РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.09.2022Справа № 910/6493/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Старовойтова Є. А., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Антонов" (вул. Академіка Туполєва, 1, м. Київ, 03062, )

до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт"-Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" (проспект Степана Бандери, 7, м. Київ, 04073, )

про стягнення 48 767,19 доларів США, що еквівалентно 1 315 611, 99 грн.

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Антонов" з вимогами до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторговельне підприємство "Спецтехноекспорт" про стягнення 641 071, 03 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору комісії від 07.06.2018 № STE-1-58-Д/К-18 неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 547 141, 42 долари США. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 93 929, 61 доларів США пені.

У підготовчому засіданні 07.09.2020 судом прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 провадження у справі в частині стягнення 120 765, 75 доларів США закрито, в іншій частині позову - щодо вимог про стягнення пені у розмірі 48 767,19 доларів США відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 у справі №910/6493/20 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 48 767, 19 дол. США, прийнято нове рішення в цій частині, яким задоволено позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 48 767, 19 дол. США.

Постановою Верховного Суду від 28.09.2021 постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 у справі №910/6493/20 в частині вимог щодо стягнення пені у розмірі 48 767,19 доларів США скасовано, а справу №910/6493/20 в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 12.10.2021 справу №910/6493/20 передано для розгляду судді Ягічевій Н.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 прийнято справу №910/6493/20 до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовче провадження, підготовче засідання призначено на 17.11.2021.

03.11.2021 до відділу діловодства суду від Державного підприємства "Антонов" надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

15.11.2021 до відділу діловодства суду представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/8125/21.

16.11.2021 на електронну пошту суду від позивача надійшли заперечення проти клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, обґрунтовані тим, що зібрані докази у справі дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, та відповідачем не доведена неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи №910/8125/21.

У підготовчому засіданні 17.11.2021 суд у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Так, приписами пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Вказана норма встановлює обов`язок господарського суду зупинити провадження у справі. Причиною зупинення в даному випадку є неможливість розгляду справи, що знаходиться в провадженні господарського суду, до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Позаяк, відповідач вказуючи про необхідність зупинення провадження у даній справі зауважує на тому, що Господарським судом міста Києва відмовлено у задоволенні позову у справі №910/8125/21 про визнаня недійсним пунктів 6.7. та 8.1. договору комісії №STE-1-58-Д/К-17 від 07.06.2018, яким визначено порядок і підстави нарахування пені, однак рішення не набрало законної сили, що не є тим випадком, який передбачений пунктом 5 частиною 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі.

У підготовчому засіданні 17.11.2021 судом оголошено перерву до 15.12.2021.

14.12.2021 на електронну пошту суду від Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторговельне підприємство "Спецтехноекспорт" надійшли пояснення в рамках нового розгляду з урахуванням висновків Верховного Суду, у яких відповідач зазначає, що комісіонер не відповідає перед комітентом за невиконання третьою особою договору, укладеного з нею за рахунок комітента, отже неправомірним є покладення на відповідача відповідальності за перерахування валютної виручки позивачу поза межами 90-денного строку від дня підписання акту приймання - передачі продукції; договір комісії не містить умов, які зобов`язують комісіонера перерахувати комітенту кошти за кожну партію товару окремо; відповідно до вимог чинного законодавства пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні; позивачем необґрунтовано визначена базова сума в частині нарахування пені; спосіб обчислення пені за кожен тиждень прострочення суперчечить правовій природі пені; позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені.

15.12.2021 вказані пояснення від 14.12.2021 також подані представником відповідача до відділу діловодства суду.

У підготовчому засіданні 15.12.2021 суд за власною ініціативою продовжив строки підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву у підготовчому засіданні до 13.01.2022.

Підготовче засідання, призначене на 13.01.2022, не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Ягічевої Н.І. на лікарняному.

