ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2022м. ХарківСправа № 922/996/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури (16000, Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Замкова, 9А; код ЄДРПОУ: ) в інтересах держави, в особі 1) Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області (16000, Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Губернська, буд.2; ) 2) Північного офісу Державної аудиторської служби (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), буд.18; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" (61058, м. Харків, вул. Роллана Ромен, буд.12; )
про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення безпідставно отриманих коштів
за участю представників:

прокуратури - Хряк О.О., службове посвідчення №059740 від 08.02.2021;

позивача 1 - не з`явився;

позивача 2 - не з`явився;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

07.07.2022 керівник Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області та Північного офісу Державної аудиторської служби звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл", в якій просить суд:

- визнати недійсною додаткову угоду від 12.04.2021 №1 до договору про закупівлю №ТД-4992 від 01.02.2021, укладену між Новгород-Сіверською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл";

- визнати недійсною додаткову угоду від 13.04.2021 №2 до договору про закупівлю №ТД-4992 від 01.02.2021, укладену між Новгород-Сіверською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл";

- визнати недійсною додаткову угоду від 25.05.2021 №3 до договору про закупівлю №ТД-4992 від 01.02.2021, укладену між Новгород-Сіверською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл";

- визнати недійсною додаткову угоду від 18.06.2021 №4 до договору про закупівлю №ТД-4992 від 01.02.2021, укладену між Новгород-Сіверською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл";

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" на користь Новгород-Сіверської міської ради безпідставно отримані кошти, в сумі 37 071,90 грн.;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" до загального фонду Чернігівської обласної прокуратури сплачений судовий збір у сумі 12 405,00 грн. за подання позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав, що укладаючи спірні додаткові угоди, сторони договору про закупівлю №ТД-4992 від 01.03.2021 не дотримали вимог частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та безпідставно збільшили ціну товару, що в результаті призвело до переплати 37 071,90 грн. бюджетних коштів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.07.2022 прийнято позовну заяву керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області та Північного офісу Державної аудиторської служби до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення безпідставно отриманих коштів до розгляду та відкрито провадження у справі №922/996/22. Вирішено, справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 10 серпня 2022 року. Відповідачу, згідно статті 165 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч.2 ст.178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивачам, згідно статті 166 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Встановлено відповідачу строк 5 днів на подання заперечень на відповідь позивача на відзив, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Звернуто увагу учасників справи, що подання доказів у справі здійснюється учасниками справи на стадії підготовчого провадження. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою. Звернуто увагу учасників справи на можливість розгляду справи за відсутності їх представників за наявними у справі матеріалами у разі подання відповідного клопотання відповідно до ч.3 ст.196 ГПК України. Роз`яснено учасникам справи можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до вимог статті 197 Господарського процесуального кодексу України. Роз`яснено учасникам справи положення ст.202 ГПК України, відповідно до якої неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи (заяви) по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Повідомлено учасників справи, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі "Електронний суд", поштою або дистанційними засобами зв`язку. Зазначено, що учасникам справи необхідно письмово повідомити суд про оптимальний для них спосіб отримання інформації щодо розгляду справи.

02.08.2022 на електронну скриньку Господарського суду Харківської області від представника Управління Північного офісу Державної аудиторської служби в Чернігівській області надійшли пояснення (вх.№7584 від 02.08.2022), відповідно до яких протягом 2021 року та поточного періоду 2022 року заходи державного фінансового контролю (державні фінансові аудити, інспектування, перевірки закупівель) у Новгород-Сіверській міській раді не проводились, моніторинг процедури закупівлі за номером ID^ UA11А-2021-01-28-001641-а не здійснювався, укладений за її результатами договір від 01.03.2021 №ТД-4992 та додаткові угоди до нього не перевірялись.

Також представник Управління Північного офісу Державної аудиторської служби в Чернігівській області повідомив, що Планом проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на II квартал 2022 року та Планом проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби на II квартал 2022 року (в частині державних фінансових аудитів) проведення заходів державного фінансового контролю в Новгород-Сіверській міській раді не передбачено. Таким чином, підстави проведення моніторингу зазначеної закупівлі, у порядку встановленому Законом №922, в Управління відсутні, про що Новгород-Сіверську окружну прокуратуру було повідомлено листами від 11.08.2021 №262613-17/6067-2021, від 18.08.2021 №262531-17/3244-2021 та від 16.05.2022 №262531 -17/956-2022. У зв`язку з чим, залучення Північного офісу Держаудитслужби як позивача у справах, підставою для подачі позову у яких є результати перевірок, досліджень тощо, проведених органами прокуратури в межах наданих повноважень Законом України "Про прокуратуру" є не можливим, позаяк підставою для звернення до суду в цьому випадку не є результати державного фінансового контролю. Північний офіс Держаудитслужби просить суд врахувати викладені обставини при винесенні рішення по справі.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.08.2022 відкладено підготовче засідання на 07.09.2022.

В підготовчому засіданні 07.09.2022 без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 28.09.2022.

