РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2022Справа № 905/395/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтаженерго Україна»

про стягнення 426 200, 00 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтаженерго Україна» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 426 200, 22 грн., з яких: 64 683, 15 грн - штраф у сумі 7 % від договірної ціни, 284 513, 40 грн - пеня та 77 003, 67 грн - штраф у розмірі суми податкового кредиту з ПДВ.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору підряду №6388-ДОЭ від 14.04.2021 в частині здійснення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також порушення строку початку робіт, у зв`язку з чим позивачем нараховані штрафи та пеня.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.05.2022 у справі № 905/395/22 передано позовну заяву Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтаженерго Україна» про стягнення 426 200, 22 грн. до Господарського суду міста Києва.

12.07.2022 матеріали позовної заяви Громадської спілки «Українська ліга авторських та суміжних прав» надійшли до Господарського суду міста Києва та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд судді Щербакова С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 позовну заяву Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» - залишено без руху. Встановлено Акціонерному товариству «ДТЕК Донецькі електромережі» строк для усунення недоліків позовної заяви.

29.07.2022 до суду надійшла заява Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

19.08.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтаженерго Україна» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зокрема зазначає, що договір не містить ні чіткої дати початку робіт, ні конкретної дати закінчення робіт, ні проміжку часу протягом якого роботи повинні були виконані підрядником. Крім того, відповідач зазначає, що вимоги позивача в частині стягнення штрафу у розмірі суми податкового кредиту в порядку п. 2.6. договору також не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем було подано до ДПС податкову накладну № 1 від 22.04.2021 для її реєстрації, проте остання не була прийнята, в подальшому такі дії було оскаржено відповідачем до суду та рішенням Окружного адміністративного суду від 11.11.2021 у справі № 640/20032/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтаженерго Україна» до Державної податкової служби України задоволено повністю.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2021 між Акціонерним товариством «ДТЕК Донецькі електромережі» (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Монтаженерго Україна» (далі - підрядник) укладено договір підряду № 6388-ДОЭ, умовами яого передбачено, що замовник доручає, а підрядник зобов`язується відповідно до умов договору, виконати роботи (код Робіт згідно державного класифікатора продукції та послуг: 43.21.10) з будівництва /реконструкції КЛ-6кВ ТП-1-ТП-16 м. Покровськ (КЛ-6 кВ ТП-1-ТП-16, інв. №41/0000 (КЭС-9/000)). Покровський РЕМ (надалі іменований "Об`єкт"), а замовник приймає та оплачує належним чином виконані роботи.

Відповідно до п. 2.1. договору, договірна ціна робіт (додаток 1 до договору) визначається на основі Кошторису, що є невід`ємною частиною договору (Додаток 2 до Договору), і становить 924 044, 00 грн, в тому числі ПДВ 154 007, 33 грн.

Згідно п. 2.2. договору, розрахунки за цим договором будуть здійснюватися шляхом перерахувания авансового платежу, сплати проміжних платежів та остаточного розрахунку.

Пунктом 2.2.1. договору визначено, що замовник перераховує підряднику аванс: в розмірі 462 022, 00 грн, що становить 50% від договірної ціни, для придбання підрядником необхідних матеріалів та обладнання згідно з додатком 4.

За умовами п. 2.2.2. договору, авансовий платіж здійснюється після підписання цього договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника у розмірі, передбаченому п.п. 2.2.1 цього договору на підставі наступних документів, наданих підрядником:

a) листів-розрахунків (за формою, передбаченою додатком 5), до якого повинно бути надано обгрунтування сум авансу з зазначенням переліку та кількості матеріалів/Обладнання, запланованого до придбання, а також найменування постачальників матеріалів/Обладнання. Такі листи-розрахунки разом з додатками будуть невід`ємними частинами цього договору;

б) оформленого підрядником рахунку на отримання авансу.

Відповідно до п. 3.1 договору, підрядник зобов`язаний розпочати виконання робіт протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту надання йому Будівельного майданчика (фронту робіт), передачі необхідної Проектної документації за актами приймання-передачі, передачі необхідних допусків, отримання авансового платежу відповідно до п. 2.2.1 Договору, а також отримання письмової заявки (підтвердження) замовником про початок робіт на об`єкті.