18.01.2022 до відділу діловодства суду від Державного підприємства "Антонов" надійшли письмові пояснення при новому розгляді справи, у яких позивач просить задовольнити позов у повному обсязі та наводить свою позицію щодо роз`яснень Верховного суду, викладених у постанові від 28.09.2021 по даній справі, а також додатково зазначає, що виключно за наявності вини покупця за контрактом комісіонер звільняється від відповідальності перед комітентом у розумінні ст. 1016 Цивільного кодексу України, водночас за наявності вини комісіонера саме він зобов`язаний нести відповідальність перед комітентом, при цьому саме комісіонер повинен здійснювати контроль за поведінкою покупця, оскільки комітент не має будь-яких заходів впливу на покупця та не є стороною контракту.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2022 підготовче засідання призначено на 03.02.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 підготовче засідання відкладено на 23.02.2022.

Підготовче засідання, призначене на 23.02.2022, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. на лікарняному.

16.02.2022 до відділу діловодства суду від Державного підприємства "Антонов" надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи постанови Північного апеляційного Господарського суду від 18.01.2022 у справі №910/8125/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 підготовче засідання призначено на 29.06.2022.

У судовому засіданні 29.06.2022 представником позивача подано клопотання про долучення постанови Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №910/8125/21.

У судовому засіданні 27.07.2022 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 08.09.2022.

У судовому засіданні 08.09.2022 судом оголошено перерву розгляду справи по суті до 14.09.2022.

У судовому засіданні 14.09.2022 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, в свою чергу представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив відмовити.

У судовому засіданні 14.09.2022 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.06.2018 між Державним підприємством "Антонов" (далі - комітент) та Дочірнім підприємством Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державне госпрозрахункове зовнішньоторговельне підприємство "Спецтехноекспорт" (далі - комісіонер) укладено договір комісії № STE-1-58-Д/К-18 (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, комітент доручає комісіонерові, а комісіонер зобов`язується від свого імені, за дорученням та за рахунок комітента, за плату вчинити правочин (укласти зовнішньоекономічний контракт) щодо поставки (продажу) запчастин до військово-транспортних літаків АН-32 (надалі - продукція), найменування, перелік та істотні умови якого визначаються сторонами в додатку № 1 до цього договору.

Передбачене п. 1.1. цього договору доручення комісіонер зобов`язується виконати на умовах, найбільш вигідних для комітента (п. 1.2. договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору комісіонер зобов`язаний виконати доручення комітента, визначене п. 1.1. цього договору, протягом 360 календарних днів з моменту набуття чинності цим договором.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 3.1.10, 3.1.15 договору комісіонер зобов`язується за дорученням та за рахунок комітента здійснити необхідну передконтрактну роботу та укласти контракт з покупцем на умовах, передбачених цим договором; в разі необхідності, та попереднього письмового погодження з комітентом, вчинити інші (допоміжні) правочини, спрямовані на забезпечення виконання доручення комітента за цим договором, у тому числі шляхом залучення відповідних агентів; надати комітенту звіти комісіонера у термін протягом 10 (десять) робочих днів з дня виконання зобов`язань, а також копії документів, що його підтверджують, завірених печаткою комісіонера; протягом 10 (десять) днів з дати підписання контракту з покупцем, надати комітенту завірену копію підписаного контракту.

В свою чергу, комітент зобов`язується, зокрема, передати на комісію відповідно до умов цього договору продукцію згідно з розділом 5 цього договору протягом строків, вказаних в додатку № 1 до договору; сплатити комісіонеру комісійну плату на умовах, визначених розділом 7 цього договору; відшкодувати витрати, які здійснив комісіонер у зв`язку з виконанням своїх обов`язків за цим договором на умовах, визначених розділом 9 цього договору (п. п. 3.2.1, 3.2.5, 3.2.6 договору).

Датою поставки продукції покупцю вважається дата відвантаження продукції, зазначена в авіанакладній (п. 5.10. договору).

В той же час, додатковою угодою №1 від 05.4.2019 до договору сторони виклали п. 5.10. у новій редакції, відповідно до якої датою поставки продукції покупцю вважається дата відвантаження продукції, зазначена в коносаменті.

Відповідно до пунктів 5.8, 5.9 договору приймання-передача продукції проводиться представниками комісіонера та комітента з оформленням акту приймання-передачі. Дата підписання акту приймання-передачі є підтвердженням виконання комітентом зобов`язань за даним договором в частині, що стосується передачі продукції комісіонеру для її реалізації покупцю.

