ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2022 р. Справа№ 911/2309/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Зубець Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Безрук Д.Д.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

від позивача за первісним позовом: Носенко Ю.М. (поза межами суду)

Матюшенков Дмитро Вікторович (поза межами суду);

від відповідача за первісним позовом: Бурима М.Б. (Північний апеляційний господарський суд);

Марушевська В.І. (Північний апеляційний господарський суд);

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича

на рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2021, повний текст рішення складено 09.12.2021

та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2021

у справі № 911/2309/21 (суддя Бабкіна В.М.)

за первісним позовом Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича

до Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни

про стягнення 157 388,31 грн заборгованості за договором оренди № 1 від 01.05.2019 р., у тому числі 130 000,00 грн основного боргу, 3 132,56 грн 3% річних, 10 383,23 грн інфляційних втрат, 13 872,52 грн подвійної облікової ставки НБУ за користування чужими коштами,

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни

до Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича

про розірвання договору оренди № 1 від 01.05.2019

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Фізична особа-підприємець Носенко Юрій Миколайович (далі - ФОП Носенко Ю.М., позивач за первісним позовом) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни (далі - ФОП Бурима М.Б., відповідач за первісним позовом) про стягнення 157388,31 грн. заборгованості за договором оренди № 1 від 01.05.2019 р., у тому числі - 130000,00 грн. основного боргу, 3132,56 грн. 3% річних, 10383,23 грн. інфляційних втрат, 13872,52 грн. подвійної облікової ставки НБУ за користування чужими коштами.

В обгрунтування позову ФОП Носенко Ю.М. посилається на порушення ФОП Буримою М.Б. зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення № 1 від 01.05.2019 р. в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів, з урахуванням тієї обставини, що приміщення з оренди за актом приймання-передачі не поверталося.

30.09.2021 до Господарського суду Київської області від представника ФОП Бурими Марини Борисівни надійшла зустрічна позовна заява б/н від 27.09.2021 (вх. № 22784/21 від 30.09.2021 р.), за змістом якої останній зазначає, що 11.08.2019 у приміщенні, яке ФОП Бурима М.Б. прийняла в орендне користування, сталася пожежа з незалежних від неї причин, що підтверджується висновком № 28/В/22.08.2019 від 22.08.2019, виданим Дослідно-випробувальною лабораторією 5 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Київській області. Після чого ФОП Носенко Ю.М. у примусовому порядку забрав ключі у ФОП Бурими М.Б. та позбавив можливості подальшого користування орендованим приміщенням, таким чином припинивши орендні відносини за договором № 1 від 01.05.2019. З огляду на викладене, позивач за зустрічною позовною заявою просить розірвати договір оренди № 1 від 01.05.2019, укладений між Фізичною особою-підприємцем Носенко Юрієм Миколайовичем та Фізичною особою-підприємцем Буримою Мариною Борисівною, та стягнути з відповідача за зустрічним позовом понесені позивачем за зустрічним позовом судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правову допомогу.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.11.2021 у справі № 911/2309/21 у задоволенні первісного позову Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича до Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни про стягнення 157 388,31 грн заборгованості за договором № 1 оренди нежитлового приміщення від 01.05.2019, у тому числі 130 000,00 грн основного боргу, 3 132,56 грн 3% річних, 10 383,23 грн інфляційних втрат, 13 872,52 грн подвійної облікової ставки НБУ за користування чужими коштами, відмовлено повністю. Зустрічні позовні вимоги задоволено повністю. Розірвано договір № 1 оренди нежитлового приміщення від 01.05.2019, укладений між Фізичною особою-підприємцем Носенком Юрієм Миколайовичем та Фізичною особою-підприємцем Буримою Мариною Борисівною. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича на користь Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни 2 270,00 грн судового збору.