Згідно п. 3.2. договору, строки виконання робіт, початок та закінчення робіт/етапів робіт визначаються календарним графіком виконання робіт, який є невід`ємною частиною договору (додаток № 3 до договору).

Підрядник несе відповідальність за порушення таких зобов`язань за договором і у таких розмірах, зокрема за порушення строків виконання робіт в цілому та кожного етапу окремо підрядник оплачує неустойку (пеню) в розмірі 0,1% від договірної ціни за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридять) днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від договірной ціни (п. 13.1 договору).

Пунктом 15.1. договору визначено, що зміна договору здійснюється шляхом зміни або доповнення його умов за ініціативою будь-якої сторони на підставі додаткової угоди. Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 15.2. договору, замовник має право в односторонньому порядку розірвати договір, надіславши повідомлення підряднику, у разі: прийняття рішення про припинення робіт, в тому числі шляхом консервації або ліквідації незавершеного будівництва; прийняття рішення про припинення підрядника як суб`єкта підприємницької діяльності; прийняття судом постанови про визнання підрядника банкрутом; якщо підрядник за своєї вини не розпочав виконання робіт протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня, коли він повинен згідно з договором розпочати їх виконання; допустив відставання темпів виконання робіт від передбачених календарним графіком виконання робіт на 30 (тридцять) календарних днів; виконав роботи з недоліками і не забезпечив їх усунення у визначений замовником строк. допустив недоліки (дефекти), які виключають можливість використання об`єкта для

вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками обох сторін і діє до 31.12.2021 року, а в частині виконання зобов`язань - до повного виконания сторонами своїх зобов`язань за цим договором, що виникли під час дії договору. Дострокове розірвання договору допускається тільки на підставах, передбачених цим договором, законом або за згодою обох сторін. Сторони дійшли згоди, що датою підписання договору вважається дата зазначена в верхньому правому куті на першій сторінці договору (п. 17.1. договору).

Відповідно до п. 17.2. договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Додатком № 3 до договору підряду № 6388-ДОЭ від 14.04.2021, сторони погодили Календарний графік виконання робіт.

З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2021 між Акціонерним товариством «ДТЕК Донецькі електромережі» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Монтаженерго Україна» укладено додаткову угоду № 6388-ДОЭ/1 до договору підряду № 6388-ДОЭ від 14.04.2021, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести до договору наступні зміни, а саме викласти п. 2.1. договору в наступній редакції: Договірна ціна робіт (додаток 1 до договору) визначається на основі Кошторису (додаток 2 до договору), що є невід`ємною частиною договору, і становить 843 606, 19 грн, в тому числі ПДВ 140 601, 03 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору було перераховано відповідачу аванс у розмірі 462 022, 00 грн., згідно платіжного доручення № 2009535 від 22.04.2021.

Як зазначає позивач, підрядник повинен був розпочати виконання робіт 01.04.2021, однак до виконання робіт не приступив, фактично приступив до робіт 08.06.2021, які виконував з порушенням графіку виконання робіт, на власний розсуд.

Позивач також вказує, що ним неодноразово направлялися листи на адресу відповідача з вимогою розпочати роботи та надати інформацію щодо строків початку та закінчення виконання робіт. Однак відповідач відповіді на такі листи не надав.

Тож, позивач зазначає, що ним у зв`язку із систематичним порушенням відповідачем умов договору, 22.11.2021 було надіслано відповідачу додаткову угоду про розірвання договору з 07.12.2021, однак відповідач додаткову угоду не підписав та не повідомив причини відмови від розірвання договору.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідачем порушено умови укладеного сторонами договору підряду № 6388-ДОЭ від 14.04.2021 щодо виконання робіт у визначений договором та Календарним графіком строк, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 64 683, 15 грн - штрафу у сумі 7 % від договірної ціни, 284 513, 40 грн - пені за період з 01.04.2021 по 14.02.2022 та 77 003, 67 грн - штрафу у розмірі суми податкового кредиту з ПДВ.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 6388-ДОЭ від 14.04.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором підряду.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

За договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (ст. 875 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно приписів ст. 846 Цивільного кодексу України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору, а саме 2.2.1. договору було перераховано відповідачу аванс у розмірі 462 022, 00 грн., згідно платіжного доручення № 2009535 від 22.04.2021.