Дострокова передача продукції та передача партіями допускається (п. 5.6 договору).

За умовами пункту 6.2. договору загальна погоджена комітентом ціна продажу продукції за цим договором наведена у додатку № 1 (специфікація) до цього договору та складає 1 786 344,00 доларів США 00 центів.

Згідно з пунктом 6.4. договору комітент доручає комісіонеру передбачити в контракті проведення платежів у наступному порядку: 100% загальної вартості продукції, поставленої за контрактом, буде сплачено з безвідкличного документарного подільного акредитиву, відкритого покупцем у Державному банку Індії. Акредитив буде виконаний і авізований у АТ "Укрексімбанк". EXBSUAUX CHIPS UID: 322313 (п. п. 6.4.1.). Акредитив повинен бути відкритий покупцем на загальну вартість продукції протягом 45 днів з дати отримання покупцем повідомлення про готовність продукції до відправки. Умови акредитиву повинні повністю відповідати умовам контракту (п. п. 6.4.2.). Акредитив повинен мати строк дії 90 (дев`яносто) днів з дати відкриття з можливістю продовження за умови згоди між комісіонером та покупцем. Часткове постачання та часткове виконання акредитиву дозволяється (п. п. 6.4.3.). Оплата за продукцію буде здійснюватись покупцем після надання комісіонером у банк наступних документів: авіанакладної (1 ориінал та 2 копії); оригінального інвойсу та його завірених копій (1 оригінал та 2 копії); пакувального листа (1 оригінал та 2 копії); сертифікату якості та поточного виробництва (1 оригінал та 2 копії); страхового полісу на 110% інвойсної вартості (1 оригінал та 2 копії); гарантійного сертифікату (1 оригінал та 2 копії); сертифікату перед відвантажувальної інтспекції, якщо такий є.

У разі якщо акредитив не відкритий покупцем у встановлений термін або не повною мірою відповідає умовам контракту, термін доставки продукції за контрактом буде автоматично перенесено на відповідний період часу, необхідний для відкриття акредитиву та / або ліквідації розбіжностей у ньому. В даному випадку комітент не несе відповідальність за несвоєчасну поставку продукції (п. 6.6. договору).

У відповідності до пункту 6.7. договору сторони погодили, що оплата за поставлену продукцію здійснюється через банк покупця протягом 10 (десять) банківських днів з дня подачі комісіонером документів в банк і така плата буде зарахована на банківський рахунок комітента протягом 10 банківських днів з дня подачі комісіонером документів в банк, але не пізніше 45 календарних днів після підписання акту приймання-передачі згідно п. 5.7.

Відповідно до пункту 7.1. договору за виконання доручення, зазначеного в даному договорі, комісіонер отримує комісійну плату (що включає в себе ПДВ, який підлягає сплаті комісіонером з отриманої комісійної плати), у розмірі 9 % від загальної погодженої комітентом ціни продажу продукції за цим договором, і складає 160 770, 96 доларів США.

Судом встановлено, що 07.08.2018 сторонами було підписано Протокол узгодження розбіжностей № 1 до договору комісії № STE-1-58-Д/К-18 від 07.06.2018.

Пунктом 8.1. договору у редакції, викладеній у протоколі розбіжностей від 07.08.2018, сторони погодили, що отримані грошові за винятком комісійної плати комісіонеру та витрат комісіонера, перераховуються комісіонером комітенту протягом 10 днів з моменту надходження коштів від покупця на його рахунок, але не пізніше 90 (дев`яносто) календарних днів після підписання Акту приймання-передачі згідно п. 5.7.

При цьому, суд погоджується з поясненнями позивача, що посилання в зазначеному пункті на п. 5.7. договору є технічною помилкою, натомість сторонам необхідно було послатися на п. 5.8. договору, оскільки саме зміст даного пункту містить умову про необхідність оформлення акту приймання-передачі після приймання-передача продукції.

Сторони погодили, що перерахування грошових коштів за цим договором буде відбуватися у валюті контракту (п. 8.2 договору).