Присутній в судовому засіданні 28.09.2022 прокурор позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник 1-го позивача в судове засідання 28.09.2022 не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник 2-го позивача в судове засідання 28.09.2022 не з`явився. Проте від представника Управління Північного офісу Державної аудиторської служби в Чернігівській області до суду неодноразово надходили клопотання, в яких у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні, з метою дотримання принципів правосуддя, зокрема, щодо своєчасного розгляду справи, просила суд здійснювати розгляд справи №922/996/22 без участі представника Північного офісу Держаудитслужби.

Відповідач явку свого представника в судове засідання 28.09.2022 не забезпечив, про причини неявки не повідомив, своїм правом, наданим відповідно до ст.165 ГПК України, не скористався, відзив на позов не надав. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Також, як вбачається із КП "Діловодство спеціалізованого суду", позивачі та відповідач зареєстровані в системі "Електронний Суд", а отже ухвали суду по справі №922/996/22 ними було отримано автоматично.

Зокрема, згідно довідок про доставку електронного листа від 07.09.2022, документ в електронному вигляді "Ухвала-повідомлення" від 07.09.2022 по справі №922/996/22 було надіслано одержувачам в їхній Електронний кабінет:

- Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" документ доставлено до Електронного кабінету: 08.09.22 10:04;

- Північному офісу Держаудитслужби документ доставлено до Електронного кабінету: 08.09.22 10:04;

- Новгород-Сіверській міській раді документ доставлено до Електронного кабінету: 08.09.22 10:04.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом статей 10, 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

З огляду на зазначене, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Враховуючи положення ст.ст.13,74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 28.09.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Новгород-Сіверською окружною прокуратурою було встановлено, що Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області 28.01.2021 розміщено оголошення UA-2021-01-28-001641-а про намір здійснити закупівлю ДК 021:2015:09130000-9:Нафта і дистиляти. Очікувана вартість закупівлі - 336 000,00 грн. Строк поставки - до 31.12.2021.

Участь у закупівлі взяли ТОВ "Лівайн Торг", яке надало цінову пропозицію 336000,00 грн. та ТОВ "Торговий дім "Сан Ойл", з ціновою пропозицією 317 800,00 грн., шляхом розміщення відповідних документів на вказаному веб-порталі.

За результатами розгляду замовником поданих документів переможцем торгів визначено ТОВ "Торговий дім "Сан Ойл", що оформлено відповідним протоколом.

01.03.2021 між Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" (продавець) укладено договір про закупівлю №ТД-4992 від (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, продавець зобов`язується в порядку та на умовах визначених договором поставити та передати у власність покупця товар у необхідній кількості та належної якості за визначеним предметом: Бензин А-92, дизельне паливо (ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти) (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такий товар.

Найменування (асортимент), кількість, якісні характеристики та ціна товару визначаються у Специфікації товару (далі - Додаток 1) до Договору, що є невід`ємною частиною цього Договору (п.1.2.Договору).

Ціна Договору вказується в національній валюті України та відповідає ціні пропозиції переможця за результатами проведених відкритих торгів (п.3.1.Договору).

Згідно п.3.2. Договору загальна ціна визначається відповідно до Специфікації товару та становить 317 800,00 грн., у тому числі ПДВ 52 966,67 грн.

Ціна на товар включає в себе всі види платежів, зборів та податків (п.3.3.Договору).

Згідно п.4.2. Договору розрахунки здійснюються шляхом оплати покупцем товару по факту його поставки після пред`явлення продавцем документів: рахунку, накладних.

Строк (термін) поставки товару: до 31.12.2021 включно (п. 5.1.Договору).

Місце поставки товару6 поставка паливних карток/талонів єдиного уніфікованого зразка на паливо (у разі їх використання) здійснюється за адресою: 16000, Україна, Чернігівська обл., м. Новгород-Сіверський, вул. Губернська, 2.

Відпуск товару здійснюється протягом року через мережу автозаправних станцій (далі - АЗС) продавця з використанням паливних карток/талонів або за відомостями на відпуск нафтопродуктів за формою N16-1111 (п.5.2.Договору).

Згідно п.6.3.1. Договору продавець зобов`язаний забезпечити відпуск товару в асортименті, кількості та у строки, встановлені в Договорі.

У пункті 10.1 Договору №ТД-4992 від 01.03.2021 встановлено, що договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань за переданий товар - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У п.11.1. Договору визначено, що зміни до Договору про закупівлю можуть вноситись у випадках зазначених у цьому Договорі та оформляються у письмовій формі шляхом укладання додаткового договору (угоди).

Зміна Договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено Договором або законом (п.11.4.Договору).

Згідно п.11.5. Договору додаткові угоди до Договору та додатки до Договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну сили у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами.

Відповідно до п.11.8. Договору, умови Договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціна за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі , крім випадків, зокрема: збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умовами, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в Договорі про закупівлю.

У разі коливання ціни товару на ринку в межах до 10% від ціни за одиницю товару продавець письмово звертається до покупця (замовника) щодо зміни ціни за одиницю товару. Наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідкою або листом (завіреними копіями цих довідок або листа) відповідних органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку. До розрахунку ціни на одиницю товару приймається ціна щодо розміру ціни на товар на момент укладання Договору (з урахуванням внесених раніше змін до Договору) та на момент звернення до вказаних органів, установ, організацій, що підтверджує коливання (зміна) цін на ринку товару ,що є предметом закупівлі за Договором. Зміна ціни за одиницю товару можлива тільки за умови здійснення поставки товару за раніше встановленою ціною у розмірі 50% від суми Договору згідно з п.3.2. цього Договору.

