РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.10.2022Справа № 910/7105/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркрол»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфрабуд»

про стягнення 310162,37 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркрол» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфрабуд» про стягнення 310162,37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем було порушено умови укладеного між сторонами Договору №01-09/20 надання послуг вантажопідіймальним краном в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 236950 грн, які позивач просить суд стягнути з відповідача. Окрім того, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 40501,27 грн, 3% річних у розмірі 4102,74 грн та пеню у розмірі 28608,36 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 22.08.2022, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 01.09.2022 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 12.09.2022. Визначено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 06.09.2022.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 11.08.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дійсну станом на дату винесення ухвали про відкриття провадження у справі, а саме: 03148, м. Київ, вулю Сім`і Сосніних, буд. 3.

Копія зазначеної ухвали була отримана відповідачем 26.08.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №246.

Проте ТОВ «Інфрабуд» в установлений строк відзиву на позов не подало, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направило.

Таким чином, суд вказує на те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укркрол» (далі - Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфрабуд» (далі - Замовник) укладено Договір №01-09/20 надання послуг вантажопідіймальним краном (далі - Договір) відповідно до умов якого, виконавець зобов`язується за дорученням Замовника надати послуги вантажопідіймальним краном марки: МКГ-25БР, в/п 25 т. на об`єкті будівництва Замовника (далі - Об`єкт замовника), а Замовник зобов`язується сплатити за надані послуги. (п.1.1. Договору)

Вартість послуг погоджено Сторонами і становить 350 грн за 1 машино/годину роботи, але не менше ніж 58500 грн за один повний місяць роботи. (п.2.1. Договору)

Відповідно до п.3.2. Договору оплата за надані послуги здійснюється Замовником щомісячно до 5 числа наступного за звітним місяцем на підставі актів приймання-передачі наданих послуг, які оформлені Виконавцем та підписані Замовником.

Згідно з п.5.2.3. Договору Замовник зобов`язується забезпечити повне, своєчасне та безперебійне фінансування робіт, що виконуються Виконавцем за даним Договором.

Виконавець щомісячно направляє Замовнику акти приймання-передачі наданих послуг. Замовник зобов`язаний розглянути надані акти протягом 10 робочих днів і у разі відсутності зауважень підписати їх і один примірник повернути Виконавцю. У разі наявності зауважень Замовник у цей же строк повинен їх надати у письмовій формі. (п.6.3. Договору)

Положеннями ч.ч.1,2 ст. 193 Господарського кодексу України, передбачається, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи копій актів надання послуг №191 від 30.11.2021 на суму 89600 грн, №195 від 31.12.2021 на суму 85750 грн та №12 від 31.01.2022 на суму 61600 грн позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуги оренди крана на загальну суму 236950 грн.

Вказані акти підписані та скріплені печатками обох сторін без претензій.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Проте, відповідач в порушення умов Договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг за вищевказаними актами, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 236950 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 01.07.2022 звернувся до відповідача з претензією №30-06/22 від 30.06.2022 у якій вимагав сплати відповідачем заборгованості та неустойки 3% річних.

Вказана претензія була отримана відповідачем 08.07.2022, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та залишено без відповіді, та задоволення.

Згідно ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Оскільки заявлена позивачем сума заборгованості підтверджена наявними доказами у матеріалах справи в повному обсязі, за відсутності у матеріалах справи доказів сплати вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 236950 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 40501,27 грн, 3% річних у розмірі 4102,74 грн та пені у розмірі 28608,36 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що надані розрахунки містять арифметичні неточності.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 1337,88 грн та інфляційні втрати у розмірі 11948,88 грн.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (частина 3 статті 549 ЦК України).

Відповідно до п.7.2. Договору за порушення строків перерахування платежів та порушення строків щомісячних розрахунків за виконані роботи, Замовник сплачує Виконавцю пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що наданий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, умовам договору та є арифметично вірним, а тому позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування викладених у позові обставин.

Стосовно вимоги позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем, на підтвердження факту надання правничої допомоги до матеріалів справи додано ордер №ВС1153302 від 01.08.2022, копію Договору №14/07/1 про надання правової допомоги від 17.07.2022, копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №552 від 18.08.2011, попередній розрахунок суми витрат на правову допомогу від 01.08.2022 та копію платіжного доручення №1801 від 29.07.2022 на суму 8000 грн.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Проте, позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), не вказано часу, який витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, як вбачається з копії платіжного доручення №1801 від 29.07.2022 на суму 8000 грн у призначені платежу зазначено «Оплата за юридичні послуги згідно рахунку 14/07/3 Без ПДВ», проте, у матеріалах справи вказаний рахунок відсутній.

Так, з огляду на викладене, докази фактично понесених витрат не є підтвердженими, отже відсутні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфрабуд» (03126, м. Київ, Святошинський р-н, вул. Качалова , буд. 5-В; ідентифікаційний код 41476382) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркрол» (79038, м. Львів, вул. Китайська, буд. 4, офіс 34; ідентифікаційний код 39256599) суму заборгованості у розмір 236950 (двісті тридцять шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн, 3% річних у розмірі 1337 (одна тисяча триста тридцять сім) грн 88 коп., інфляційні втрати у розмірі 11948 (одинадцять тисяч дев`ятсот сорок вісім) грн 88 коп., пеню у розмірі 28608 (двадцять вісім тисяч шістсот вісім) грн 36 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 4182 (чотири тисячі сто вісімдесят дві) грн 68 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 27.10.2022.

Суддя Я.В. Маринченко