Загальна сума коштів, які витрачає комісіонер за рахунок комітента з метою забезпечення виконання доручення за цим договором не повинна перевищувати 742 690, 02 (сімсот сорок дві тисячі шістсот дев`яносто) доларів США 02 центи, включаючи комісійну плату комісіонера (п. 8.4. договору).

Відповідно до п. 9.1. договору усі витрати комісіонера, зроблені ним у зв`язку з виконанням своїх обов`язків за цим договором, не можуть бути більше суми, встановленої в п. 8.4, відшкодовуються комітентом та відображаються в звіті комісіонера, який складається та подається комітенту в письмовій формі з додаванням документів, що підтверджують ці витрати, та дотриманням режиму таємності і конфіденційності.

Якщо комітент має заперечення по звіту комісіонера, він зобов`язаний повідомити про них комісіонера протягом 30 (тридцяти) днів з дня надання комісіонером звіту комітенту. Інакше, за відсутності заперечень, направлених у встановлений строк на адресу комісіонера, звіт комісіонера вважається прийнятим комітентом без зауважень (п. 9.2. договору).

Пунктом 13.5 договору сторони погодили, що за прострочення термінів розрахунків комісіонера з комітентом, на вимогу комітента комісіонер зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожний тиждень прострочення, але не більше 10% від загального розміру суми, що не була сплачена вчасно.

За умовами п. 13.8. договору, в редакції, погодженій сторонами протоколом розбіжностей №2 від 07.08.2018, оплата штрафних санкцій, визначених Розділом 13 цього договору, здійснюється винною стороною на вимогу іншої сторони протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання відповідної вимоги.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 18.1. договору).

Додатком № 1 до договору комісії № STE-1-58-Д/К-18 від 07.06.2018 сторонами визначено найменування і перелік продукції (специфікація): "СР32022050.000.001 в/з 32.02.2050.000.001, від`ємна частина крила, код продукції - к-т, кількість - 2, ціна за од., дол. США - 446 586, 00, загальна вартість дол. США - 893 172, 00" (далі - перша партія); "СР32022050.000.001 в/з 32.02.2050.000.002, від`ємна частина крила, код продукції - к-т, кількість - 2, ціна за од., дол. США - 446 586, 00, загальна вартість дол. США - 893 172, 00" (далі - друга партія) та погоджено, що продукція повинна бути відвантажена протягом 330 днів з дати отримання копії контракту згідно п. 3.1.15 даного договору.

17.01.2019 на виконання умов договору комітент передав, а комісіонер прийняв продукцію за узгодженою номенклатурою та цінами, що вказані в додатку №1 (перша партія) до договору вартістю 893 172, 00 доларів США, що підтверджується актом приймання-передачі продукції від 17.01.2019 до договору комісії STE-1-58-Д/К-18 від 07.06.2018.

21.06.2019 на виконання умов договору комітент передав, а комісіонер прийняв продукцію за узгодженою номенклатурою та цінами, що вказані в додатку №1 (друга партія) до договору вартістю 893 172, 00 доларів США, що підтверджується актом приймання-передачі продукції від 07.06.2018 до договору комісії STE-1-58-Д/К-18 від 07.06.2018.

11.07.2019 відповідачем було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 1 043 653, 98 дол. США згідно меморіального ордеру №181293 від 11.07.2019 та платіжного доручення в іноземній валюті №203 від 11.07.2019.

Листом від 31.07.2019 №31.1/84/6003-19 відповідач надіслав позивачу для підписання звіт комісіонера від 18.07.2019 з доданими платіжними дорученнями на підтвердження витрат комісіонера.

У відповідь на вказаний лист позивач повідомив відповідача листом від 19.08.2019 №532/9691-19 про неможливість прийняття звіту комісіонера від 18.07.2019 з посиланням на його невідповідність первинним документам, а також просив сплатити пеню у розмірі 48 767, 19 дол США згідно з п. 13.5. договору за прострочення терміну розрахунків за першу партію продукції.