Відповідно до Специфікації до Договору від 01.03.2021 (Додаток №1) ціна 1 літру бензину А-92 становить 22,20 грн. з ПДВ, об`єм поставки - 7000 л; ціна 1 літру дизельного пального становить 23,20 грн. з ПДВ, об`єм поставки - 7000 л (надалі - Специфікація).

Листом вих№62 від 12.04.2021 відповідач запропонував Новгород-Сіверській міській раді Чернігівської області збільшити ціни за Договором до 10%.

12.04.2021 за ініціативою TOB "Торговий дім "Сан Ойл", між Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" (продавець) укладено додаткову угоду №1 до Договору №ТД-4992 від 01.03.2021 (надалі - Додаткова угода №1), якою внесено зміни до Специфікації в частині зміни ціни за одиницю товару.

Зокрема, вартість бензину А-92 визначена 24,42 грн./літр (+ 2,22 грн. або + 10 %), дизельного палива визначено 25,52 грн./літр.(+2,32 грн. або + 10 %).

Загальну суму Договору не змінено.

Підставою внесення змін до Договору став експертний висновок №Ц-336 Київської торгово-промислової палати від 23.03.2021, згідно якого станом на 22.03.2021 середня ринкова роздрібна вартість (реалізація на АЗС) на внутрішньому ринку України становить: бензин А-92 - 27,97 грн./л; дизельне паливо - 28,24 грн./л.

Зазначений документ фактично не містить жодного підтвердження коливання вартості бензину та дизельного палива на ринку, зокрема на дату укладення Договору, Додаткової угоди №1, яке необхідно для визначення коливання ціни на ринку на вказаний товар за певний період у тому числі у відсотках.

За інформацією, розміщеною на сайті Міністерства Фінансів України (https://index.minfm.com.ua), ціна палива по Україні станом на 01.03.2021 (дата укладення договору) становила: за літр дизельного палива - 27,65 грн. та за літр бензину А-92 - 27,24 грн., ціна палива станом на 12.04.2021 (дата укладення Додаткової угоди №1) на ринку по Україні становила: за літр дизельного палива 28,25 грн. (дорожче в порівнянні з ціною на дату укладення договору на + 2,17%), та за літр бензину А-92 на 27,71 грн. (дорожче в порівнянні з ціною на дату укладення договору на + 1,73%).

Таким чином, коливання ціни палива в бік зростання відбувалося, однак непропорційно ніж було вказано постачальником в обґрунтування укладення додаткової угоди та, як наслідок, в подальшому було відображено у Додатковій угоді №1, згідно якої вартість дизельного пального та бензину А-92 зросла на 10%.

Листом вих№65 від 13.04.2021 відповідач запропонував Новгород-Сіверській міській раді Чернігівської області збільшити ціни за Договором до 10%.

На наступний день після підписання Додаткової угоди №1 за ініціативою ТОВ "Торговий дім "Сан Ойл" між Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" (продавець) укладено додаткову угоду №2 до Договору від 13.04.2021 (надалі - Додаткова угода №2), якою внесено зміни до Специфікації в частині зміни ціни за одиницю товару.

Зокрема, вартість бензину А-92 визначено 26,29 грн./літр, дизельного палива - 26,39 грн./літр.

Загальну суму Договору не змінено.

Відтак реальна вартість 1 л бензину А-92 по договору за 1 день з моменту укладення попередньої Додаткової угоди зросла на 1,87 грн. (+ 7,66 %), дизельного палива на 0,87 грн. (+3,41 %).

Підставою укладення Додаткової угоди №2 та внесення змін до Специфікації щодо вартості одиниці товару став експертний висновок №Ц-336 Київської торгово-промислової палати від 23.03.2021, згідно якого станом на 22.03.2021 середня ринкова роздрібна вартість (реалізація на АЗС) на внутрішньому ринку України становить: бензин А-92 - 27,97 грн./л; дизельне паливо - 28,24 грн./л.

Як уже було встановлено вище, вказаний експертний висновок №Ц-336 Київської торгово-промислової палати від 23.03.2021 фактично не містить жодного підтвердження коливання вартості бензину та дизельного палива на ринку на дату укладення Договору, Додаткової угоди №1 та №2.

На переконання прокурора вказаний експертний висновок взагалі не є належним документальним обґрунтуванням коливання ціни на вказаний товар, оскільки вже був використаний при укладені Додаткової угоди №1.

За інформацією, розміщеною на сайті Міністерства Фінансів України (https://index.minfm.com.ua), ціна палива по Україні станом на 12.04.2021 (дата укладення Додаткової угоди №1) на ринку по Україні становила: 28,25 грн. за літр дизельного пального та 27,71 грн. за літр бензину А-92, станом на 13.04.2021 становила: 28,25 грн. за літр дизельного пального та 27,71 грн. за літр бензину А-92, тобто була сталою.