Позивач вказує, що відповідач повинен був розпочати виконання робіт 01.04.2021, однак до виконання робіт не приступив, фактично приступив до робіт 08.06.2021, які виконував з порушенням графіку виконання робіт, на власний розсуд.

Тож, у зв`язку з порушення відповідачем строків виконання робіт позивачем заявлено до стягнення з відповідача 64 683, 15 грн - штраф у сумі 7 % від договірної ціни, 284 513, 40 грн - пеню за період з 01.04.2021 по 14.02.2022.

Відповідно до п. 13.1. договору, підрядник несе відповідальність за порушення таких зобов`язань за договором і у таких розмірах, зокрема за порушення строків виконання робіт в цілому та кожного етапу окремо підрядник оплачує неустойку (пеню) в розмірі 0,1% від договірної ціни за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридять) днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від договірной ціни.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 ГК).

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 ГК),

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до п. 3.1 договору, підрядник зобов`язаний розпочати виконання робіт протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту надання йому Будівельного майданчика (фронту робіт), передачі необхідної Проектної документації за актами приймання-передачі, передачі необхідних допусків, отримання авансового платежу відповідно до п. 2.2.1 Договору, а також отримання письмової заявки (підтвердження) замовником про початок робіт на об`єкті.

Згідно п. 3.2. договору, строки виконання робіт, початок та закінчення робіт/етапів робіт визначаються календарним графіком виконання робіт, який є невід`ємною частиною договору (додаток № 3 до договору).

Тобто, умовами укладеного між сторонами договору чітко визначено обов`язок відповідача розпочати виконання робіт протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту надання йому Будівельного майданчика (фронту робіт), передачі необхідної Проектної документації за актами приймання-передачі, передачі необхідних допусків, отримання авансового платежу відповідно до п. 2.2.1 Договору, а також отримання письмової заявки (підтвердження) замовником про початок робіт на об`єкті.

Проте, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні вказані документи, а саме докази надання позивачем відповідачу Будівельного майданчика (фронту робіт), передачі необхідної Проектної документації за актами приймання-передачі, передачі необхідних допусків, а також надання відповідачу письмової заявки (підтвердження) про початок робіт на об`єкті, як підставу для початку виконання відповідачем робіт за договором протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання таких документів та, відповідно, для встановлення періоду прострочення виконання таких робіт.

При цьому, у позовній заяві, позивач як на підставу відліку строку початку виконання відповідачем робіт з 01.04.2021 посилається на Календарний графік виконання робіт.

Так, додатком № 3 до договору підряду № 6388-ДОЭ від 14.04.2021, сторонами було погоджено Календарний графік виконання робіт, проте суд зазначає, що вказаний календарний графік не містить чіткої дати початку виконання робіт.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання позивачу на дату 01.04.2021, оскільки сам договір підряду був укладений між сторонами лише 14.04.2021.

При цьому, як вбачається з листування між позивачем та відповідачем, яке надано сторонами, відповідачем виконувались роботи за договором та, як зазначено позивачем у листі від 22.12.2021 № 33/24088 невідпрацьованими залишились кошти у розмірі 57 777, 74 грн, які були повернуті відповідачем позивачу 22.12.2021, згідно платіжного доручення № 10536.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У даному випадку, суд зазначає, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх тверджень, а саме докази того, що позивачем було надано відповідачу Будівельний майданчик (фронт робіт), передано проектну документацію за актами приймання-передачі, передано необхідні допуски, а також надано відповідачу письмову заявку (підтвердження) про початок робіт на об`єкті, як підставу для початку виконання відповідачем робіт за договором протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання таких документів та, відповідно, для висновку про прострочення виконання таких робіт.

Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що обов`язок надання доказів, на підтвердження своїх вимог та заперечень покладений на сторін, збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду.