04.10.2019 позивач повторно листом №532/11523-19 повідомив відповідача про неприйняття звіту Комісіонера від 18.07.2019 по договору та його повернення та просив негайно направити на адресу позивача звіт комісіонера з внесеними змінами і документами, що підтверджують право відповідача на витрати за рахунок позивача, а також просив сплатити на користь позивача пеню за прострочення відповідачем термінів розрахунків по договору.

В свою чергу, у відповідь на зазначені листи позивача 25.10.2019 відповідач направив лист №12466-19 у якому повідомив про безпідставність нарахування пені, про що раніше було подано заперечення від 31.05.2019, та повторно направив для підписання звіт комісіонера від 18.07.2019 з документами на підтвердження витрат комісіонера з поясненнями, що у даному звіті відображені лише фактичні витрати комісіонера.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, звіт комісіонера від 18.07.2019 (у новій редакції) було підписано позивачем 21.11.2019 та направлено на адресу відповідача разом із супровідним листом №532/13693-19. Заборгованість за вказаним звітом станом на 18.07.2019 склала 14 092 644, 37 грн.

Крім того, 26.11.2019 позивачем було прийнято та підписано звіт комісіонера від 14.11.2019 по договору та направлено його на адресу відповідача разом із супровідним листом №532/13787-19, заборгованість за яким станом на 08.10.2019 склала (з урахуванням заборгованості станом на 18.07.2019 у сумі 14 092 644, 37) 14 057 534, 87 грн.

Листом №31.34/1128/7013-20 від 20.10.2020 відповідач направив позивачу черговий звіт комісіонера від 30.09.3030, згідно з яким залишок коштів комітента на рахунку комісіонера станом на 30.09.2020 складає 2 919 357, 52 грн.

06.11.2020 відповідач платіжним дорученням №3318 перерахував позивачу залишок коштів в сумі 2 919 357, 52 грн, що утримувались для покриття витрат на обслуговування банківської контргарантії та можливого її списання в рамках виконання договору комісії.

Відтак, оскільки грошові кошти за першу партію товару, передану за актом приймання-передачі продукції від 17.01.2019, перераховані відповідачем з порушенням строку, встановленим пунктом 8.1. договору, позивачем нараховано та завлено до стягнення пеню за період з 18.04.2019 по 10.07.2019 включно (12 тижнів) у розмірі 48 767, 19 доларів США по курсу НБУ станом на момент звернення з позовною заявою.

В свою чергу, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки грошові кошти за продукцію (за обидві партії), поставлену за зовнішньоекономічним контрактом №AIR HQ/NMO/AN-32/91230/29ED/249/Eng D3 (Q)/11272/PUR/STE-1-24-K/KE-18 від 13.03.2018 в рамках доручення комітента в сумі 1 786 275, 00 дол. США (за мінусом комісії банку кореспондента в сумі 59,00 дол. США) на рахунок відповідача надійшли 10.07.2019 року, згідно меморіальних ордерів №159094 та №159117 від 10.07.2019, при цьому, розрахунок з позивачем за результатами виконання доручення відповідачем здійснено 11.07.2019 року, тобто в межах 10-денного строку з дня надходження грошових коштів на рахунок відповідача від покупця.

Отже, як зазначає відповідач, неправомірним є покладення на комісіонера відповідальності за перерахування валютної виручки комітенту поза межами 90-денного строку від дня підписання акту приймання -передачі продукції, незважаючи на неодержання виручки покупця в межах цього строку, адже в такому випадку фактично здійснюється покладення на комісіонера поруки (делькредере), при відсутності такого погодження між комісіонером і комітентом.