Листом вих№87 від 25.05.2021 відповідач запропонував Новгород-Сіверській міській раді Чернігівської області збільшити ціни за Договором до 10%.

25.05.2021 за ініціативою ТОВ "Торговий дім "Сан Ойл", між Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" (продавець) укладено додаткову угоду №3 до Договору (надалі - Додаткова угода №3), якою внесено зміни до Специфікації в частині зміни ціни за одиницю товару, зокрема, вартість дизельного палива визначено 26,89 грн./літр.

Загальну суму Договору не змінено.

Відтак реальна вартість 1 л дизельного палива по Договору в порівнянні з ціною, указаною у Додатковій угоді №2 зросла на 0,5 грн. (або на + 1,89 %).

Підставою внесення змін до Договору став експертний висновок №Ц-530 Київської торгово-промислової палати від 17.05.2021, згідно якого станом на 17.05.2021 середня ринкова роздрібна вартість (реалізація на АЗС) на внутрішньому ринку України становить: дизельне паливо - 27,39 грн./л.

Зазначений документ фактично не містить жодного підтвердження коливання вартості бензину та дизельного палива на ринку на дату укладення Договору, додаткових угод №№1, 2 та 3, яке необхідно для визначення коливання ціни на ринку на вказаний товар за певний період у тому числі у відсотках.

За інформацією, розміщеною на сайті Міністерства Фінансів України (ttps://index.minfm.com.ua) ціна палива по Україні станом на 3.04.2021 (дата укладення Ддаткової угоди №2) на ринку по Україні становила: 28,25 грн. за літр дизельного палива, станом на 25.05.2021 (дата укладення додаткової угоди №3) вартість 1 літру дизельного палива становила 27,35 грн.

Таким чином, коливання ціни на дизельне паливо відбувалося, однак в бік зменшення на 0,9 грн. або - 3,29%.

Листом вих№94 від 18.06.2021 відповідач запропонував Новгород-Сіверській міській раді Чернігівської області збільшити ціни за Договором до 10%.

На підставі листа ТОВ "Торговий дім "Сан Ойл" 18.06.2021 між Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" (продавець) укладено додаткову угоду №4 до Договору (надалі - Додаткова угода №4), якою внесено зміни до Специфікації в частині зміни ціни за одиницю товару.

Зокрема, вартість бензину А-92 визначена 26,29 грн./літр, дизельного палива - 26,69 грн./літр.

Загальну суму Договору не змінено.

Підставою укладення Додаткової угоди №4 та внесення змін до Специфікації щодо вартості за одиницю товару став експертний висновок №Ц-621 Київської торгово-промислової палати від 04.06.2021, згідно якого станом на 04.06.2021 середня ринкова роздрібна вартість (реалізація на АЗС) на внутрішньому ринку України становить: дизельне паливо - 27,35 грн./л.

Зазначений документ фактично не містить жодного підтвердження коливання вартості бензину та дизельного палива на ринку на дату укладення Договору, Додаткових угод №№1-4, яке необхідно для визначення коливання ціни на ринку на вказаний товар за певний період у тому числі у відсотках.

Таким чином, внаслідок укладення Додаткових угод №1, №2, №3 та №4 до Договору, ціна за 1 літр бензину А-92, зросла на 4,09 грн./л. (+18,42 %); дизельного палива на 3,49 грн. (+15,04 %).

На виконання умов Договору та Додаткових угод №1, №2, №3 та №4 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" відвантажило, а Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області отримала Бензин А-92 та Паливо дизельне згідно видаткових накладних:

- від 13.04.2021 №38 310 1 500 л на суму 39 485,00 грн.;

- від 06.05.2021 №38 804 1 500 л на суму 39 597,00 грн.;

- від 25.05.2021 №38 957 700 л на суму 18 823,00 грн.;

- від 18.06.2021 №38 407 1 210 л на суму 31 890,90 грн.;

- від 08.09.2021 №40 873 5 000 л на суму 132 290,00 грн.

Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області здійснила оплату на підставі вказаних видаткових накладних, що підтверджується платіжними дорученнями №533 від 13.04.2021, №712 від 07.05.2021, №713 від 07.05.2021, №814 від 25.05.2021, №999 від 18.06.2021, №1628 від 13.09.2021, №1629 від 13.09.2021, №998 від 18.06.2021, №997 від 23.06.2021.

На переконання прокурора, враховуючи, що внесення змін до Договору №ТД-4992 від 01.03.2021 Додатковими угодами №1, №2, №3 та №4 до Договору, вчинено без належної документальної обґрунтованості необхідності зміни істотних умов Договору та суперечить інтересам суспільства, а саме: Новгород-Сіверської територіальної громади, яку представляє Новгород-Сіверська міська рада, що являється порушенням ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", Додаткові угоди №1, №2, №3 та №4 до Договору порушують вимоги Закону України "Про публічні закупівлі" та потребують вжиття відповідних заходів, шляхом визнання їх недійсними в судовому порядку, а кошти, отримані відповідачем на виконання вказаних Додаткових угод, підлягають поверненню.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Щодо здійснення прокуратурою представництва інтересів держави та належного визначення позивачів у цій справі

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 1 статті 24 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством (ч.7 ст.24 Закону України "Про прокуратуру").

