ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/2423/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Краснова Є. В., Уркевича В. Ю.,

секретар судового засідання Лихошерст І. Ю.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника Генерального прокурора

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 (колегія суддів: Іоннікова І. А. - головуючий, Тарасенко К. В., Михальська Ю. Б.) та рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 (суддя Ярмак О. М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливське господарство «Надбужжя»

до 1. Львівської обласної ради, 2. Державного агентства лісових ресурсів України, 3. Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства

про визнання незаконним рішення, поновлення договору, визнання укладеною додаткової угоди,

за участю:

позивача: Юхименко Р. І. (адвокат)

відповідача-1: Гасяк Я. В.

відповідача-2: Діжевська В. О.

прокурора: 1) Кравчук О. А., 2) Мельник О. П.

СУТЬ СПОРУ

1. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мисливське господарство «Надбужжя» (далі - ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя») та Львівським обласним управлінням лісового та мисливського господарства (далі - Львівське облуправління) укладено договір про умови ведення мисливського господарства на підставі рішення Львівської обласної ради (далі - Львівська облрада) про надання у користування мисливських угідь у Львівській області.

2. До закінчення строку користування мисливським угіддями ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» звернулося до Львівського облуправління із заявою щодо продовження строку користування таким мисливським угіддями, однак Львівська облрада своїм рішенням відмовила в наданні в користування цих угідь.

3. Вважаючи, що рішення Львівської облради незаконне, а договір про умови ведення мисливського господарства є поновленим на тих самих умовах та на той самий строк, ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» звернулося до суду з відповідним позовом.

4. Рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін постановою суду апеляційної інстанції, позов задоволено частково.

5. Не погодившись із вказаними судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, заступник Генерального прокурора (далі - прокурор) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

6. Верховний Суд частково задовольнив касаційну скаргу, виходячи з такого.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

7. У лютому 2020 року ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Львівської облради, Державного агентства лісових ресурсів України (далі - Держлісагентство) та Львівського облуправління про (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) визнання незаконним рішення Львівської облради від 24.12.2019 № 954 «Про надання у користування мисливських угідь у Львівській області ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» (далі - рішення Львівської облради від 24.12.2019), яким відмовлено в наданні в користування мисливських угідь у Львівській області ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя»; визнання поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договору про умови ведення мисливського господарства, укладеного 19.11.2010 між Львівським облуправлінням та ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» (далі - договір від 19.11.2010); визнання укладеною додаткової угоди до договору від 19.11.2010 про поновлення (продовження) договору.

8. ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» зазначило про наявність підстав для продовження користування мисливськими угіддями, які воно використовувало впродовж п`ятнадцяти років та продовжує використовувати для ведення мисливського господарства, наголошуючи на дотриманні встановленого порядку звернення до компетентного органу щодо продовження строку користування мисливськими угіддями шляхом надання їх у користування на новий строк, за наявності подання Держлісагентства та погодження усіх власників та користувачів земельних ділянок, у зв`язку з чим прийняте рішення Львівської обради від 24.12.2019 про відмову в наданні в користування мисливських угідь у Львівській області ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» є незаконним.

9. ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» також зазначає, що відсутність протягом одного місяця після закінчення строку дії договору заперечень компетентного органу вказує на наявність підстав для укладення додаткової угоди до договору від 19.11.2010 з метою продовження договірних відносин відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон про оренду землі) та відновлення порушених прав добросовісного користувача, що має переважне право на користування угіддями відповідно до статті 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» (далі - Закон про мисливське господарство).

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

10. 02.11.2000 Львівської облрадою на XVII сесії ІІІ-го скликання прийнято рішення № 368 «Про внесення змін до рішення обласної ради від 11.02.1997 «Про надання у користування мисливських угідь у Львівській області», згідно з яким надано у користування ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» мисливські угіддя загальною площею 15 604 га, з яких польові: 5157 га, лісові 10 066 га, водно-болотні 381 га, терміном на 15 років у визначених межах згідно з додатком № 8 до цього рішення. Точний опис контурів угідь: від с. Сасів по дорозі Золочів-Броди через с. Хомець, с. Підгірці, до 6 кварталу Сасівського лісництва, по границі 6, 7, 8 кварталів до р. Луг, по р. Луг упродовж с. Жарків, с. Голубиця, с. Пеняки, с. Чапелі до мосту в с. Звижень, далі по дорозі через с. Батьків до кордону з Тернопільською областю, по границі областей до с. Кругів, далі по дорозі через с. Колтів до с. Сасів. Доручено Державному лісогосподарському об`єднанню «Львівліс» до 01.12.2000 укласти договір про умови ведення мисливського господарства з ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя».

