ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2022 р. Справа №914/473/22

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Скрипчук О.С.

Плотніцький Б.Д.

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за вих. №1300-5903-8/40777 від 17.05.2022 (вх. № ЗАГС 01-05/1158/22 від 30.05.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 28.04.2022 (суддя Мазовіта А.Б., повний текст рішення складено 03.05.2022)

у справі № 914/473/22

за позовом: Львівського обласного центру зайнятості, м. Львів

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, м. Львів

про стягнення 14 603,11 грн

за участю учасників справи: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

Львівський обласний центр зайнятості звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення 14 603,11 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.04.2022 у справі № 914/473/22 позов задоволено повністю. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь Львівського обласного центру зайнятості кошти в сумі 14 603,11 грн та 2 481,00 грн судового збору за подання позовної заяви.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що з положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" вбачається, що здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю особі, якій призначено пенсію, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 . Також, місцевий господарський суд зазначив, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 своєчасно не отримав призначення пенсійного забезпечення, яке йому гарантовано чинним законодавством, а позивач безпідставно здійснив виплату допомоги по безробіттю, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями відповідача та понесеними позивачем збитками.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зокрема, скаржник звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що ОСОБА_1 був обізнаний про існування невирішеного спору щодо права на призначення пільгової пенсії та був зобов`язаний повідомити про це Центр зайнятості, однак таких дій він не вчинив. Також скаржник зазначає, що відповідно до частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідач не може бути суб`єктом відповідальності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2022 справу №914/473/22 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, судді: Скрипчук О.С. та Плотніцький Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Господарського суду Львівської області від 28.04.2022 у справі № 914/473/22 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи про їхнє право протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань.

Учасники даного судового процесу були повідомлені про нього згідно контактних даних, відомості про які містяться в матеріалах справи. Крім того, процесуальні документи апеляційного суду у порядку, встановленому Законом України Про доступ до судових рішень, були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів відповідача заперечив, зазначив, зокрема, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційної інстанції встановила таке.

15.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до Буської районної філії Львівського обласного центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного (а.с. 8-9).

На підставі наказу Буської районної філії Львівського обласного центру зайнятості від 15.06.2020 №НТ200615 ОСОБА_1 з 15.06.2020 було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю. Допомога по безробіттю ОСОБА_1 була виплачена з 15.06.2020 по 19.10.2020 (а.с. 12).

16.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

24.06.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області винесено рішення №86, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (а.с. 68-71).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі №380/7371/20 (а.с. 23-32) визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити з 16.06.2020, з дня подання звернення про призначення пільгової пенсії, ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2021 у справі №380/7371/20 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі №380/7371/20 (а.с. 81).

Таким чином, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі №380/7371/20 набрало законної сили 16.04.2021.

12.05.2021 ОСОБА_1 вдруге звернувся до Буської районної філії Львівського обласного центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного (а.с. 10-11).

На підставі наказу Буської районної філії Львівського обласного центру зайнятості від 12.05.2021 №НТ210512 ОСОБА_1 з 12.05.2021 було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю.

На підставі наказу Буської районної філії Львівського обласного центру зайнятості від 15.06.2021 №НТ210615 ОСОБА_1 з 15.06.2021 припинено виплату допомоги по безробіттю (а.с. 16).

За період з 16.06.2020 по 19.10.2020 та з 12.05.2021 по 15.06.2021 ОСОБА_1 було виплачено допомогу по безробіттю на загальну суму 14 603,11 грн, що підтверджується розрахунком, виписками з персональної картки (а.с. 13-15, 17-18).

21.10.2021 Буською районною філією Львівського обласного центру зайнятості проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», про що складено акт №19 від 21.10.2021 (а.с. 19-20), яким встановлено, що відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11.10.2021 за вих. № 1300-5214-8/90532 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі № 380/7371/20, у травні 2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 16.06.2020.

29.11.2021 позивач надіслав відповідачу повідомлення за вих. №01-883/21 від 29.11.2021 про повернення коштів у сумі 14 603,11 грн (а.с. 31-32).

24.11.2021 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надало відповідь на вищевказане повідомлення, у якому зазначило, що правових підстав для повернення коштів, які були виплачені ОСОБА_1 як допомога по безробіттю, немає.

Вказані обставини стали підставою для звернення Львівського обласного центру зайнятості з позовом до Господарського суду Львівської області про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області коштів у сумі 14 603,11 грн.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до частини 1 статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

В силу дії частини 1 статті 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України, є органи державної влади або місцевого самоврядування.

У відповідності до статті 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 7 зазначеного Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, відповідач є органом виконавчої влади, тобто суб`єктом відповідальності в розумінні статті 1173 Цивільного кодексу України.

Виходячи із аналізу вищеописаних норм діючого законодавства, оцінюючи докази подані на підтвердження позовних вимог та досліджуючи заперечення апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення шкоди саме з відповідача, колегія суддів, досліджуючи обставини щодо наявності протиправної поведінки в діях відповідача, зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі №380/7371/20 (яке набрало законної сили 16.04.2021) визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити з 16.06.2020, з дня подання звернення про призначення пільгової пенсії, ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2021 у справі №380/7371/20 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі №380/7371/20 (а.с. 81).

Таким чином, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі №380/7371/20 набрало законної сили 16.04.2021.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, протиправність дій відповідача щодо відмови в призначенні гр. ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком № 2 встановлена рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі №380/7371/20, яке набрало законної сили.

При цьому з огляду на дію частини 4 статті 75 ГПК України, суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_1 не виконано обов`язку щодо своєчасного повідомлення обставин, що впливають на умови виплати забезпечення та подання соціальних послуг, оскільки рішенням у справі № 380/7371/20 встановлено протиправність дій саме відповідача.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що пенсію гр. ОСОБА_1 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначило лише у травні 2021 року, фактична виплата пенсії розпочалася з червня 2021 року. В матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідачем ОСОБА_1 про призначення пенсії, копія рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі №380/7371/20 з відміткою про набрання рішенням законної сили була надіслана ОСОБА_1 31.08.2021. Відтак, суд не вбачає у діях ОСОБА_1 зловживань щодо отримання допомоги по безробіттю.

Щодо наявності шкоди, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення", безробітна особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення", статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

В силу дії пункту 2 частиною 1 статтею 44 Закону України "Про зайнятість населення", зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Пунктом 7 частиною 1 статтею 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Таким чином, колегія суддів констатує, що виплата допомоги по безробіттю здійснювалася Позивачем не добровільно, а на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення".

Підсумовуючи вище описані положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", колегія суддів зазначає, що здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю особі, якій призначено пенсію, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії гр. ОСОБА_1 .

Отже, вказаними неправомірними діями відповідача завдано матеріальної шкоди (збитків) у розмірі отриманої гр. ОСОБА_1 за період з 15.06.2020 по 19.10.2020 та з 12.05.2021 по 15.06.2021 допомоги по безробіттю у розмірі 14 603,11 грн.

Щодо причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою, то колегія суду зазначає наступне.

Внаслідок неправомірних дій відповідача, ОСОБА_1 своєчасно не отримав призначення пенсійного забезпечення, яке йому гарантовано чинним законодавством, а позивач безпідставно здійснив виплату допомоги по безробіттю, як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями відповідача та понесеними позивачем збитками.

Що ж до доводу відповідача щодо відсутності правового регулювання правовідносин між позивачем та відповідачем, то суд апеляційної інстанції зазначає, що таке правове регулювання не є необхідним елементом для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди з органу державної влади, необхідні лише три елементи: неправомірні дії органу виконавчої влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади настає незалежно від вини цих органів, тобто і при випадковому її завданні.

Посилання відповідача на те, що заявлена до стягнення сума сплачена Позивачем добровільно, суд апеляційної інстанції також відхиляє, оскільки положенням пункту 2 частини 1 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону. Отже, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем не добровільно, а на виконання вимог Закону України «Про зайнятість населення», і така виплата відповідно до частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», пункту 7 частини 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не здійснювалася би у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 , що свідчить про наявність шкоди у позивача та причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та заподіяною шкодою.

Відтак, з огляду на вищенаведене суд апеляційної інстанції погоджцється з , місцевим господарським судом, що позивач довів наявність усіх трьох елементів цивільного правопорушення (неправомірні дії відповідача, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою), що є підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України, колегія суду прийшла до висновку про підставність та обгрунтованість позовних вимог, а відтак суд приймає рішення, яким стягує з Відповідача на користь Позивача 35825 грн 08 коп. майнової шкоди.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006) та у справі Трофимчук проти України (Рішення ЄСПЛ від 28.10.2010), в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі, суд вважає, що сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи викладені в апеляційній скарзі та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 28.04.2022 у справі № 914/473/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку та в строки, передбаченні ст.ст. 287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий-суддя Н.М. Кравчук

Судді О.С. Скрипчук

Б.Д. Плотніцький