Відповідно до частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас ЄСПЛ звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не стосуються сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечення обмеження повноважень і функцій прокурорів сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, водночас для виконання будь-яких інших функцій має бути засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Зважаючи на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 3 та абзацу 1 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суд.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

В Основному Законі та ординарних законах не наведено переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак визначено критерії для оцінки орієнтири та умови, коли таке представництво є можливим.

Наявність інтересу і необхідність його захисту повинні базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і мати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не обмежується тільки зазначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати наявності права на таке представництво або, інакше кажучи, вимагає пояснити (засвідчити, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор. Знову ж таки, це має бути засновано на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію у динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний самостійно реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

В даному випадку, як зазначив прокурор у позовній заяві, порушення законодавства про публічні закупівлі при укладенні додаткових угод про збільшення ціни товару за природний газ після укладення договору про закупівлю, не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів і створює загрозу порушення економічних інтересів держави. Як наслідок, укладення додаткових угод з порушенням вимог законодавства може призвести до необхідності додаткового витрачання коштів з бюджету, що свідчить про нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів та створює загрозу порушення інтересів держави у бюджетній сфері. Таким чином у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Статтею 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" визначено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі (частини перша та друга статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні").

Контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі", проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування. Порядок та підстави проведення органом державного фінансового контролю перевірок закупівель встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 5 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні").

Відповідно до пунктів 8 та 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 (далі - Положення), визначено, що, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 цього Положення Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту, перевірки закупівель, інспектування (ревізії), моніторингу закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

З урахуванням наведеного, Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №826/9672/17 та у постанові Верховного Суду у складі колегії об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, у постановах Верховного Суду від 05.08.2021 у справі №911/1236/20, від 10.02.2022 у справі №927/284/21, від 31.05.2022 у справі №927/515/21.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах щодо визначення позивачем у подібних справах вищенаведеного органу викладено у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №911/1497/18, від 30.07.2020 у справі №904/5598/18.

Відповідні висновки також дійшов Касаційний господарський суд у постановах від 17.08.2020 у справі №924/1240/18, від 09.09.2020 у справі №921/524/18, від 30.09.2020 у справі №907/64/19, від 21.01.2021 у справі №912/532/19, від 03.12.2020 у справі №909/703/19, від 17.12.2020 у справі №905/120/19, від 17.02.2021 у справі №911/1497/18.

Відповідно до положення "Про Північний офіс Держаудитслужби", затвердженого наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 №23, основним завданням Офісу є реалізація повноважень Держаудитслужби на території Вінницької, Житомирської, Київської, Черкаської, Чернігівської областей та в м. Києві.

Офіс здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через управління.

Як вбачається з матеріалів справи, Новгород-Сіверською окружною прокуратурою до Північного офісу Держаудитслужби направлявся лист від 18.02.2022 №582вих-22 з метою встановлення факту проведення вказаним органом контрольних заходів, зокрема моніторингу закупівлі UА-2021-01-28-001641-а, а також з метою отримання даних щодо вжитих вказаним органом заходів на усунення порушень, виявлених за результатами моніторингу.

Північним офісом Держаудитслужби листом від 22.02.2022 №262613-17/1429-2022 повідомлено, що лист прокуратури від 18.02.2022 направлено за належністю до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області для розгляду та прийняття рішення.

Таким чином, вказаним уповноваженим органом у даних спірних правовідносинах жодних дієвих заходів з метою усунення порушень, вказаних Новгород-Сіверською окружною прокуратурою у листі не вжито, а лише переадресовано вирішення питання до територіального органу.

Листом від 16.05.2022 №262531-17/956-2022 Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області повідомлено, що моніторинг закупівлі за номером UА-2021-01-28-001641-а, не здійснювався та підстави для проведення моніторингу відсутні. У цьому ж листі зазначено, що законодавством не передбачено підстав для залучення Управління в якості позивача у справі про визнання недійсними додаткових угод та стягнення надміру сплачених коштів.

Таким чином, уповноваженим органом у вказаним спірних правовідносинах - Північним офісом Держаудитслужби та його територіальним органом жодних дієвих заходів з метою усунення порушень, допущенних при проведенні закупівлі UА-2021-01-28-001641-а та при виконанні Договору, укладеного за результатами її проведення, не вжито та в подальшому вжиття відповідних заходів не планується.

Крім того, вказана позиція зазначених органів щодо невжиття дієвих заходів з метою усунення порушень, допущених при проведені вищевказаної закупівлі має систематичний характер та вже висловлювалася Північним офісом Держаудислужби у листі від 11.08.2021 №262613-17/6067-2021 та у листі Північного офісу Держаудислужби в Чернігівській області від 18.08.2021 №262531-17/3244-2021.

На переконання прокурора, наведене утворює собою передбачений вимогами Конституції України та Закону України "Про прокуратуру" винятковий випадок, за якого порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій із їх захисту, та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах - Північного офісу Держаудитслужби.

Разом з цим, джерелом фінансування послуг із закупівлі нафти і дистилятів на підставі договору від 01.03.2021 № ТД-4992 є кошти місцевого бюджету.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з частиною 3 статті 16 цього Закону матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до статті 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (пункт 38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема, і тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор.

Як стверджує прокурор, попри виявлені порушення вимог законодавства про державні закупівлі органом, уповноваженим на здійснення відповідних функцій держави у спірних правовідносинах, а саме: Новгород-Сіверською міською радою, належних заходів до визнання недійсними додаткових угод до договору від 01.03.2021 №ТД-4992 про закупівлю та повернення надмірно сплачених коштів, у т. ч. шляхом звернення до суду не вжито.

На переконання прокурора, недотримання вимог Закону України "Про публічні закупівлі" порушує права територіальної громади, яку представляє Новгород-Сіверська міська рада. Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) додаткових угод до договору, на підставі якої ці кошти витрачено, такому суспільному інтересу не відповідає. Виконання зобов`язань на умовах додаткових угод до договору, укладених з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону України "Про публічні закупівлі" та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, закріпленими в статті 3 даного Закону. Виплата коштів у зв`язку з укладенням додаткових угод з порушенням вимог законодавства зумовила втрату бюджетних коштів у розмірі 37 071, 90 грн., що негативно вплинуло на видаткову частину бюджету, а тому є порушенням економічних інтересів держави, що відповідно до ст.131-1 Конституції України покладає на органи прокуратури обов`язок здійснювати представництво інтересів держави в суді шляхом пред`явлення та підтримання даного позову.

Як свідчать матеріали справи, листами від 28.07.2021 №03-42/2233 та від 14.02.2022 №04-18/413 Новгород-Сіверська міська рада повідомила Новгород-Сіверській окружній прокуратурі, що нею заходи для визнання додаткових угод №№ 1-4 угод до договору від 01.03.2021 №ТД-4992 про закупівлю недійсними та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" надміру сплачених коштів не вживались та вживатись не будуть.

Як стверджує прокурор, вказане підтверджує тривалу бездіяльність уповноваженого органу та беззаперечно свідчить про необхідність вжиття відповідних представницьких заходів органом прокуратури, шляхом звернення до суду із вказаним позовом.

На переконання прокурора, останній набув право на представництво та звернення до суду за захистом інтересів держави, оскільки відповідні суб`єкти владних повноважень, хоч і усвідомлюють порушення інтересів держави та мали (мають) відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернулися. Викладене вказує на усвідомлену пасивну поведінку уповноважених суб`єктів владних повноважень в різний час, свідчить про нездійснення ними захисту інтересів держави упродовж тривалого часу та є підставою для пред`явлення цього позову прокурором в інтересах держави.

За висновком суду, прокурор правильно визначив позивачів у цій справі, оскільки Держаудитслужба є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель, а Міська рада є замовником послуг при здійсненні процедури закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно з законодавством України.

У постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду, надаючи висновок щодо застосування приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру", вказала, що звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме, подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави тощо), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

З огляду на зазначене, звертаючись до суду із цим позовом, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді та визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами прокурора про необхідність у даній справі здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.

Щодо вимог про визнання недійсними додаткових угод.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Вимогами статті 43 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю є нікчемним, зокрема, у разі укладення договору з порушенням вимог частини четвертої статті 41 цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Разом з цим, згідно п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, підставами для укладення додаткової угоди, якою внесено зміни до істотних умов основного договору, сторонами обрано саме пункт 2 частини5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Водночас, статтею 43 Закону України "Про публічні закупівлі", якою встановлено підстави нікчемності договору про закупівлю, не передбачено серед правових підстав нікчемності договору порушення сторонами вимог частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Вказане свідчить про те, що у чинній редакції Закону України "Про публічні закупівлі", порушення частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" не є законодавчо встановленою підставою нікчемності правочину.

Положеннями статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Частиною 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм ЦК України та ГК України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Статтею 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Судом встановлено, що станом на момент підписання Договору про закупівлю сторонами погоджені всі істотні умови - предмет, ціна та строк виконання зобов`язань за Договором відповідно до вимог частини третьої статті 180 ГК України та Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон "Про публічні закупівлі" не містить виключень з цього правила.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:

- відбувається за згодою сторін;

- порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації);

- підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником);

- ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%;

- загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

На підтвердження факту коливання ціни на товар у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору.

Тобто, не будь-яка довідка уповноваженого органу про ціну товару на ринку, а тим паче лист є належним підтвердженням та підставою для зміни ціни в договорі після його підписання, а лише яка містить інформацію про коливання ціни такого товару на ринку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України у справі №904/6290/17 від 13.12.2017, Верховного Суду у справі №913/368/19 від 02.12.2020, у справі №912/1580/18 від 13.10.2020, у справі №907/788/18 від 23.01.2020.

Однак, під час розгляду даної справи судом встановлено, що висновки Київської торгово-промислової палати №Ц-336 від 23.03.2021, №Ц-530 від 17.05.2021, №Ц-621 від 04.06.2021, фактично не містять жодної інформації на підтвердження коливання вартості бензину А-92 та дизельного палива на ринку за відповідні періоди. У них лише зазначається про рівень цін на паливо на ринку України станом на певні дати, а саме: 23.03.2021, 17.05.2021, 04.06.2021.