Також, відповдач наголошує на тому, що договір комісії не містить умов, які зобов`язують комісіонера перерахувати комітенту кошти за кожну партію товару окремо; відповідно до вимог чинного законодавства пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні; позивачем необґрунтовано визначена базова сума в частині нарахування пені; спосіб обчислення пені за кожен тиждень прострочення суперчечить правовій природі пені; позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором комісії, а відповідно до частини 1 статті 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Статтею 1012 Цивільного кодексу України унормовано, що договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов`язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Згідно з частиною 1 статті 1013 Цивільного кодексу України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Частиною 1 статті 1014 Цивільного кодексу України визначено, що комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 1016 Цивільного кодексу України комітент зобов`язаний забезпечити комісіонера усім необхідним для виконання обов`язку перед третьою особою; за договором, укладеним з третьою особою, комісіонер набуває права навіть тоді, коли комітент був названий у договорі або прийняв від третьої особи виконання договору; Комісіонер не відповідає перед комітентом за невиконання третьою особою договору, укладеного з нею за рахунок комітента, крім випадків, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконання договору (делькредере); У разі порушення третьою особою договору, укладеного з нею комісіонером, комісіонер зобов`язаний негайно повідомити про це комітента, зібрати та забезпечити необхідні докази. Комітент має право вимагати від комісіонера відступлення права вимоги до цієї особи.

Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (стаття 1018 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1020 Цивільного кодексу України комісіонер має право відраховувати належні йому за договором суми з усіх грошових коштів, що надійшли до нього для комітента, якщо інші кредитори комітента не мають переважного перед ним права на задоволення своїх вимог із грошових коштів, що належать комітентові.

Частинами 1, 2 статті 1022 Цивільного кодексу України встановлено, після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.

Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Згідно із статтею 1023 Цивільного кодексу України комітент зобов`язаний: 1) прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії; 2) оглянути майно, придбане для нього комісіонером, і негайно повідомити комісіонера про виявлені у цьому майні недоліки.

Частинами 1 та 2 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 8.1. договору у редакції, викладеній у протоколі розбіжностей від 07.08.2018, сторони погодили, що отримані грошові за винятком комісійної плати комісіонеру та витрат комісіонера, перераховуються комісіонером комітенту протягом 10 днів з моменту надходження коштів від покупця на його рахунок, але не пізніше 90 (дев`яносто) календарних днів після підписання Акту приймання-передачі згідно п. 5.8.

Так, акт приймання продукції до договору комісії STE-1-58-Д/К-18 від 07.06.2018 на першу партію товару вартістю 893 172, 00 доларів США підписано сторонами 17.01.2019.

Грошові кошти за зовнішньоекономічним контрактом №AIR HQ/NMO/AN-32/91230/29ED/249/Eng D3 (Q)/11272/PUR/STE-1-24-K/KE-18 від 13.03.2018 в рамках доручення комітента за обидві партії товару в сумі 1 786 275, 00 дол. США (за мінусом комісії банку кореспондента в сумі 59,00 дол. США) на рахунок відповідача надійшли 10.07.2019, що підтверджується меморіальними ордерами №159094 від 10.07.2019 та №159117 від 10.07.2019.

Таким, чином, з огляду на дату підписання акту приймання-передачі продукції за першу партію товару, з урахуванням пункту 8.1. договору, кінцевий строк на перерахування грошових коштів комітенту за винятком комісійної плати комісіонеру та витрат комісіонера становив - до 17.04.2019 включно (не пізніше 90 (дев`яносто) календарних днів після підписання акту приймання-передачі згідно п. 5.8).

Разом з цим суд не погоджується з доводами відповідача щодо відсутності у нього обов`язку з перерахування коштів виключено в 10-денний строк з дня надходження грошових коштів на його рахунок, незважаючи на кінцевий 90-денний термін з дати підписання акту приймання-передачі.

Надаючи оцінку пункту 8.1 договору, в редакції, погодженій сторонами протоколом розбіжностей №2 від 07.08.2018, суд зазначає, обов`язок комісіонера перерахувати грошові кошти комітенту не пізніше 90 календарних днів після підписання акту приймання-передачі не суперечать чинному законодавству, зокрема статтям 1016 і 1018 Цивільного кодексу України, адже, даний пункт договору у його взаємозв`язку із змістом інших положень зазначеного договору (зокрема умови пунктів 6.4, 6.6 договору), закріплює саме зобов`язання відповідача щодо контролю своєчасного відкриття акредитиву, своєчасного розкриття документарного подільного безвідкличного акредитиву та перерахування цих коштів на користь відповідача у строк визначений договором комісії. За умови невиконання іноземним замовником обов`язку щодо відкриття акредитиву, термін поставки продукції автоматично переноситься на відповідний період часу, необхідний для відкриття акредитиву. Тобто, за умовами договору, поставка товару іноземному замовнику здійснюється лише у разі відкриття акредитиву, що виключає обов`язок відповідача здійснювати оплату товару за власний рахунок.

При цьому, з аналізу змісту даного пункту договору, та враховуючи передачу продукцію двома партіями, обов`язок комісіонера з перерахування коштів виникає за кожну партію товару окремо, що також узгоджується з умовами підпункту 6.4.3 пункту 6.4. договору, за яким часткове постачання та часткове виконання акредитиву дозволяється.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Отже, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить і відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору.

Тоді як відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного перерахування грошових коштів позивачу за першу партію товару за винятком комісійної плати комісіонеру та витрат комісіонера належним чином не виконав.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктом 13.5 договору сторони погодили, що за прострочення термінів розрахунків комісіонера з комітентом, на вимогу комітента комісіонер зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожний тиждень прострочення, але не більше 10% від загального розміру суми, що не була сплачена вчасно.

За умовами п. 13.8. договору, в редакції, погодженій сторонами протоколом розбіжностей №2 від 07.08.2018, оплата штрафних санкцій, визначених Розділом 13 цього договору, здійснюється винною стороною на вимогу іншої сторони протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання відповідної вимоги.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати продукції, позивачем нараховано пеню у розмірі 0,5 % від несплаченої суми за кожний тиждень прострочення за період з 18.04.2019 по 10.07.2019 включно (12 тижнів).

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час, ст. 3 вказаного Закону закріплює, що розмір пені, передбачений статтею 1 Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, за приписами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки і відповідно, якщо розмір пені, встановлений договором, є меншим від подвійної облікової ставки НБУ застосовується розмір пені встановлений договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №917/889/17 та від 30.01.2019 у справі №904/631/18.

Слід зазначити, що саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань може бути застосовано як штраф, так і пеня. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором.

Встановивши розмір і термін нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі, в тому числі погоджувати розмір відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання з урахування офіційного валютного курсу гривні та нарахування відсотків щотижня при умові, що розмір пені є меншим від подвійної облікової ставки НБУ.

Не погоджується суд і з доводами відповідача щодо невірно визначеної позивачем базової суми нарахування пені, оскільки заявлений період стягнення не охоплює погоджені сторонами у звітах витрати комісіонера.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині, оскільки він є арифметично вірним та таким, що відповідає умовах договору та вимогам чинного законодавства.

Відтак, враховуючи дату звернення позивача з позовом 06.05.2020 (дата на поштовому конверті, у якому надійшла позовна заява), з урахуванням офіційного курсу гривні щодо долару США, встановленого Національним банком України, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача, становить 1 315 611, 99 грн.

Водночас, під час розгляду справи відповідачем було заявлено про застосування позовної давності, з огляду на те, що позивачем порушено спеціальну позовну давність в один рік, передбачену ст. 258 Цивільного кодексу України.

У відповідності до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

За змістом частини 5 статті 267 якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який діяв до моменту звернення позивача з позовом.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.".

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 258 пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та встановлені судом обставини, а саме, дату звернення позивача із даним позовом до суду - 06.05.2020, та вимоги позивача про стягнення пені у період з 18.04.2019 по 10.07.2019 позовна давність щодо цих вимог у справі позивачем не пропущена.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов`язку щодо сплати пені за завлений період.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Антонов" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт"-Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" (проспект Степана Бандери, 7, м. Київ, 04073, ) на користь Державного підприємства "Антонов" (вул. Академіка Туполєва, 1, м. Київ, 03062, ) 1 315 611 (один мільйон триста п`ятнадцять тисяч шістсот одинадцять) грн 99 коп. пені та 19 734 (дев`ятнадцять тисяч сімсот тридцять чотири) грн 17 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

У зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. у відпустці підписання повного тексту рішення здійснюється після виходу судді з відпустки

Повний текст рішення складено та підписано 27.10.2022

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА