ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року Справа № 925/457/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від позивача Тищенко Ю.П. - адвокат,

від відповідача представник не з`явився,

від Черкаської обласної прокуратури Куліш А.А. - прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця Горового Геннадія Борисовича,

м. Черкаси

до Новодмитрівської сільської ради, с. Нова Дмитрівка,

Золотоніського району, Черкаської області

за участю Черкаської обласної прокуратури

про визнання поновленим договору оренди землі та визнання

укладеною додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області з позовом звернувся фізична особа-підприємець Горовий Геннадій Борисович до Черкаської обласної державної адміністрації про:

- визнання поновленим договору оренди землі від 05 червня 2008 року, укладеним між Золотоніською районною державною адміністрацією та фізичною особою-підприємцем Горовим Геннадієм Борисовичем, який зареєстровано в Золотоніському райвідділі Черкаської регіональної філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України від 24 червня 2008 року за №00;

- визнання укладеною між фізичною особою-підприємцем Горовим Геннадієм Борисовичем та Черкаською обласною державною адміністрацією додаткову угоду до договору оренди землі від 05 червня 2008 року зареєстрованого у Золотоніському райвідділі Черкаської регіональної філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України від 24 червня 2008 року за №00 в редакції позивача.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18 травня 2021 року.

Ухвалою суду від 18 травня 2021 року відкладено підготовче засідання на 11 год. 00 хв. 10 червня 2021 року.

Ухвалою суду від 10 червня 2021 року здійснено заміну первісного відповідача Черкаську обласну державну адміністрацію належним відповідачем Новодмитрівською сільською радою. Відкладено підготовче засідання на 10 год. 00 хв. 06 липня 2021 року.

Ухвалою суду від 06 липня 2021 року провадження у справі №925/457/21 зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №903/1030/19.

Ухвалою суду від 09 серпня 2022 року провадження у справі №925/457/21 поновлено. Продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Підготовче засідання суду призначено на 10 год. 00 хв. 20 вересня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 10 год. 30 хв. 18 жовтня 2022 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Прокурор в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

В матеріалах справи міститься клопотання відповідача про розгляд справи за відсутності його представника (а.с. 143).

Від первісного відповідача - Черкаської обласної державної адміністрації до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому останній проти позову заперечував з підстав наведених у відзиві на позов.

Зокрема, первісний відповідач вказував, що позивачем не дотримано вимог статті 33 Закону України Про оренду землі (у редакції закону чинного на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки позивачем разом із заявою про поновлення договору оренди землі на новий строк не було подано проекту додаткової угоди до договору.

У відповіді на відзив позивач підтримав свої вимоги викладені у позові, а з доводами первісного відповідача не погодився.

В судовому засіданні, яке відбулося 18 жовтня 2022 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/457/21.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та прокурора, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 15 серпня 2003 року між Золотоніською районною державною адміністрацією (орендодавець) та приватним підприємцем Горовим Геннадієм Борисовичем (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано Золотоніським районним земельно-кадастровим бюро за №3 від 24 жовтня 2003 року.

Згідно п. 1.1. договору Золотоніська районна державна адміністрація на підставі розпорядження голови РДА №329 від 16 липня 2003 року зобов`язалася надати, а приватний підприємець Горовий Геннадій Борисович - прийняти у тимчасове користування на умовах оренди земельну ділянку із земель загального користування загальною площею 0,30 га в адмінмежах Домантівської сільської ради за межами с. Домантово.

Згідно п. 1.3. договору земельна ділянка передається під розміщення бази відпочинку без зміни її цільового призначення терміном на 5 років з 16 липня 2003 року по 16 липня 2008 року.

15 лютого 2008 року позивач звернувся до Золотоніської районної державної адміністрації з проханням продовжити термін дії договору від 15 серпня 2003 року.

05 червня 2008 року між Золотоніською районною державною адміністрацією (орендодавець) та приватним підприємцем Горовим Геннадієм Борисовичем (орендар) було укладено новий договір оренди землі, який зареєстровано у Золотоніському райвідділі Черкаської регіональної філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24 червня 2008 року за №00.

24 червня 2008 року сторонами було підписано акт прийому-передачі земельної ділянки.

У відповідності до п.7 договір укладено терміном на 5 років з дати реєстрації договору оренди.

Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

У зв`язку з прийняттям Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності №5245-VI від 06 вересня 2012 року розпорядником спірної земельної ділянки стала Черкаська обласна державна адміністрація.

Частиною першою статті 124 ЗК України передбачено, що 1. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України Про оренду землі.

Законом України Про оренду землі визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України Про оренду землі під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Об`єктом оренди є земельна ділянка.

За змістом статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Як зазначалося вище згідно п. 7. договору оренди землі після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та статтею 33 Закону України Про оренду землі.

З урахуванням умов п. 7 договору від 05 червня 2008 року договір оренди діяв до 24 червня 2013 року.