Таким чином, вказані висновки не є тим документом, який підтверджує коливання (збільшення чи зменшення ціни за одиницю товару на ринку) за період з дати укладення основного Договору про закупівлю №ТД-4992 від 01.03.2021 до дати укладання Додаткових угод №1, №2, №3 та №4 до Договору.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку, що на момент укладення Додаткових угод №1, №2, №3 та №4, не було документально підтверджено коливання ціни на товар, що зумовило б необхідність та правомірність укладення вказаних додаткових угод до основного Договору.

Однак, внаслідок укладення Додаткових угод №1, №2, №3 та №4 до Договору, ціна за 1 літр бензину А-92, зросла на 4,09 грн./л. (+18,42 %), а дизельного палива на 3,49 грн. (+15,04 %).

При цьому, суд враховує, що метою регулювання, передбаченого частиною 5 статті 41 Закону "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10%, є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Тобто, вказана норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.

Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.

Поряд з цим, під час розгляду цієї справи відповідач не довів, що коливання ціни дизельного палива та бензину А-92, зробило для нього виконання договору про закупівлю №ТД-4992 від 01.03.2021, без укладення Додаткових угод №№1-4 до нього, вочевидь невигідним чи збитковим.

Отже, враховуючи встановленні судом обставини ненадання відповідачем належних доказів на підтвердження коливання ціни товару, що є предметом Договору про закупівлю №ТД-4992 від 01.03.2021, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними Додаткових угод від 12.04.2021 №1, від 13.04.2021 №2, від 25.05.2021 №3 та від 18.06.2021 №4 до Договору про закупівлю №ТД-4992 від 01.03.2021.

Щодо вимог про стягнення безпідставно отриманих коштів

Частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому, згідно із пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

У справі, що розглядається, недійсність Додаткових угод від 12.04.2021 №1, від 13.04.2021 №2, від 25.05.2021 №3 та від 18.06.2021 №4 до Договору про закупівлю №ТД-4992 від 01.03.2021 не означає відсутність між сторонами договірних відносин, адже такі відносини між ними врегульовані Договору про закупівлю №ТД-4992 від 01.03.2021, тобто зобов`язання є договірними.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У статті 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до частини першої статті 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Враховуючи викладене вище, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК "Купівля-продаж", а тому стаття 1212 ЦК України як правова підстава такого повернення, в даному випадку не може бути застосована.

У пункті 10.1 Договору №ТД-4992 від 01.03.2021 встановлено, що договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань за переданий товар - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно видаткової накладної від 13.04.2021 №38310 Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області сплачено кошти за бензин А-92 у сумі 26 290,00 грн. за 1000 л. (вартість бензину визначено з урахуванням ціни за 1 л, вказаної у Додатковій угоді №2 до Договору).

Підлягало сплаті за Договором (в первинній редакції) 22 200,00 грн. (вартість одного кубічного метру газу визначено з урахуванням ціни, вказаної у Договорі), розрахунок: 1000 л х 22,20 грн. = 22 200 грн.

Таким чином, різниця між ціною, яку було фактично сплачено позивачем та ціною, яка повинна була сплачуватися за первинним договором за поставлений бензин А-92 становить 4 090,00 грн.

Сплачено кошти за дизельне паливо у сумі 13 195,00 грн. за 500 л. (вартість дизельного палива визначено з урахуванням ціни за 1 л, вказаної у Додатковій угоді №2 до Договору).

Підлягало сплаті за Договором (в первинній редакції) 11 600,00 грн. (вартість одного кубічного метру газу визначено з урахуванням ціни, вказаної у Договорі) розрахунок: 500 л. х 23,20 грн. = 11 600,00 грн.

Таким чином, різниця між ціною, яку було фактично сплачено позивачем та ціною, яка повинна була сплачуватися за первинним Договором за поставлене дизельне паливо становить 1 595,00 грн.

Згідно видаткової накладної від 06.05.2021 №38804 Новгород-Сіверською міською радою сплачено кошти за дизельне паливо у сумі 39 585,00 грн. за 1500 л (вартість дизельного палива визначено з урахуванням ціни за 1 л, вказаної у Додатковій угоді №2 до Договору).

Підлягало сплаті за Договором (в первинній редакції) 34 800,00 грн. (вартість одного кубічного метру газу визначено з урахуванням ціни, вказаної у Договорі), розрахунок: 1500 л. х 23,20 грн. = 34 800 грн.

Таким чином, різниця між ціною, яку було фактично сплачено позивачем та ціною, яка повинна була сплачуватися за первинним договором за поставлене дизельне паливо становить 4785,00 грн.

Згідно видаткової накладної від 25.05.2021 №38957 Новгород-Сіверською міською радою сплачено кошти за дизельне паливо у сумі 18 823,00 грн. за 700 л (вартість дизельного палива визначено з урахуванням ціни за 1 л, вказаної у Додатковій угоді №3 до Договору).

Підлягало сплаті за Договором (в первинній редакції) 16 240,00 грн. (вартість одного кубічного метру газу визначено з урахуванням ціни, вказаної у Договорі), розрахунок: 700 л х 23,20 грн. = 16 240 грн.

Таким чином, різниця між ціною, яку було фактично сплачено позивачем та ціною, яка повинна була сплачуватися за первинним договором за поставлене дизельне паливо становить 2 583,00 грн.

Згідно видаткової накладної від 18.06.2021 №38407 Новгород-Сіверською міською радою сплачено кошти за бензин А-92 у сумі 26 552,90 грн. за 1010 л (вартість бензину визначено з урахуванням ціни за 1 л., вказаної у Додатковій угоді №4 до Договору).

Підлягало сплаті за Договором (в первинній редакції) 22 422, грн. (вартість одного кубічного метру газу визначено з урахуванням ціни, вказаної у Договорі), розрахунок: 1010 л. х 22,20 грн. = 22 422 грн.

Таким чином, різниця між ціною, яку було фактично сплачено позивачем та ціною, яка повинна була сплачуватися за первинним договором за поставлений бензин А-92 становить 4 130,90 грн.

Сплачено кошти за дизельне паливо у сумі 5 338,00 грн. за 200 л (вартість дизельного палива визначено з урахуванням ціни за 1 л, вказаної у Додатковій угоді №2 до Договору).

Підлягало сплаті за Договором (в первинній редакції) 4 640,00 грн. (вартість одного кубічного метру газу визначено з урахуванням ціни, вказаної у Договорі), розрахунок: 200 л. х 23,20 грн. = 4 640 грн.

Таким чином, різниця між ціною, яку було фактично сплачено позивачем та ціною, яка повинна була сплачуватися за первинним договором за поставлене дизельне паливо становить 698,00 грн.

Згідно видаткової накладної від 08.09.2021 №40873 Новгород-Сіверською міською радою сплачено кошти за бензин А-92 у сумі 76 241 грн. за 2900 л (вартість бензину визначено з урахуванням ціни за 1 л., вказаної у додатковій угоді № 4 до Договору).

Підлягало сплаті за Договором (в первинній редакції) 64 380,00 грн. (вартість одного кубічного метру газу визначено з урахуванням ціни, вказаної у Договорі), розрахунок: 2900 л х 22 20,00 грн = 64 380 грн.

Таким чином, різниця між ціною, яку було фактично сплачено позивачем та ціною, яка повинна була сплачуватися за первинним договором за поставлений бензин А-92 становить 11 861,00 грн.

Сплачено кошти за дизельне паливо у сумі 56 049,00 грн. за 2100 л (вартість дизельного палива визначено з урахуванням ціни за 1 л., вказаної у додатковій угоді №2 до Договору).

Підлягало сплаті за Договором (в первинній редакції) 48 720,00 грн. (вартість одного кубічного метру газу визначено з урахуванням ціни, вказаної у Договорі) розрахунок: 2100 л х 23,20 грн. = 48 720,00 грн.

Таким чином, різниця між ціною, яку було фактично сплачено Новгород-Сіверською міською радою та ціною, яка повинна була сплачуватися за Договором за поставлене дизельне паливо становить 7 329,00 грн.

Враховуючи викладене, внаслідок укладення Додаткових угод №№1-4 до Договору Новгород-Сіверською міською радою надміру сплачено кошти за недопоставлений товар у сумі 37 071,90 грн. (4 090,00 грн. + 1595,00 грн. + 2583,00 грн. + 4785,00 грн. + 4 130,90 грн. + 698,00 грн. + 11 861,00 грн. + 7 329,00 грн.).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" грошових коштів у розмірі 37 071,90 грн. сплачених Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, як за товар, який так і не був поставлений продавцем, на підставі статті 670 ЦК України.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, у справі №927/568/21 від 19.07.2022 та у справі №924/674/21 від 15.06.2022.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

З огляду на зазначене, беручи до уваги принцип змагальності сторін, враховуючи стандарт переваги більш вагомих доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області та Північного офісу Державної аудиторської служби до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення безпідставно отриманих коштів - задовольнити.

Визнати недійсною додаткову угоду від 12.04.2021 №1 до договору про закупівлю №ТД-4992 від 01.03.2021, укладену між Новгород-Сіверською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл».

Визнати недійсною додаткову угоду від 13.04.2021 №2 до договору про закупівлю №ТД-4992 від 01.03.2021, укладену між Новгород-Сіверською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл».

Визнати недійсною додаткову угоду від 25.05.2021 №3 до договору про закупівлю №ТД-4992 від 01.03.2021, укладену між Новгород-Сіверською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл».

Визнати недійсною додаткову угоду від 18.06.2021 №4 до договору про закупівлю №ТД-4992 від 01.03.2021, укладену між Новгород-Сіверською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл» (61058, м. Харків, вул. Роллана Ромен, буд.12; ) на користь Новгород-Сіверської міської ради (16000, Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Губернська, буд.2; ) безпідставно отримані кошти, в сумі 37 071 (тридцять сім тисяч сімдесят одна) грн. 90 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл» (61058, м. Харків, вул. Роллана Ромен, буд.12; ) до загального фонду Чернігівської обласної прокуратури сплачений судовий збір у сумі 12 405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) грн. 00 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "10" жовтня 2022 р.

Суддя Т.О. Пономаренко