11. Такий договір був укладений 19.11.2010 за № 62 між Львівським облуправлінням та ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» про умови ведення мисливського господарства, відповідно до якого визначено чисельність фауни в угіддях, наданих у користування, станом на 01.11.2010, і права та обов`язки обох сторін.

12. Відповідно до пункту 1.1 договору від 19.11.2010 мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надано до 02.12.2015.

13. У зв`язку із закінченням терміну, на який було надано у користування мисливські угіддя, 29.09.2015 ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» звернулося до Львівського облуправління з листом, в якому просило надати в користування мисливські угіддя загальною площею 16 037 га, у тому числі, надавши письмові погодження від власників та користувачів земельних ділянок на користування мисливськими угіддями ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя».

14. 10.12.2015 Держлісагентство скерувало подання № 03-01/8496-15 до Львівської облради про надання у користування мисливських угідь на території Бродівського та Золочівського районів Львівської області ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя».

15. 26.01.2016 постійна комісія з питань екології, природних ресурсів та рекреації Львівської облради листом № К06-38 повідомила Держлісагентство про розгляд подання від 10.12.2015 № 03-01/8496-15 та погодження надання у користування мисливських угідь ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя», винесення на розгляд сесії Львівської облради відповідного проєкту рішення.

16. Питання щодо надання в користування ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» мисливських угідь вносилось на розгляд Львівської облради двічі: 01.03.2016 та 29.03.2016, проте не вирішувалося.

17. За матеріалами справи судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2018 у справі № 876/6380/18, якою рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 скасоване, прийнято нове рішення, адміністративний позов ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Львівської облради, яка полягає у невнесенні повторно для розгляду на пленарному засіданні сесії Львівської облради проєкту рішення «Про надання в користування мисливських угідь у Львівській області ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» та зобов`язано повторно розглянути на пленарному засіданні сесії Львівської облради проєкт рішення «Про надання в користування мисливських угідь у Львівській області ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя».

18. 13.02.2019 Львівською облрадою зареєстровано проєкт рішення «Про надання в користування мисливських угідь у Львівській області ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» на 15 років у визначених межах згідно з додатком до цього рішення.

19. Відповідно до протоколу № 45 чергової сесії Львівської облради VII скликання від 12.03.2019 питання про надання у користування мисливських угідь ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» за поданим проєктом рішення не розглядалося.

20. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.08.2019 у справі № 1.380.2019.003086, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019, адміністративний позов ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» до Львівської облради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії було задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Львівської облради, яка полягає у неприйнятті на пленарному засіданні сесії Львівської облради рішення з питання надання в користування мисливських угідь у Львівській області ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» та зобов`язано Львівську облраду розглянути по суті на пленарному засіданні сесії Львівської облради подання Держлісагентства від 10.12.2015 № 03-01/8496-15 та прийняти відповідне рішення щодо надання (чи ненадання) в користування мисливських угідь у Львівській області ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя».

21. 24.12.2019 Львівською облрадою на ХХІІІ черговій сесії VII скликання прийнято рішення № 954 про відмову ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» в наданні в користування мисливських угідь на території Львівської області.

22. ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» вважає рішення Львівської облради від 24.12.2019 незаконним та таким, що порушує його права та законні інтереси як добросовісного користувача мисливськими угіддями за договором від 19.11.2010, який має переважне право на їх подальше використання та фактично продовжує їх використання після спливу п`ятнадцятирічного строку дії договору, отримав згоду власників та землекористувачів земельних ділянок. Будь-яких заперечень компетентного органу про подальше користування, припинення користування мисливськими угіддями в період дії договору та протягом місяця після його закінчення висловлено не було.

23. Посилаючись на положення частин шостої, восьмої статті 33 Закону про оренду землі та статті 22 Закону про мисливське господарство, ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

24. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду 07.07.2021, позов задоволено частково. Визнано укладеною додаткову угоду до договору від 19.11.2010 про поновлення (продовження) договору в редакції позивача, в решті заявлених позовних вимог відмовлено повністю.

25. Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» належними засобами доказування доведено порушення відповідачами його прав та законних інтересів на продовження договірних відносин як добросовісного користувача мисливськими угіддями, отриманими у користування за договором від 19.11.2010, тому з метою відновлення порушених прав належним способом захисту є задоволення позовної вимоги про визнання укладеною додаткової угоди про продовження договору від 19.11.2010, укладеного між ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» та Львівським облуправлінням в редакції позивача.

26. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відмовив в задоволенні позову в частині скасування рішення Львівської облради від 24.12.2019 та визнання договору від 19.11.2020 поновленим на той самий строк і на тих саме умовах, оскільки задоволення вказаних вимог не відновить порушених прав та законних інтересів ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

27. У липні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга прокурора, в якій він просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 та ухвалити нове рішення - про відмову в позові.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги та заперечень на неї

28. Підставою касаційного оскарження є пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

29. На обґрунтування підстави касаційного оскарження прокурор посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм статей 21- 23 Закону про мисливське господарство у подібних правовідносинах (договірного врегулювання користування мисливськими угіддями та процедури узгодження форми цих договірних відносин).

30. Прокурор в касаційній скарзі зазначає, що продовження строку користування угіддями шляхом поновлення (продовження) договору про умови ведення мисливського господарства нормами спеціального законодавства та договором не передбачено.

31. Скаржник також стверджує про необґрунтованість висновку судів попередніх інстанцій відносно того, що позов у даній справі має на меті врегулювати подальші договірні відносини сторін договору від 19.11.2010 і стосується продовження строку дії вказаного договору з підстав, визначених статтею 33 Закону про оренду землі.

32. При цьому прокурор вважає, що суди попередніх інстанцій безпідставно врахували правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 910/21762/17 та від 18.11.2020 у справі № 914/1218/19.

33. У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.

34. ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» подало до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні касаційної скарги.

35. У судовому засіданні представник ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» проти задоволення касаційної скарги заперечувала та просила залишити без змін судові рішення судів попередніх інстанцій.

36. Інші учасники справи правом на подання відзиву, передбаченого статтею 295 Господарського процесуального кодексу України, не скористалися.

37. У судовому засіданні представники Львівської облради та Держлісагентства підтримали касаційну скаргу прокурора та просили її задовольнити.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

38. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

39. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення прокурора та представників сторін, дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

40. Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях зазначили, що нормами Закону про мисливське господарство не визначено процедуру та порядок реалізації користувачем мисливських угідь свого переважного права на користування цими мисливськими угіддями, які продовжують строк користування ними.

41. Під час розгляду справи суди першої та апеляційної інстанцій врахували правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 910/21762/21, про те, що порядок і підстави надання у користування мисливських угідь мають визначатися з урахуванням положень законодавства України, що регулює земельні відносини.

42. З огляду на це місцевий господарський суд, рішення якого було залишено без змін постановою апеляційного господарського суду, дійшли висновку про можливість застосування до спірних правовідносин положень частин шостої та восьмої статті 33 Закону про оренду землі щодо поновлення договору оренди землі на той самий строк та на тих самих умовах.

43. Однак колегія суддів суду касаційної інстанції не погоджується з таким висновками судів першої та апеляційної інстанції з урахуванням такого.

44. Відповідно до статті 1 Закону про мисливське господарство (тут і далі в редакції, чинній на момент закінчення дії договору від 19.11.2010) мисливство - вид спеціального використання тваринного світу шляхом добування мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах у межах мисливських угідь; мисливські угіддя - ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства; мисливське господарство як галузь - сфера суспільного виробництва, основними завданнями якого є охорона, регулювання чисельності диких тварин, використання та відтворення мисливських тварин, надання послуг мисливцям щодо здійснення полювання, розвиток мисливського собаківництва; користувачі мисливських угідь - спеціалізовані мисливські господарства, інші підприємства, установи та організації, в яких створені спеціалізовані підрозділи для ведення мисливського господарства з наданням в їх користування мисливських угідь.