Позивач вказує, що 07 березня 2013 року звернувся до Черкаської обласної державної адміністрації (орендодавця за законом) з клопотанням про поновлення договору оренди землі на новий строк та додав до клопотання проект додаткової угоди до договору.

Проте, орендодавцем не було прийнято відповідного рішення з цього питання в установленому законом порядку та укладено додаткової угоди до договору з орендарем.

Судом враховано, що станом на 07 березня 2013 року ст. 33 Закону України Про оренду землі діяла в редакції Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (речення перше частини другої статті 33 Закону № 161-XIV). До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (частина третя статті 33 цього Закону).

Отже, стаття 33 Закону №161-XIV прямо передбачала подання орендарем у строки, визначені у частині другій цієї статті, повідомлення саме про поновлення договору оренди землі та проект додаткової угоди про таке поновлення. Шляхом надсилання орендодавцю відповідного письмового повідомлення орендар мав завчасно продемонструвати наявність у нього наміру продовжити користування земельною ділянкою. А орендодавець, будучи обізнаним із таким наміром, отримував можливість спланувати подальші дії у зв`язку зі спливом строку договору оренди землі, зважити доцільність пошуку інших потенційних орендарів, а за їх наявності - зіставити пропоновані ними умови оренди з умовами, викладеними у проекті додаткової угоди, яку надав орендар.

Велика Палата Верховного Суду вказала у своїй постанові від 31 серпня 2021 року зі справи №903/1030/19, що незалежно від того, чи бажають сторони змінити умови оренди на майбутнє, покладення на орендаря обов`язку з надсилання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом відповідної додаткової угоди до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них. Якщо орендар розраховував на відсутність потенційних орендарів (про яких орендодавець не зобов`язаний повідомляти) та завчасно не надіслав орендодавцеві лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, а просто продовжив користуватися земельною ділянкою після спливу строку цього договору, він втрачав право оренди та ризикував отримати відмову орендодавця в укладенні нового договору оренди землі.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті 33 Закону № 161-XIV).

Так Велика Палата Верховного Суду своєю постановою від 31 серпня 2021 року зі справи №903/1030/19 підтримала власний правовий висновок щодо застосування частини шостої статті 33 Закону України Про оренду землі (в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 5 грудня 2019 року № 340-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству), визначивши, що передбачені в частинах першій п`ятій і шостій статті 33 Закону підстави для поновлення договору оренди землі пов`язані між собою, а тому для поновлення договору оренди землі в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, є необхідним надіслання орендарем повідомлення орендодавцю про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі разом з проектом додаткової угоди.

Таке поновлення не є автоматичною пролонгацією орендних відносин й обов`язково оформлюється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а в разі якщо орендодавець цього не робить у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту в резолютивній частині рішення суду.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: баланс імовірностей (balance of probabilities) або перевага доказів (preponderance of the evidence); наявність чітких та переконливих доказів (clear and convincing evidence); поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt).

Стандарт доказування вірогідності доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом враховано, що позивач надав суду в якості письмових доказів засвідчену копію листа - звернення до орендодавця про поновлення договору оренди землі від 07 березня 2013 року (а.с. 17).

В листі зазначається про додаток до листа - додаткова угода 2 арк. 3 екземпляри.

Проте, в листі-повідомленні позивача, що був наданий суду державною адміністрацією не зазначається про долучення будь-яких додатків до нього (а.с. 80).

Крім того, матеріали справи не містять самого проекту додаткової угоди до договору в редакції станом на 07 березня 2013 року.

Під час розгляду справи представник позивача пояснив суду, що лист від 07 березня 2013 року був зареєстрований в ГУ Держземагенства у Черкаській області 07 березня 2013 року за вх. №1589/01/01-23.

Водночас, судом враховано, що даний лист був адресований орендодавцю - Черкаській обласній державній адміністрації.

Також позивач 26 лютого 2016 року звертався до Черкаської обласної державної адміністрації із заявою про поновлення договору оренди землі, проте, проекту додаткової угоди до відповідної заяви додано не було (а.с. 18).

З проектом додаткової угоди в редакції 2020 року (а.с. 21) орендар звернувся до Черкаської обласної державної адміністрації лише із заявою від 02 липня 2020 року.

Тобто, вже після закінчення строку дії договору оренди від 05 червня 2008 року.

Не направлення орендодавцю у визначений договором строк проекту додаткової угоди унеможливило його перевірку на відповідність вимогам закону та узгодження орендодавцем з орендарем (за необхідності) істотних умов договору та прийняття відповідного рішення.

З позовом про укладання додаткової угоди в судовому порядку орендар звернувся до суду лише 06 квітня 2021 року, тобто майже через вісім років після закінчення строку дії договору.

Крім того, після заміни відповідача по справі на Новодмитрівську сільську раду позивач не уточнив своїх позовних вимог (не змінив їх) в частині змісту наведеної в позові додаткової угоди, яку він просить укласти в судовому порядку щодо назви орендодавця.

Оскільки в даному випадку саме орендарем було порушено порядок поновлення договору оренди землі на новий строк суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 20 жовтня 2022 року.

Суддя А.В.Васянович