ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2022 р. Справа №914/840/22

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянув матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Явір-Інвест" за № 651/22 від 17.08.2022

на рішення Господарського суду Львівської області від 28.07.2022 суддя: Коссак С.М. м.Львів, повний текст рішення складено 02.08.2022

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Макош Мінерал", с. Зарванці, Вінницький р-н, Вінницька обл.

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Явір-Інвест", с. Бердихів, Яворівський р-н, Львівська обл.

про стягнення 143 891,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову.

29.04.2022 у Господарський суд Львівської області звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Макош Мінерал" (надалі ТОВ "Макош Мінерал") до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Явір-Інвест"(надалі ТОВ "Явір-Інвест") про стягнення 143 891,73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не оплатив частину поставленого позивачем товару на підставі договору поставки за №3100/32 від 05.05.2021 у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість на яку нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.

Правовими підставами позову зазначає ст.ст. 3, 11, 15, 16, 509, 526, 530, 549-551, 610-612, 617, 625, 629, 655, 656, 693, 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 193, 218, 222, 265 Господарського кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.07.2022 у справі №914/840/22 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Явір-Інвест" на користь ТОВ "Макош Мінерал" 104 000,00 грн. заборгованості, 5 526,81грн. пені, 13 746,80грн. інфляційних збитків, 3 921,53 грн. 3% річних та 2193,11грн. - судового збору.

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення 16 696,59 грн. пені відмовлено.

Суд встановив, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем не подані докази, які б спростували позовні вимоги на суму 104 000,00 грн. основного боргу.

Крім того, місцевий господарський суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних дійшов висновку, що такі підлягають стягненню з 07.05.2021 (з наступного дня виконання зобов`язання позивачем). Також господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що пеня повинна нараховуватися в розмірі облікової ставки НБУ від сум боргу, що зазначені в розрахунку, за кожен день прострочення, але не більше ніж за пів року, а саме за період з 12.05.2021 року по 12.11.2021.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 13 746,80 грн. інфляційних втрат, в цій частині відмовити в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції при перевірці нарахування інфляційних втрат повинен був взяти до уваги розмір боргу з урахуванням індексу інфляції виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за місяць у якому мала місце інфляція, при цьому до розрахунку включалися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці, тобто мала місце дефляція.

Крім того, не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що інфляційні втрати підлягають обрахунку з 07.05.2021 (з наступного дня виконання зобов`язання), оскільки наведений позивачем розрахунок не містить періоду серпень 2021 року, в якому індекс інфляції становив менше одиниці 99,8%, тобто мала місце дефляція.

Узагальнені заперечення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погоджується з висновками місцевого господарського суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

Заперечуючи доводи апеляційної скарги, позивач посилається на постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19 та зазначає, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

У відповідності до приписів ч. 10 ст. 270 ГПК України вказана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та заперечення у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається.

05.05.2021 між ТОВ "Макош Мінерал" (продавець) та ТОВ "Явір-Інвест" (покупець) укладено договір поставки за № 3100/32 (надалі договір) (а.с. 9-11), відповідно до умов якого в строки визначені в специфікації до договору продавець зобов`язується передати у власність покупця хімічну продукцію, а покупець зобов`язується прийняти товар в асортименті і кількості згідно зі специфікаціями і видатковими накладними, які є невід`ємними частинами даного договору, та здійснити оплату вартості товару в порядку та на умовах, визначених договором.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що ТОВ "Макош Мінерал" передав ТОВ "Явір-Інвест" товар (добрива мінеральні гранульовані POLIFOSKA 6 NPK (S) 6-20-30(7) на виконання здійснених відповідачем замовлень на загальну суму 694 200,00 грн.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків (а.с. 20) станом за період з 01.04.2021 по 01.07.2021 (Додаток №10) заборгованість відповідача перед позивачем за договором станом на 01.07.2021 становить 258 000,00 грн.

01.07.2021 між ТОВ "Макош Мінерал" та ТОВ "Явір-Інвест" укладено додаткову угоду № 1 (а.с. 21), відповідно до умов якої сторони узгодили порядок сплати суми у розмірі 258 000,00 грн.

На виконання додаткової угоди №1 відповідач сплатив позивачу 109 000,00 грн.

23.12.2021 ТОВ «Макош Мінерал» звернулося до ТОВ «Явір-Інвест» з претензією про сплату заборгованості за договором.

31.01.2022 відповідач здійснив часткове погашення боргу, шляхом сплати коштів в сумі 20 000,00 грн. та 08.02.2022 - 25 000,00 грн.

Таким чином, сума невиконаного ТОВ «Явір-Інвест» зобов`язання за договором поставки №3100/32 становить 104 000,00 грн. на суму якої відповідачем нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.

Доводи та вимоги апеляційної скарги стосуються лише правильності нарахування інфляційних втрат.

Натомість відповідачем не заперечуються висновки суду першої інстанції про сам факт виникнення у відповідача обов`язку щодо оплати позивачу суми основного боргу за поставлений товар.

Під час апеляційного перегляду даної справи, судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а тому не реалізовує надане ч. 4 ст. 269 ГПК України право на вихід за межі доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на вищезазначене, предметом апеляційного перегляду є правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які стосуються нарахування інфляційних втрат.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції від простроченої суми основного боргу.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 зазначеного Кодексу, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Державним комітетом статистики України і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т.п. проводяться ланцюговим методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін).

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року, в справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Крім цього, спростовуючи доводи апеляційної скарги апеляційний господарський суд зазначає, що місцевим господарським судом при перевірці нарахування інфляційних втрат, взято до уваги розмір боргу з урахуванням індексу інфляції виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за місяць у якому мала місце інфляція, при цьому до розрахунку включалися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці тобто мала місце дефляція.

Суд апеляційної інстанції перевіривши правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку суми інфляційних втрат обрахованого з суми 104 000,00 грн. за період з 07.05.2021 (наступного дня виконання зобов`язання) по 12.04.2022 вважає його арифметично правильним. Звідси, сума інфляційних втрат становить 13 746,80 грн.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відпоідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 13 746,80 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заперечення позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідають фактичним обставинам по справі, а тому суд враховує їх як обґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Явір-Інвест" підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 3 721,50 грн., який сплачений згідно з платіжним дорученням за №2270 від 16.08.2022.

Керуючись ст. ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Явір-Інвест" за № 651/22 від 17.08.2022 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 28.07.2022 у справі №914/840/22 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 3 721,50 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя Бонк Т.Б.

Судді Бойко С.М.

Якімець Г.Г.