниклої заборгованості підтверджується наступними платіжними дорученнями: №680 від 19.02.2021 на суму 80 000,00 грн, № 868 від 15.04.2021 на суму 201 000,00 грн, № 1518 від 18.10.2021 на суму 58 750,40 грн, № 1519 від 18.10.2021 на суму 58 750,00 грн, № 1601 від 25.10.2021 на суму 70 000,00 грн, № 1760 від 26.11.2021 на суму 58 750,00 грн, № 1761 від 26.11.2021 на суму 58 750,00 грн, № 2073 від 28.01.2022 на суму 58 750,40 грн, № 2074 від 28.01.2022 на суму 58 750,00 грн, № 2135 від 14.02.2022 на суму 58 750,20 грн, № 2134 від 14.02.2022 на 58 750,20 грн. (а.с. 18- 24, 70-71, 110-111).

Посилаючись на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Віва» взятих на себе за договором купівлі-продажу від 11.12.2020 №63-20, Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрЄвроМАЗ» звернулось до господарського суду з позовом (з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог) про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 524 628,80грн, 150 119,12 грн пені, 30 864,14 грн 3% річних від простроченої суми, 99 931,43 грн збитків завданих інфляцією, 269 126 грн штрафу.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи доведення матеріалами справи факту виконання позивачем умов договору купівлі-продажу від 11.12.2020 №63-20 в частині продажу відповідачеві товару на суму 1 345 630,00грн у повному обсязі, а також часткового невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання в частині сплати отриманого товару на суму 524 628,00грн, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЄвроМаз» в частині стягнення суми основної заборгованості у повному обсязі.

Апелянтом законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення основної заборгованості не оскаржується.

Предметом апеляційного оскарження у даній справі є питання зменшення нарахованих пені, штрафу, 3% річних та інфляційних витрат за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу до 10%.

За змістом ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Як зазначено вище, у відповідності до умов пункту 4.2 договору купівлі-продажу від 11.12.2020 №63-20 у випадку порушення покупцем строків оплати вартості товару, він зобов`язаний сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаного в строк зобов`язання за кожний день прострочення. Період нарахування пені за даним договором не обмежений 6 місяцями, пеня нараховується протягом всього періоду прострочення.

З наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що останнім нараховано пеню у сумі 150 119,12грн, а саме за період з 30.12.2021 по 18.02.2021 у сумі 22 542,34грн, з 19.02.2021 по 14.04.2021 у сумі 24 307,02грн, з 15.04.2021 по 17.10.2021 у сумі 84 966,22грн, з 18.10.2021 по 24.10.2021 у сумі 3 087,90грн, з 25.10.2021 по 25.11.2021 у сумі 13 072,84грн, з 26.11.2021 по 01.12.2021 у сумі 2 122,80грн.

Перевіривши правильність розрахунку пені, колегія суддів дійшла висновку про те, що розмір та період нарахування пені відповідає вимогам ЦК України, ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та умовам договору, укладеного між сторонами спору.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України.

При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорi можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вiльними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актiв цивiльного законодавства, звичапв ділового обороту, вимог розумності та справедливостi.

У відповідності до умов пункту 4.2 договору купівлі-продажу від 11.12.2020 №63-20, укладеного між сторонами спору, у разі прострочення покупцем строків оплати більше ніж на 5 календарних днів, покупець додатково сплачує штраф 20 % від суми договору.

Таким чином, враховуючи розмір основної заборгованості у сумі 1 345 630,00грн, позивачем було заявленого до стягнення з відповідача штраф за прострочення покупцем строків оплати більше ніж на 5 календарних днів у сумі 269 126,00грн.

Перевіривши правильність розрахунку штрафу, колегія суддів дійшла висновку про те, що розмір його нарахування відповідає вимогам ЦК України, ГК України та умовам договору, укладеного між сторонами спору.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.

За змістом цієї норми закону нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за весь час користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 № 464/3790/16-ц, від 16.01.2019 №373/2054/16-ц, від 20.03.2019 №761/26293/16-ц, від 23.10.2019 № 723/304/16-ц.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних на суму 30 864,14грн та інфляційних на суму 99 931,43грн, суд апеляційної інстанції зазначає про їх обґрунтованість та арифметичну правильність.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 10%, посилаючись на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Віва» не може нести відповідальність за будь-які порушення господарської дисципліни, що сталися не його вини, адже мало місце, зокрема, введення на території України карантину у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів Украіни під 11.03.2020 № 211 «Про запобігання та протидії на території України коронавірусу COVID-19» з подальшими змінами та доповненнями, а в подальшому введення на території України воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації.

Місцевий господарський суд, враховуючи обставини даної справи, часткове погашення відповідачем суми основного боргу, дійшов до висновку за можливе зменшити суму штрафних санкцій на 50 %, стягнувши з відповідача 75 059,56 грн пені та 134 563,00 грн штрафу.

Щодо наведеного та незгоду апелянта з відповідним висновком суду першої інстанції, а також стягнення нарахованих позивачем інфляційних витрат та 3% річних, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є дискреційним правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду також вказала, що пеня, відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що це не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважала справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у стягненні процентів річних з цих підстав.

Таким чином, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду суд з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, може зменшити загальний розмір неустойки як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання та відмовити у їх стягненні (п.25 постанови Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №910/8396/20).

Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду.

Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

При цьому, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 917/104/19, від 21.11.2019 у справі № 916/553/19, від 07.11.2019 у справі №920/437/19, від 11.02.2020 у справі № 911/867/19, від 25.02.2020 від у справі № 904/2542/19.

Інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Аналіз наведеного свідчить, що питання зменшення судом відсотків річних підлягає дослідженню судом передусім за надання оцінки умовам встановлення сторонами правочину їх розміру, відмінного від визначеного законом, натомість у даній справі позивачем відповідні вимоги були заявлені саме у відповідності до положень чинного законодавства та за відсутності окремого погодженого розміру, визначеного договором, що свідчить про відсутність підстав для зменшення судом відповідних інфляційних витрат та відсотків річних та відповідає критерію дотримання балансу інтересів кредитора та боржника.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Аналогічна правова позиція також міститься у висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, та у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 920/437/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 13.05.2020 у справі № 912/2386/19.

Враховуючи наведене та зважаючи на те, що місцевим господарським судом було надано оцінку ступеню виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару, балансу інтересів обох сторін спору, загальній ціні спору, дотримання судом першої інстанції принципів добросовісності, розумності та справедливості засад судочинства, судова колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо зменшення суму штрафних санкцій на 50 %, стягнення з відповідача пені на суму 75 059,56 грн, штрафу на суму 134 563,00 грн, 3% річних на суму 30 864,14грн та інфляційних витрат на суму 99 931,43грн.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зауважити на тому, що укладення сторонами спору договору купівлі-продажу від 11.12.2020 №63-20, передача позивачем товару на виконання умов договору та порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань мало місце вже після введення на території України карантину, спричиненого коронавірусною хворобою SARS COVID-19, а також до введення на території України воєнного стану у зв`язку зі триваючою збройною агресією російської федерації проти України, з урахуванням чого відповідні доводи апелянта не свідчать про наявність у даному випадку ознак форс-мажору під час виконання зобов`язання та не спростовують висновків місцевого господарського суду щодо часткового задоволення клопотання про зменшення судом розміру нарахованих штрафних санкцій.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді судового рішення та не є підставою для його скасування.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області від 28.07.2022 у справі №917/1916/21 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Віва» (вх. 943 П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 28.07.2022 у справі №917/1916/21 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 28.07.2022 у справі №917/1916/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.10.2022

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін

Суддя І.А. Шутенко