Тож, враховуючи викладене вище, за висновком суду вимоги позивача про стягнення з відповідача 64 683, 15 грн - штрафу у сумі 7 % від договірної ціни, 284 513, 40 грн - пені за період з 01.04.2021 по 14.02.2022 є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення 77 003, 67 грн - штрафу у розмірі суми податкового кредиту з ПДВ, суд відзначає наступне.

Так, позивач у позовній заяві вказує, що оскільки ним у якості авансового платежу було перераховано відповідачу грошові кошти у сумі 462 022, 00 грн, останній відповідно до п. 2.6. договору зобов`язаний був зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, проте реєстрація податкової накладної № 1 від 22.04.2021 на суму 462 022, 00 грн станом на дату звернення з позовною заявою не відбулася.

Проте, суд не погоджується з такими твердженнями позивача, з огляду на наступне.

У відповідності до п. 2.6. договору, роботи з виправлення дефектів, недоробок, що виникли з вини або через недбалість підрядника або його субпідрядників, замовником не оплачуються і виконуються за рахунок підрядника. На дату виникнення податкових зобов`язань (або підстав для їх коригування відповідно до Податкового кодексу України) підрядник складає податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладнойї в електронній формі. Реєстрація податкових накладних та розрахунків коригувань до них у випадках, передбачених законодавством, здійснюється підряником протягом 3-х календарних днів з дати виникнення податкових зобов`язань (підстав для їх коригування відповідно до Податкового кодексу України).

У разі не надсилання підрядником замовнику податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної) або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або не реєстрації в межах граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, у тому числі внаслідок зупинення її реєстрації, підрядник сплачує замовнику штраф у розмірі суми податкового кредиту з ПДВ, який замовник повинен отримати, за такою податковою накладною (розрахунком коригування до податкової накладної), протягом 10 (десяти) календарних днів з дати направлення відповідної претензії замовника.

Замовник має право застосувати оперативно-господарські санкції у разі не надсилання розрахунку коригування до податкової накладної або не реєстрації в межах граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових наклалних податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної), у тому числі внаслідок зупинення реєстрації, або в разі порушення підрядником порядку її заповнення.

Під оперативно-господарською санкцією сторони розуміють право замовника затримати оплату робіт на суму податкового кредиту з ПДВ, який замовник повинен отримати, за податковою накладною (з розрахунком коригування до податкової накладної), не зареєстрованою підрядником в Єдиному реєстрі податкових накладних або неналежно заповненої податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної) до моменту надання підрядником належним чином оформленої та зареєстрованої податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної).

Замовник повідомляє підрядника про застосування оперативно-господарських санкцій. Сторони погодили, що у разі застосування замовником оперативно-господарських санкцій, штрафні санкції (неустойки, пені, штрафи, відсотки річних за користування чужими грошовими коштами, індекс інфляції, збитки тощо) за несвоєчасну оплату робіт до замовника не застосовуються.

Всі первинні документи за цим договором повинні бути складені із вказуванням відповідного коду ДКПП (державний класифікатор продукції та послуг) Робіт.

Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом абзацу 2 пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Умовами абзацу 1 пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (абзац 1 пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

За приписами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Відтак, за загальним правилом, приписи пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України не передбачають можливості включення покупцем товарів/послуг суми ПДВ до податкового кредиту у разі невиконання продавцем обов`язку зі складення та реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних; при цьому покупець зазначених товарів/послуг має право додати до податкової декларації скаргу на такого продавця.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 року в справі №917/877/17.

З урахуванням вище викладеного, слід зауважити, що згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Як вже було зазначено судом, за приписами пунктів 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс), при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Приписами статті 201 Податкового кодексу України врегульовані відносини, пов`язані з оформленням податкової накладної. У цій нормі містяться обов`язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначено правову природу цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлено права й обов`язки учасників податкових відносини, пов`язані зі складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачено наслідки недотримання обов`язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.

Згідно з пунктами 200.1, 200.2 та 200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

При цьому, згідно з абзацами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням встановлених граничних строків. У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Як встановлено судом вище, 22.04.2021 позивачем на виконання умов договору було перераховано відповідачу аванс у розмірі 462 022, 00 грн., згідно платіжного доручення № 2009535.

В свою чергу, відповідачем відповідно до умов договору та Податкового кодексу України було сформовано податкову накладну № 1 від 22.04.2021 на суму 462 022, 00 грн, зі строком реєстрації вказаної податкової накладної - до 15.05.2021, що не заперечується позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з претензією № 176-ПИР від 17.09.2021 про сплату штрафу у розмірі суми податкового кредиту з ПДВ - 77 003, 67 грн, у зв`язку з порушенням зобов`язань з реєстрації податкових накладних.

Проте, як вказує відповідач, 05.05.2021 ним було подано до Державної податкової служби України податкову накладну № 1 від 22.04.2021 для її реєстрація, проте остання не була прийнята контролюючим органом, в подальшому такі дії було оскаржено відповідачем до суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Монтаженерго Україна» (позивач) зверталося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової служби України (відповідач), в якій просило суд:

- визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо неприйняття для реєстрації податкової накладеної № 1 від 19 квітня 2021 року, направленої ТОВ «Монтаженерго Україна»;

- зобов`язати Державну податкову службу України прийняти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 19 квітня 2021 року датою її направлення товариством з обмеженою відповідальністю «Монтаженерго Україна» - 05 травня 2021 року;

- визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо неприйняття для реєстрації податкової накладеної № 2 від 22 квітня 2021 року, направленої ТОВ «Монтаженерго Україна»;

- зобов`язати Державну податкову службу України прийняти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 2 від 22 квітня 2021 року датою її направлення ТОВ «Монтаженерго Україна» - 15 травня 2021 року;

- визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо неприйняття для реєстрації податкової накладеної № 1 від 30 квітня 2021 року, направленої ТОВ «Монтаженерго Україна»;

- зобов`язати Державну податкову службу України прийняти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 30 квітня 2021 року датою її направлення товариством з обмеженою відповідальністю «Монтаженерго Україна» - 14 травня 2021 року;

- визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо неприйняття для реєстрації податкової накладеної № 1 від 22 квітня 2021 року, направленої ТОВ «Монтаженерго Україна»

- зобов`язати Державну податкову службу України прийняти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 22 квітня 2021 року датою її направлення ТОВ «Монтаженерго Україна» - 05 травня 2021 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2021 у справі № 640/20032/21, залишеним без змін постановою Шостою апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтаженерго Україна» до Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Визнано протиправними дії Державної податкової служби України щодо неприйняття для реєстрації податкової накладеної № 1 від 19 квітня 2021 року, № 2 від 22 квітня 2021 року, № 1 від 30 квітня 2021 року, № 1 від 22 квітня 2021 року, направлених ТОВ «Монтаженерго Україна».

Зобов`язано Державну податкову службу України прийняти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 19 квітня 2021 року, № 2 від 22 квітня 2021 року, № 1 від 30 квітня 2021 року, № 1 від 22 квітня 2021 року датою їх направлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Монтаженерго Україна».

Так, судом у справі № 640/20032/21 встановлено, що відповідно до приписів чинного податкового законодавства, ТОВ «Монтаженерго Україна», з урахуванням п.п. 2.2.1. п. 2.2 Договору підряду № 6388-ДОЭ від 14 квітня 2021 року, узгодило та сформувало податкову накладну № 1 від 22 квітня 2021 року на суму 462 022,00 грн, у т.ч. ПДВ 77 003,67 грн.

05 травня 2021 року Товариством було подано відповідачу податкову накладну № 1 від 22 квітня 2021 року для її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна підписана електронним цифровими підписом директора ТОВ «Монтаженерго Україна» Іларіоновим О. О.

Однак, квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, результат обробки податковим органом було зазначено: податкова накладна № 1 від 22 квітня 2021 року доставлено до ДПС України. Документ не прийнято. Автоматизована система «Єдине вікно подання електронних документів» ДПС України нібито виявило помилки: Блок даних. Невірний підпис - необхідно підтвердити право підпису - особа: «Іларіонов Олександр Олександрович», серійний № 00072е1501.

Судом у справі № 640/20032/21 зазначено, що 15 травня 2021 року Товариством було повторно подано ДПС України податкову накладну № 1 від 22 квітня 2021 року для її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна підписана електронним цифровими підписом директора ТОВ «Монтаженерго Україна» Дяченка Дмитра Віталійович (відповідно до рішення № 30-04 учасника ТОВ «Монтаженерго Україна» призначено з 06 травня 2021 року виконуючим обов`язки директора товариства).

Однак, квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, результат обробки, податковим органом було відмовлено у реєстрації, в обґрунтування чого було вказано: «податкова накладна № 1 від 22 квітня 2021 року доставлено до ДПС України. Документ не прийнято. Автоматизована система «Єдине вікно подання електронних документів» ДПС України нібито виявило помилки: документ не може бути прийнятий - порушено вимоги ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» - кваліфікований підпис особи Дмитро Дяченко, яким засвідчено електронний документ, не є чинним на дату складання податкової накладної.

Суд у справі № 640/20032/21 зазначив, що відповідно до статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Судом у справі № 640/20032/21 встановлено, що на час формування та подання податкових накладних - 15 травня 2021, посаду директора ТОВ «Монтаженерго Україна» займав Дяченко Дмитро Віталійович, його електронний цифровий підпис, відповідно до квитанцій податкового органу є дійсним та зареєстрованим з 06 травня 2021 року.

Крім того, суд зауважив, що вказане вище підтверджується інформацією наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої вбачається, що починаючи з 06 травня 2021 року ОСОБА_1 є виконуючим обов`язки директора ТОВ «Монтаженерго Україна».

Суд у справі № 640/20032/21 зазначив, що в даному випадку відповідачем протиправно ототожнюється поняття створення електронного документу (податкової накладної) та надіслання такого документу для реєстрації, оскільки на момент виникнення зобов`язання позивача щодо складення спірних податкових накладних за період з 19 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року був директор Іларіонов О.О., який і створив вказані електронні документи з використанням свого чинного електронного підпису.

Водночас, у свою чергу, з огляду на те, що податкові накладні за період з 19 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року повинні були бути відправлені на реєстрацію в ЄРПН до 15 травня 2021 року, як про те зазначено в приписах податкового законодавства та зміною керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтаженерго Україна» у цей період, спірні податкові накладні на реєстрацію були відправлені повноважним керівником на той момент, Дяченко Дмитром Віталійовичем із використанням свого електронного цифрового підпису.

При цьому, чинність Електронного цифрового підпису Дяченко Дмитра Віталійовича як директора ТОВ «Монтаженерго Україна» на момент подання електронних документів для їх реєстрації у ЄРПН контролюючим органом не ставиться під сумнів.

Таким чином, суд у справі № 640/20032/21 встановив, що платником податків були здійснені всі необхідні та належні заходи з метою реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтаженерго Україна».

При цьому, як вбачається з матеріалів даної справи, 14.07.2022 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову ВП №69421383 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 640/20032/21 виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 03.06.2022 про зобов`язання Державну податкову службу України прийняти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 19 квітня 2021 року, № 2 від 22 квітня 2021 року, № 1 від 30 квітня 2021 року, № 1 від 22 квітня 2021 року датою їх направлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Монтаженерго Україна».

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2021 у справі № 640/20032/21, яка набрала законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем на виконання умов договору підряду, у строк визначений податковим законодавством, було подано до Державної податкової служби України податкову накладну № 1 від 22.04.2021 для її реєстрації, проте остання не була прийнята контролюючим органом, при цьому протиправність дій Державної податкової служби України щодо неприйняття для реєстрації податкової накладеної № 1 від 22 квітня 2021 року, направленої ТОВ «Монтаженерго Україна» визнано в судовому порядку, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 77 003, 67 грн - штрафу у розмірі суми податкового кредиту з ПДВ, відповідно до п. 2.6. договору, оскільки у даному випадку відповідачем вчинені всі дії для реєстрації податкової накладної № 1 від 22.04.2021.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтаженерго Україна» про стягнення 426 200, 00 грн задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков