ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1301/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Гончарук О.М. - адвокат, довіреність № 01/12-21 від 01.12.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Фізичної особи-підприємця Рижака Олександра Івановича

про стягнення 15 641,53 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 15641,53 грн. завданих збитків в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів "Volkswagen Passat" д/н НОМЕР_1 та "DAF" д/н НОМЕР_2 , останнім було завдано механічних пошкоджень. Винним у скоєнні адміністративного порушення за ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_1 - водія "DAF" д/н НОМЕР_2 . В подальшому СК "ПЗУ Україна" (Страховою компанією відповідача) 27395,53 грн. було відшкодовано позивачу за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Проте, оскільки такого розміру відшкодування не вистачає для повного погашення завданих збитків, що складають 43037,06 грн., позивачем сплачено зазначену 15641,53 грн. ОСОБА_2 (страхувальнику). Обґрунтовуючи вимоги положеннями ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України, позивач пред`явив позовні вимоги до ФОП Рижука О.І.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 08.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

21.01.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого позивач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що розрахунок страхового відшкодування вказує, що вартість відновлювального ремонту застрахованого т/з становить 43037,06 грн. на підставі рахунку № 091 від 31.10.19 виданого ПП Тищенко І.В. (тобто підприємця, який здійснював ремонт транспортного засобу "Фольцваген"). Але до матеріалів справи надано лише копію рахунку № 091 від 29.10.2019, відповідно до якого сума ремонтних робіт з урахуванням вартості запчастин складає 33038,27 грн.

Тобто відповідач наполягає на тому, що сума збитків у розмірі 43037,06 грн. не підтверджена жодним належним та допустимим доказом.

Відповідач відзначив, що в матеріалах справи відсутні докази щодо оплати страховою компанією ПрАТ СК "ПЗУ Україна" частини страхового відшкодування у сумі 27 395,53 грн., а також не подано доказів щодо підстав стягнення 15 641,53 грн.

Крім наведеного вище, відповідач звертав увагу суду на те, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді автомобіля є меншою за страхову суму (ліміт відповідальності 100 000 грн.) відшкодування шкоди, заподіяної майну, а отже підлягає сплаті страховиком ПрАТ СК "ПЗУ Україна".

02.02.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому відзначено, що про укладання договору прямого урегулювання, та кількість учасників є відкритою, та знаходиться на сайті МТСБУ, як і список учасників договору прямого врегулювання. серед яких є і ПрАТ "Страхова компанія "АРКС", і ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна". Відповідно до договору прямого врегулювання розрахунки за вказаний страховий випадок відбулись у рамках договору прямого врегулювання, між ПрАТ "Страхова компанія "АРКС", і ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна".

Щодо розрахунку страхового відшкодування позивачем повідомлено, що позивачем помилково додано рахунок від станції технічного обслуговування на суму 33038,27 грн., складений відповідно до непогодженої ремонтної калькуляції, та додано коректний рахунок та ремонтну калькуляцію, в якій враховано всі пошкодження отримані у результаті дорожньо-транспортної пригоди, та зафіксовані в акті огляду.

Також позивач відзначив, що заперечення відповідача у відзиві щодо достатнього рівня ліміту полісу оплати є не релевантним, так як відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів" відшкодовано витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Проте, у відповідності до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком (у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні) повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Ухвалою суду від 07.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу № 906/1301/21 до судового розгляду по суті.

15.09.2022 від відповідача надійшли письмові пояснення, згідно яких відповідач просив вважав неналежними подані позивачем докази та просив відмовити в задоволенні позову.

Позивач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в судові засідання не направляв, про причини неявки суд не повідомляв, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення адресату поштового відправлення..

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з постанови Голосіївського районного суду м. Києва, 06.10.2019 о 12 год. 25 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "DAF", д.н.з. НОМЕР_2 , з причіпом Michieletto, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ФОП ОСОБА_3 , в м. Києві проїжджаючи по Південному мосту, не вибрав безпечного інтервалу. В результаті вищевказаних дій здійснив зіткнення з автомобілем "Volkswagen Passat", д.н.з. НОМЕР_1 . Вказаними діями, ОСОБА_1 вчинив порушення п. 13.1 ПДР України, що призвело до пошкоджень вищевказаних транспортних засобів. А отже вчинив правопорушення за ст. 124 КУпАП України.

Згаданою вище постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами у справі, що власниками транспортних засобів - учасників ДТП є ОСОБА_2 ("Volkswagen Passat", д.н.з. НОМЕР_1 ) та Фізична особа-підприємець Рижак Олександр Іванович ("DAF", д.н.з. НОМЕР_2 ).

Цивільно-правова відповідальність Фізичної особи-підприємця Рижака О.І. була застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна".

ОСОБА_2 (страхувальник), в свою чергу, 17.04.2019 уклав з Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" договір добровільного страхування наземного транспорту № 46а9дж. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "Volkswagen Passat", д.н.з. НОМЕР_1 . У відповідності до умов вказаного договору страхування ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

З відкритих джерел, а саме: сайту МТСБУ (https://mtsbu.ua/ua/for_consumers/119428/) вбачаєтьчся, що позивач - ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" та страховик ФОП Рижак О.І. - ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", є учасниками угоди про пряме врегулювання збитків.

Позивач зазначив, що Гуржій О.І. звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку (а.с. 10-12) та надав всі необхідні документи. На підставі наданої заяви та документів було розраховано розмір страхового відшкодування, який складає 43 037,06 грн.

Розмір страхового відшкодування, сплаченого в рамках договору про пряме врегулювання збитків склав 27395,53 грн. (а.с. 36).

Позивачем в свою чергу було складено страховий акт АRХ2511015 від 01.11.2019 та було сплачено страхове відшкодування у розмірі 15641,53 грн. (43 037,06 грн. - 27395,53 грн.) (а.с. 40), що не покриває поліс обов`язкового страхування ЕР184477315 страхової компанії відповідача - ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна".

Водночас, до позовної заяви позивачем додано ремонтну калькуляцію на 33038,27 грн., аркуш перевірки даних та рахунок ПП Тищенко І.В. також на суму 33038,27 грн. (а.с. 25-28).

При подальшому розгляді справи, до відповіді на відзив позивач додав ремонтну калькуляцію та рахунок ПП Тищенко І.В. на суму 43037,06 грн., зазначивши, що попередні документи подано суду помилково і такі складені відповідно до непогодженої ремонтної калькуляції.

Позивач направив відповідачу претензію за вих. № 0018565/інс від 13.01.2020 (а.с. 41) щодо сплати 15 641,853 грн. різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Відповідач в свою чергу відповідач повідомив відповідним листом позивача (а.с. 42), що вважає таку вимогу безпідставною.

З метою захисту своїх прав та інтересів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як вбачається з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

В даному випадку матеріалами справи залишається невстановленою належними, безспірними та допустимими доказами сума збитків, тобто фактичних втрат, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням речі.

Як зазначалося раніше, до позовної заяви позивачем додано ремонтну калькуляцію на 33038,27 грн., аркуш перевірки даних та рахунок ПП Тищенко І.В. також на суму 33038,27 грн. (а.с. 25-28). А при подальшому розгляді справи, до відповіді на відзив позивач додав ремонтну калькуляцію та рахунок ПП Тищенко І.В. на суму 43037,06 грн., зазначивши, що попередні документи подано суду помилково і такі складені відповідно до непогодженої ремонтної калькуляції.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши наявні в справі докази фактичних витрат на ремонт пошкодженого автомобіля ремонтні калькуляції на 33038,27 грн. та 43037,06 грн., аркуш перевірки даних та рахунки ПП Тищенко І.В., суд дійшов висновку, що позивачем не подано суду належних, допустимих та переконливих доказів, які б підтверджували відповідність витрат на ремонт транспортного засобу одній з поданих суду калькуляцій та рахунків.

Враховуючи, що наведені документи є спірними та взаємовиключаючими один одного, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими належними доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 26.10.22

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2,3 - сторонам (рек.)