Рішення мотивоване тим, що беручи до уваги те, що відповідач за первісним позовом фактично не користувалась орендованим приміщенням з 12.09.2019 внаслідок позбавлення її орендодавцем можливості потрапити до орендованого приміщення, суд вважає наявними підстави для застосування приписів ч. 6 ст. 762 ЦК України в частині звільнення ФОП Бурими М.Б. від сплати орендних платежів за заявлений позивачем за первісним позовом період, у зв`язку з чим вимога ФОП Носенка Ю.М. про стягнення з ФОП Бурими М.Б. 130000,00 грн. основного боргу задоволенню не підлягає. При цьому, решта первісних позовних вимог ФОП Носенка Ю.М. до ФОП Бурими М.Б. про стягнення 3132,56 грн. 3% річних, 10383,23 грн. інфляційних втрат, 13872,52 грн. подвійної облікової ставки НБУ за користування чужими коштами є похідними вимогами від вимоги про стягнення орендної плати, у зв`язку з чим вони також не підлягають задоволенню. 11.08.2019 в орендованому ФОП Буримою М.Б. у ФОП Носенка Ю.М. приміщенні сталася пожежа, а 12.09.2019 р. ФОП Носенко Ю.М. в присутності ФОП Бурими М.Б. та свідків забрав ключі від приміщення та позбавив орендаря можливості подальшого користування орендованим приміщенням, чим порушено умови п. 1.1 договору, згідно якого орендодавець зобов`язується надати орендарю у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: 09250, Київська обл., Кагарлицький р-н, с. Слобода, вул. Київська, 5 . Зазначене вище порушення орендодавцем умов договору є істотним в розумінні ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, оскільки ФОП Бурима М.Б. як орендар внаслідок такого порушення була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а саме - отримання приміщення в оренду для здійснення підприємницької діяльності. За таких обставин, оскільки матеріалами справи підтверджується та відповідачем за зустрічним позовом належними і допустимими доказами не спростовано факту зазначеного вище істотного порушення умов договору, вимоги позивача за зустрічним позовом про розірвання договору оренди № 1 від 01.05.2019 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 911/2309/21 клопотання Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни б/н від 30.11.2021 (вх. № 28170/21 від 07.12.2021 р.) задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича на користь Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни 8 900,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення мотивоване тим, що з урахуванням предмета спору, обсягу зібраних доказів, розгляду справи за правилами загального позовного провадження, складання представником позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) обґрунтованого відзиву та зустрічного позову, дійсно необхідного та підтвердженого доказами фактичного обсягу правничої допомоги, поведінки сторін, значення справи для сторін, суд констатує, що витрати на правничу допомогу, які ФОП Бурима М.Б. просить відшкодувати за рахунок ФОП Носенка Ю.М., є співмірними із складністю даної справи та обсягом витраченого представником заявника часу на адвокатський супровід у даній справі, тому, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем за зустрічним позовом (відповідачем за первісним позовом) вимога про стягнення з відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню у повному обсязі, в розмірі 8900,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, Фізична особа-підприємець Носенко Юрій Миколайович звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити позивачу строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2021. Апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2021 скасувати. Прийняти нове рішення про задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову. Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2021 скасувати. Вирішити питання про судові витрати.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що на виконання вимог п. 7.1 договору оренди, повернення приміщення за участю комісії сторін не здійснювала та відповідні акти не складались, крім того, відповідачем не вживались жодні заходи, що передбачені розділом 11 договору оренди.

Скаржник звертає увагу на те, що 25.03.2021 відповідач на адресу позивача направив лист щодо повернення нежитлового приміщення, з проектом додаткової угоди та проектом акту прийому-передачі (повернення) приміщення, що свідчить про те, що відповідач не повертав відповідачу спірне приміщення, а отримавши лист відповідача про розірвання договору оренди позивач листом від 06.08.2021 повідомив відповідача про те, що вимога відповідача буде ним задоволена у разі: відновлення стану приміщення та наявного у ньому майна на час укладення договору та відшкодування завданих збитків, внаслідок пожежі, у розмірі 253 900,00 грн. Також до даного листа позивачем надано 3 акти, по два примірника, для погодження суми збитків у зв`язку із пожежею, один із яких просив повернути останньому, запропоновано відповідачу у разі наявності у неї пропозицій, що висвітлені у даному листі, чи незгоді із розміром завданої шкоди, повідомити останнього про прийняте рішення (розмір погоджених збитків), а оскільки наразі стан приміщення не відповідає тому стану, який був на час укладення договору, а завдані позивачу пожежею збитки не відшкодовані, тому вимоги відповідача про розірвання договору є необґрунтованим.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач за первісним позовом у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що відповідачем надані докази, які підтверджують факт неможливості використання нею майна з незалежних від неї причин, зокрема, висновок № 28/В/22.08.2019 від 22.08.2019, виданий Дослідно-випробувальною лабораторією 5 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС у Київській області, заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , акт обстеження нежитлового приміщення кафе-бар "Поляна" від 19.08.2021.

Також відповідач за первісним позовом зазначає про те, що 12.09.2019 позивач за первісним позовом у примусовому порядку забрав ключі від приміщення та позбавив відповідача за первісним позовом можливості подальшого користування орендованим приміщенням, крім того, в основу встановлення факту наявності чи відсутності орендних правовідносин, не може бути покладено лише факт відсутності акту повернення орендованого приміщення.

Лист від 25.03.2021 не може свідчити про неповернення приміщення, а лише про бажання відповідача за первісним позовом мирно врегулювати та завершити усі документальні питання щодо орендних відносин за договором № 1 від 01.05.2019.

Позивач за первісним позовом зазначає, що завдані збитки оцінено в розмірі 253 900,00 грн, проте, всупереч ч. 2 ст. 623 ЦК України, жодного документального підтвердження вказаної суми не надано.

Згідно із ст. 323 ЦК України визначено, що ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом, тому будь-які посилання позивача на зобов`язання відповідача відносити стан приміщення та відшкодувати будь-які збитки, що виникли через пожежу, є безпідставними та не містять законного підґрунтя щодо пред`явлення таких вимог до відповідача за первісним позовом.

Також відповідач за первісним позовом у відзиві на апеляційну скаргу повідомив, що з метою професійного захисту інтересів в даному судовому процесі, відповідач звернувся за допомогою до адвоката і попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції у вигляді витрат на професійну правову допомогу становить 6 500,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2022 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича на рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2021 у справі № 911/2309/21 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 911/2309/21 у розмірі 3 405,00 грн.

Від Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича до Північного апеляційного господарського суду надійшла квитанція № 0.0..1 від 17.02.2022, яка свідчить про сплату судового збору у розмірі 3 405,00 грн.

Скаржник у апеляційній скарзі зазначає про те, що повний текст рішення отримано скаржником 23.12.2021, у зв`язку із чим, останнім днем подання апеляційної скарги був 12.01.2022, однак, був пропущений із поважних причин, оскільки представник позивача згідно із договором від 15.04.2019 - адвокат Матюшенков Д.В. перебував на лікарняному з 11.01.2022 по 21.01.2022.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2022 поновлено Фізичній особі-підприємцю Носенку Юрію Миколайовичу пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 911/2309/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича на рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 911/2309/21. Призначено справу № 911/2309/21 до розгляду у судовому засіданні 02.06.2022.

На підставі ст. 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2022 відкладено розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича на рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2021 на 11.07.2022.

Розпорядженням керівника апарату суду від 08.07.2022, у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. з 11.07.2022 у відпустці відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/2309/21.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2022, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді - Сулім В.В., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 прийнято справу № 911/2309/21 до провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича на рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді - Сулім В.В., Зубець Л.П. Призначено розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича на рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 911/2309/21 на 21.09.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2022 заяву представника Фізичної особи - підприємця Носенка Юрія Миколайовича (Матюшенкова Д.В.) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, перебування суддів у відпустках, тимчасову непрацездатністю судді Гаврилюка О.М., введення воєнного стану в Україні, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 911/2309/21 розглядалась протягом розумного строку.

Позиції учасників справи

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні 21.09.2022 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2021 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову та скасувати додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2021.

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні 21.09.2022 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2021 у справі № 911/2309/21 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції щодо первісного позову

01.05.2019 між Фізичною особою-підприємцем Носенком Юрієм Миколайовичем та Фізичною особою-підприємцем Буримою Мариною Борисівною укладено договір № 1 оренди нежитлового приміщення, відповідно до п. 1.1 якого позивач, за договором орендодавець, зобов`язується надати відповідачу, за договором орендарю, у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: 09250, Київська область, Кагарлицький район, с. Слобода, вул. Київська, 5.

Загальна площа приміщення складає 92,4 кв.м (п. 1.2 договору).

Пунктом 1.3 договору обумовлено, що приміщення надається для здійснення відповідачем підприємницької діяльності. Відповідачу не дозволяється використовувати приміщення для будь-яких інших цілей за власним розсудом.

Згідно з п. 2.1 договору прийом-передача приміщення здійснюється комісією, до складу якої входять представники обох сторін.

Сторони при передачі приміщення зобов`язані перевірити якісний стан приміщення, що орендується та при виявленні недоліків - скласти відповідний акт з зазначенням виявлених недоліків. Про факт передачі-прийому приміщення складається акт прийому-передачі, в якому зазначається технічний стан приміщення. Акт підписується обома сторонами і є невід`ємною частиною договору (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору термін його дії становить 1 (один) рік з моменту підписання сторонами даного договору.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що якщо за 2 (два) місяці до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про намір розірвати даний договір, то він вважається продовженим (пролонгованим) ще на один календарний рік на таких самих умовах. Така пролонгація договору можлива без обмеження терміну.

За умовами п.п. 4.1, 4.2 договору розмір орендної плати становить 10 000,00 грн за один місяць протягом терміну дії цього договору. Орендна плата сплачується готівкою в касу орендодавця першого числа кожного місяця.

Згідно з п. 7.1 договору повернення приміщення здійснюється комісією, яка складається з представників обох сторін. Про повернення приміщення складається акт прийому-передачі.

Відповідач повинен передати позивачу приміщення в стані, в якому його було отримано, з урахуванням нормального зносу (п. 7.3 договору).

Відповідно до п. 9.2 договору термін дії договору достроково припиняється за вимогою відповідача: якщо приміщення в силу обставин, за які відповідач не відповідає, виявиться в стані, непридатному для використання згідно з умовами договору (пп. 9.2.1 договору).

За умовами п. 9.3 договору термін дії договору може бути припинений за згодою сторін, причому сторона, яка має намір розірвати договір, зобов`язана попередити іншу сторону за 2 місяці.

Сторонами складено та підписано 01.05.2019 акт прийому-передачі нежитлового приміщення, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв в тимчасове платне користування приміщення та майно в приміщенні, що знаходиться за адресою: Київська область, Кагарлицький р-н, с. Слобода, вул. Київська, 5 . Актом засвідчено, що передане приміщення відповідає вимогам, які ставилися відповідачем.

У рамках договору між сторонами складались та підписувались акти наданих послуг оренди, а саме: № 1 за травень 2019 року на суму 10 000,00 грн, № 2 за червень 2019 року на суму 10 000,00 грн, № 3 за липень 2019 року на суму 10 000,00 грн.

Орендна плата за вказані місяці відповідачем сплачена.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується ані позивачем, ані відповідачем, 11.08.2019 у вказаному приміщенні сталася пожежа.

Відповідно до висновку № 28/В/22.08.2019 від 22.08.2019 по дослідженню причини пожежі, що виникла 11.08.2019 в кафе "Поляна" ФОП Носенка Ю.М. (позивач), орендованому ФОП Буримою М.Б. (відповідач), за адресою: Кагарлицький р-н, с. Слобода, вул. Київська, 5 , складеного дослідно-випробувальною лабораторією 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області, причиною пожежі в кафе "Поляна" позивача, орендованому відповідачем, за адресою: Кагарлицький р-н, с. Слобода, вул. Київська, 5, могло стати виникнення горіння внаслідок занесення стороннього джерела запалювання.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зауважує, що на виконання вимог п. 7.1 договору повернення приміщення за участю комісії сторін не здійснювалося та відповідний акт не складався, отже договір оренди продовжує діяти.

Таким чином, позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути заборгованість з орендної плати за договором № 1 оренди нежитлового приміщення від 01.05.2019 за період з 01.04.2020 по 30.04.2021 у розмірі 130 000,00 грн, а також 10 383,23 грн інфляційних втрат, 3 132,56 грн 3% річних, 13 872,52 грн подвійної облікової ставки НБУ за користування чужими коштами, нарахованих на суму заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісного позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови щодо первісного позову

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

За приписами ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Внаслідок укладання договору оренди нежитлового приміщення № 1 від 01.05.2019, між його сторонами, враховуючи приписи статті 759 ЦК України, виникло зобов`язання, відповідно до якого позивач передав відповідачу нежитлове приміщення у користування за плату на певний строк та на умовах, визначених договором оренди.

Відповідно до договору та вимог ст. 762 ЦК України обов`язок орендаря, зокрема, полягає у своєчасній та в повному обсязі сплаті орендної плати за користування майном.

Згідно із п. 4.2 договору орендна плата сплачується готівкою в касу позивача першого числа кожного місяця.

Як зазначав позивач, відповідачем не виконано обов`язку щодо внесення орендної плати у визначені договором оренди строки в період з 01.04.2020 до 30.04.2021, внаслідок чого заборгованість з орендної плати становить 130 000,00 грн, залишається несплаченою, а тому підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення первісних позовних вимог, зазначив, що 12.09.2019 позивач у примусовому порядку забрав у відповідача ключі від приміщення та позбавив можливості подальшого користування орендованим приміщенням, на підтвердження чого, відповідачем, в порядку ст. 88 ГПК України, долучено до матеріалів справи заяви свідків, посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Донченко В.Ю., а саме: 1) заяву громадянки ОСОБА_1 , за якою остання підтвердила, що 12.09.2019 в її присутності Бурима Марина Борисівна віддала Носенку Юрію Миколайовичу ключі від приміщення (бар «Поляна»), яке знаходиться за адресою: вул. Київська, 5, с. Слобода, Кагарлицький район , а також Носенко Ю.М. заборонив Буримі М.Б. з`являтися в цьому приміщенні. 12.09.2019 Бурима М.Б. звільнила повністю приміщення та діяльність більше в ньому не проводила. Вказані обставини ОСОБА_1 відомі у зв`язку з безпосередньою присутністю під час передачі ключів та участю в допомозі Буримі М.Б. у звільненні приміщення. ОСОБА_1 підтвердила, що про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань обізнана, і в разі необхідності готова з`явитися до суду для підтвердження своїх свідчень; 2) заяву громадянки ОСОБА_2 , за якою остання підтвердила, що 12.09.2019 р. в її присутності Бурима Марина Борисівна віддала Носенку Юрію Миколайовичу ключі від приміщення (бар «Поляна»), яке знаходиться за адресою: вул. Київська, 5, с. Слобода, Кагарлицький район , а також, що Носенко Ю.М. заборонив Буримі М.Б. з`являтися в цьому приміщенні. 12.09.2019 р. Бурима М.Б. звільнила повністю приміщення та діяльність більше в ньому не проводила. Вказані обставини ОСОБА_2 відомі у зв`язку з безпосередньою присутністю під час передачі ключів та участю в допомозі Буримі М.Б. у звільненні приміщення. ОСОБА_2 підтвердила, що про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань обізнана, і в разі необхідності готова з`явитися до суду для підтвердження своїх свідчень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Згідно із ст. 89 ГПК України лише у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що оскільки наявні у матеріалах даної справи заяви свідків сумнівів щодо їх змісту, достовірності чи повноти не викликають, а викладені в цих заявах обставини не суперечать іншим матеріалам справи, свідки судом для допиту не викликалися.

Крім того, жодних доказів на спростування обставин, викладених у заявах свідків, позивачем до матеріалів справи не надано.

Слід зазначити, що згідно із актом обстеження нежитлового приміщення кафе-бару «Поляна» від 19.08.2021, комісія в складі: депутата Кагарлицької міської ради Палія Івана Миколайовича, Старости сіл Слобода, Расавка Бакал Світлани Петрівни, Фізичної особи-підприємця Волошина Олександра Івановича, склали даний акт про те, що в нежитловому приміщенні кафе-бару «Поляна», яке знаходиться за адресою: вул. Київська, 5, с. Слобода, Обухівського (Кагарлицького) району Київської області, що належить позивачу, протягом 2020 року та в період з січня 2021 року по даний час підприємницька діяльність не проводилася, в тому числі і відповідачем.

Як вже зазначалось, згідно із ч. 1 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (ч. 6 ст. 762 ЦК України).

У ч. 6 ст. 762 ЦК України відсутній вичерпний перелік обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження.

У пункті 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 зазначено, що підставою для застосування норми частини 6 статті 762 ЦК України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Відтак, для застосування частини 6 статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає.

Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї норми Закону він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів статті 762 ЦК України викладена у постановах Верховного Суду у справах № 914/1248/18, № 914/2264/17, № 910/13158/20.

При цьому, звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено те, що позивач позбавив відповідача доступу до орендованого майна, у зв`язку з чим, останній був позбавлений можливості використовувати його згідно із умовами договору, і наведена обставина позивачем не спростована, те, що відповідач фактично не користувався орендованим приміщенням з 12.09.2019 внаслідок позбавлення його орендодавцем можливості потрапити до орендованого приміщення, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для застосування приписів ч. 6 ст. 762 ЦК України в частині звільнення відповідача від сплати орендних платежів за заявлений позивачем період, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення з відповідача 130 000,00 грн основного боргу, як плати за оренду приміщення, задоволенню не підлягає, а враховуючи те, що позовні вимоги про стягнення 3 132,56 грн 3% річних, 10 383,23 грн інфляційних втрат, 13 872,52 грн подвійної облікової ставки НБУ за користування чужими коштами є похідними вимогами від вимоги про стягнення орендної плати, зазначені позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Відсутність акту про повернення спірного приміщення не спростовує обставин, встановлених у даній справі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції щодо зустрічного позову

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до договору № 1 оренди нежитлового приміщення, який укладено 01.05.2019 між позивачем за зустрічним позовом та відповідачем за зустрічним позовом, позивач за зустрічним позовом, за договором орендар, прийняла в користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н, с. Слобода, вул. Київська, 5. Про передачу вказаного нежитлового приміщення сторонами було складено відповідний акт приймання-передачі приміщення.

11.08.2019 в орендованому приміщенні сталася пожежа, що підтверджується висновком № 28/В/22.08.2019 від 22.08.2019, виданим Дослідно-випробувальною лабораторією 5 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Київській області.

В подальшому, 12.09.2019 відповідач за зустрічним позовом в присутності позивача за зустрічним позовом, а також свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , забрав ключі від приміщення, чим позбавив позивача за зустрічним позовом можливості подальшого користування орендованим приміщенням.

25.03.2021 позивач за зустрічним позовом направив на адресу відповідача за зустрічним позовом лист щодо повернення нежитлового приміщення, переданого за договором № 1 від 01.05.2019 з проектом додаткової угоди про розірвання договору та проектом акту прийому-передачі (повернення) приміщення. Докази направлення зазначеного листа долучено до матеріалів справи, а саме - опис вкладення у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Як зазначає позивач за зустрічним позовом, відповіді на вказаний лист отримано не було, підписані відповідачем за зустрічним позовом примірники угоди про розірвання договору та акту повернення приміщення на адресу позивача за зустрічним позовом не надходили, у зв`язку із чим, позивач за зустрічним позовом і звернувся з даним позовом про розірвання договору оренди № 1 від 01.05.2019, укладеного з відповідачем за зустрічним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови щодо зустрічного позову

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно із ст. 11 ЦК України виникли цивільні права та обов`язки.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 3.2 договору передбачено, що якщо за 2 (два) місяця до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про намір розірвати даний договір, то він вважається продовженим (пролонгованим) ще на один календарний рік на таких самих умовах. Така пролонгація договору можлива без обмеження терміну.

Згідно із п. 9.2 договору термін дії договору достроково припиняється за вимогою позивача за зустрічним позовом: якщо приміщення в силу обставин, за які позивач за первісним позовом не відповідає, виявиться в стані, непридатному для використання згідно з умовами договору (пп. 9.2.1 договору), а за умовами п. 9.3 договору термін дії договору може бути припинений за згодою сторін, причому сторона, яка має намір розірвати договір, зобов`язана попередити іншу сторону за 2 місяці.

Доказів вчинення позивачем за зустрічним позовом дій щодо дострокового припинення дії договору в порядку п. 9.2 договору матеріали справи не містять.

Натомість, позивачем за зустрічним позовом було надіслано відповідачу за зустрічним позовом вказану вище пропозицію щодо розірвання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Положеннями ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України).

Зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

За приписами ч. 3 ст. 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Статтею 188 ГК України врегульовано порядок зміни, розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга-четверта ст. 188 ГК України).

Відповідно до ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як встановлено судом, позивач за зустрічним позовом 25.03.2021 направила відповідачу за зустрічним позовом лист щодо повернення нежитлового приміщення, переданого за договором № 1 від 01.05.2019 з проектом додаткової угоди про розірвання договору та проектом акту прийому-передачі (повернення) приміщення.

Факт отримання відповідачем за зустрічним позовом листа від 25.03.2021 не заперечується, отже, позивачем за первісним позовом належним чином виконано обов`язок, передбачений ст. 188 ГК України, щодо надсилання відповідачу за зустрічним позовом пропозиції про розірвання договору.

Відповідачем за зустрічним позовом, 06.08.2021 направлено на адресу позивача за зустрічним позовом відповідь на лист від 25.03.2021, яка повернулася відповідачу за зустрічним позовом з відміткою поштової установи «за закінченням терміну зберігання».

Дослідивши справи докази, суд констатує, що доказів надсилання відповіді долучені до матеріалів ФОП Носенка Ю.М. на пропозицію ФОП Бурими М.Б. про розірвання договору № 1 від 01.05.2019 у передбачений наведеними вище приписами ст. 188 ГК України 20-денний строк матеріали справи не містять.

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом, є обставини, наведені у частині другій ст. 651 Цивільного кодексу України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Такі підстави та умови виникнення юридичного спору у правовідносинах є однаковими незалежно від їх суб`єктного складу та змісту правовідносин.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід, зокрема, встановити чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.08.2019 в орендованому позивачем за зустрічним позовом приміщенні сталася пожежа, а 12.09.2019 відповідач за зустрічним позовом в присутності позивача за зустрічним позовом та свідків забрав ключі від приміщення та позбавив позивача за зустрічним позовом можливості подальшого користування орендованим приміщенням, чим порушено умови п. 1.1 договору, згідно якого відповідач за зустрічним позовом зобов`язується надати позивачу за зустрічним позовом у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: 09250, Київська обл., Кагарлицький р-н, с. Слобода, вул. Київська, 5, що на думку колегії суддів, є істотним порушенням відповідачем за зустрічним позовом умов договору, в розумінні ч. 2 ст. 651 ЦК України, оскільки позивач за зустрічним позовом, як орендар, внаслідок такого порушення був позбавлена того, на що він розраховував при укладенні договору, а саме - отримання приміщення в оренду для здійснення підприємницької діяльності.

З огляду на викладене, оскільки матеріалами справи підтверджується та відповідачем за зустрічним позовом належними і допустимими доказами не спростовано факту зазначеного вище істотного порушення умов договору, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача за зустрічним позовом про розірвання договору оренди № 1 від 01.05.2019.

Щодо оскарження додаткового рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 911/2309/21.

Так, рішенням Господарського суду Київської області від 29.11.2021 у справі № 911/2309/21 у задоволенні первісного позову Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича до Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни про стягнення 157 388,31 грн заборгованості за договором № 1 оренди нежитлового приміщення від 01.05.2019, у тому числі 130 000,00 грн основного боргу, 3 132,56 грн 3% річних, 10 383,23 грн інфляційних втрат, 13 872,52 грн подвійної облікової ставки НБУ за користування чужими коштами, відмовлено повністю. Зустрічні позовні вимоги задоволено повністю. Розірвано договір № 1 оренди нежитлового приміщення від 01.05.2019, укладений між Фізичною особою-підприємцем Носенком Юрієм Миколайовичем та Фізичною особою-підприємцем Буримою Мариною Борисівною. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича на користь Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни 2 270,00 грн судового збору.