45. Згідно із частинами першою-третьою, шостою статті 21 Закону про мисливське господарство ведення мисливського господарства здійснюється користувачами мисливських угідь. Не допускається користування мисливськими тваринами та ведення мисливського господарства без оформлення відповідних документів у встановленому цим Законом порядку. Умови ведення мисливського господарства визначаються у договорі, який укладається між центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, і користувачами мисливських угідь. Відносини між власниками або користувачами земельних ділянок і користувачами мисливських угідь регулюються відповідними договорами.

46. Статтею 22 Закону про мисливське господарство передбачено, що мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок. Мисливські угіддя надаються у користування на строк не менш як на 15 років. Площа мисливських угідь, що надаються користувачеві, повинна становити не менше 3 тисяч гектарів, але не більше ніж 35 відсотків від загальної площі мисливських угідь Автономної Республіки Крим, області та м. Севастополя. Переважне право на користування мисливськими угіддями мають: власники та постійні користувачі земельних ділянок; користувачі мисливських угідь, які продовжують строк користування цими угіддями.

47. У той же час частиною першою статті 23 Закону про мисливське господарство визначено, що право користування мисливськими угіддями припиняється, зокрема, у разі закінчення строку користування.

48. Відповідно до частини першої та абзацу 1 частини другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

49. Звідси право користування мисливськими угіддями припиняється у разі закінчення строку користування ними. Закон про мисливське господарство не передбачає спеціального порядку продовження строку користування мисливськими угіддями, водночас закріплює переважне право на користування такими угіддями користувачів мисливських угідь, які продовжують строк користування цими угіддями.

50. Колегія суддів суду касаційної інстанції, виходячи з наведених положень законодавства, зазначає, що мисливські угіддя надаються в користування (незалежно від того отримують вказані угіддя у користування вперше або ж внаслідок продовження строку користування ними) рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських рад за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок, та на умовах, визначених у договорі, який укладається між центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, і користувачами мисливських угідь.

51. Таким чином, продовження строку користування мисливськими угіддями відбувається в порядку, передбаченому статтею 22 Закону про мисливське господарство. За наявності інших претендентів на отримання тих самих мисливських угідь в користування користувач мисливських угідь, який продовжує строк користування цими угіддями, має переважне право перед іншими особами на отримання цих угідь в користування на новий строк.

52. Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про можливість поновлення (продовження) договору про умови ведення мисливського господарства в порядку, передбаченому для поновлення договору оренди земельної ділянки, встановленого статтею 33 Закону про оренду землі, оскільки мисливські угіддя надаються в користування саме рішенням ради, а договір, укладений між центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, і користувачем мисливських угідь визначає лише умови ведення такого мисливського господарства після надання мисливських угідь в користування радою та не є самостійною підставою виникнення права користування цими угіддями.

53. Разом з тим порядок і підстави надання у користування мисливських угідь мають визначатися з урахуванням положень законодавства України, що регулює земельні відносини, в тому числі норми Закону про оренду землі. Користування мисливським угіддям здійснюється з фактичним використанням території відповідної земельної ділянки, що відповідно до наведеного положення законодавства потребує укладення договору для врегулювання відносин між користувачем (власником) земельної ділянки та користувачем мисливського угіддя.

54. Звідси судами попередніх інстанцій не встановлено, чи дотримано ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» порядку отримання мисливських угідь в користування при продовженні строку користування цими угіддями, передбаченого статтею 22 Закону про мисливське господарство, та чи підлягає задоволенню вимога про визнання укладеною додаткової угоди до договору від 19.11.2010 про поновлення (продовження) договору.

55. Колегія суддів суду касаційної інстанції також зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про можливість відмови в задоволенні позову в частині визнання незаконним рішення Львівської облради від 24.12.2019, з огляду на те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.08.2020 у справі № 380/3338/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2021, рішення Львівської облради від 24.12.2019 було скасоване, а отже, суди мали оцінити наявність або відсутність предмета спору у справі № 910/2423/20 в цій частині.

56. Крім того, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не дослідив, чи є належним відповідачем у справі Держлісагентство, та які позовні вимоги спрямовані саме до цього відповідача. Суд апеляційної інстанції вказані недоліки рішення суду першої інстанції також не виправив.

57. Відповідно до частин першої, другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

58. Звідси Верховний Суд позбавлений можливості з`ясувати усі істотні обставини справи щодо дотримання ТОВ «Мисливське господарство «Надбужжя» порядку отримання мисливських угідь в користування при продовженні строку користування цими угіддями, передбаченого статтею 22 Закону про мисливське господарство, та визнання укладеною додаткової угоди до договору від 19.11.2010 про поновлення (продовження) договору.

59. Стосовно посилань прокурора на необґрунтованість врахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 910/21762/17 та від 18.11.2020 у справі № 914/1218/19, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає таке.

60. Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

61. Так, суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях послалися на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 910/21762/17.

62. У справі № 910/21762/17 розглядався позов заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачевого, Військової частини до Закарпатської обласної ради, Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства, Громадської організації «Товариство мисливців та рибалок «Єгер» про визнання незаконним і скасування рішення та визнання недійсним договору.

63. Позовні вимоги у справі № 910/21762/17 обґрунтовані тим, що рішення про надання мисливських угідь у користування прийнято з порушенням встановленого порядку передачі земельних ділянок та відсутності підстав для передачі Громадській організації «Товариство мисливців та рибалок «Єгер»» земельної ділянки площею 753,1 га, що розташована на території земель військової частини для ведення мисливського господарства; також порушено порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, яка відповідно до рішення Ради Міністрів СРСР від 07.08.1947 № 10585 належить до земель оборони та на неї розповсюджується особливий режим використання земель відповідно до статті 115 Земельного кодексу України.

64. Під час перегляду судових рішень у справі № 910/21672/17 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що мисливські угіддя і земельна ділянка є різними об`єктами користування, проте водночас мисливське угіддя як ділянка суші має свою чітко окреслену територію на земельній ділянці, у зв`язку з чим права та інтереси землекористувачів, власників земельних ділянок та користувачів мисливських угідь перетинаються та тісно пов`язані. Таким чином, мисливські угіддя фактично є частиною земної (або водної) поверхні, з певним місцем розташування, а також з визначеними щодо нього правами, порядком їх надання і користування, отже, мисливські угіддя не можуть існувати окремо від земельної ділянки та/або водного простору, в межах яких провадиться діяльність із ведення мисливського господарства. Враховуючи викладене, порядок і підстави надання у користування мисливських угідь мають визначатися з урахуванням положень законодавства України, що регулює земельні відносини, зокрема щодо укладення договору для врегулювання відносин між користувачем (власником) земельної ділянки та користувачем мисливського угіддя.

65. Таким чином, у справі № 910/21672/17 предметом судового розгляду був спір між користувачем земельної ділянки та користувачем мисливських угідь, розташованих на даній земельній ділянці, і саме в цьому контексті суд касаційної інстанції зазначив про необхідність врахування положень законодавства України, що регулює земельні відносини, при наданні у користування мисливських угідь з метою уникнення надання в користування мисливських угідь, розташованих на землях, на яких можливість ведення мисливського господарства законодавством не передбачена.

66. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях у справі № 910/2423/20 неправильно застосовали правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 910/21762/17, оскільки вони не стосуються порядку продовження строку користування мисливськими угіддями.

67. Помилково суди попередніх інстанцій застосували і правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 914/1218/19.

68. Так, у справі № 914/1218/19 предметом позову були вимоги про визнання поновленим договору оренди саме земельної ділянки та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення вказаного договору.

69. Тобто під час розгляду справи № 914/1218/19 не вирішувалися питання щодо порядку надання мисливських угідь в користування користувачу, який продовжує строк користування цими угіддями.

70. Ураховуючи викладене, касаційна скарга прокурора є частково обґрунтованою, а судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

71. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

72. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

73. Зважаючи на викладене, касаційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, судові рішення попередніх інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

74. З огляду на направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами вирішення спору.

Керуючись статтями 300, 301, 310, 315, 317 ГПК України,

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі № 910/2423/20 скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Г. М. Мачульський

Судді: Є. В. Краснов

В. Ю. Уркевич

Відповідно до частини третьої статті 314 Господарського процесуального кодексу України постанова оформлена суддею Уркевичем В. Ю.