07.12.2021 до Господарського суду Київської області від позивача за зустрічним позовом ФОП Бурими М.Б. надійшло клопотання б/н від 30.11.2021 (вх. № 28170/21 від 07.12.2021) про надання доказів щодо розміру судових витрат в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, за змістом якого позивач за зустрічним позовом просить стягнути з ФОП Носенка Ю.М. 8 900,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Письмових пояснень чи заперечень щодо поданого ФОП Буримою М.Б. клопотання про покладення на ФОП Носенка Ю.М. судових витрат на правову допомогу від останнього до суду не надходило.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом Марушевською В.І. (ордер АІ № 1145954 від 15.09.2021, свідоцтво адвоката № 8373/10 від 22.10.2020) та понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8900,00 грн., позивачем за зустрічним позовом було надано суду: договір про надання правової допомоги № 21 від 26.07.2021, додаткову угоду № 1 від 17.08.2021 до договору № 21 про надання правової допомоги від 26.07.2021, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 07.10.2021 до договору № 21 про надання правової допомоги від 26.07.2021 р., додаткову угоду № 2 від 21.10.2021 до договору № 21 про надання правової допомоги від 26.07.2021, акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 29.11.2021 до договору № 21 про надання правової допомоги від 26.07.2021, заключну виписку за період з 29.09.2021 по 29.09.2021 на загальну суму 4000,00 грн (у порядку ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Так, 26.07.2021 р. між адвокатом Марушевською Вікторією Іванівною (адвокат) та Фізичною особою-підприємцем Буримою Мариною Борисівною (клієнт) було укладено договір № 21 про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.1 якого адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу відповідно до вимог законодавства України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, використовуючи засоби, способи і методи, необхідні для захисту прав та інтересів клієнта, а клієнт зобов`язується оплатити адвокату гонорар (винагороду) за надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та цим договором, необхідні для належного виконання договору, зокрема: одержувати необхідні довідки та документи, підписувати та подавати претензії, вимоги, заяви, листи, клопотання, позовні заяви, відзиви на позовні заяви, заяви про видачу судових наказів та виконавчих листів, скарги, апеляційні скарги, касаційні скарги, відзиви на них, розписуватися в документах від імені клієнта, сплачувати від імені клієнта судовий збір, а також знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, брати участь в судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів та міркувань інших осіб, оскаржувати рішення судів, збирати будь-які відомості про факти, що можуть використовуватися як докази у справі, а також вчиняти всі інші дії, передбачені чинним законодавством України для такого роду повноважень та які, на думку адвоката, будуть доцільними для правильного і ефективного виконання зобов`язань, передбачених даним договором для захисту законних прав та інтересів клієнта (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 4.1 договору за надання правової допомоги клієнт зобов`язується оплатити адвокату суму гонорару (винагороди), яка визначається додатковими угодами, які є невід`ємними частинами цього договору.

17.08.2021 між адвокатом Марушевською Вікторією Іванівною (адвокат) та Фізичною особою-підприємцем Буримою Мариною Борисівною (клієнт) було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 21 про надання правової допомоги від 26.07.2021 р., відповідно до п. 1 якої сторони дійшли згоди, що сума гонорару (винагороди) адвокату за надання правової допомоги, щодо захисту прав та інтересів клієнта попередньо узгоджена сторонами в розмірі 4000,00 грн., виходячи з наступного обсягу правової допомоги (послуг): складання відзиву на позовну заяву Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича до Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни про стягнення 157388,31 грн. заборгованості за договором оренди та штрафних санкцій (справа № 911/2309/21, господарський суд Київської області) та його направлення до суду; складання зустрічної позовної заяви до господарського суду Київської області до Фізичної особи-підприємця Носенка Ю.М. про розірвання договору оренди (справа № 911/2309/21) та направлення її до суду.

Сторони домовилися, що, в разі необхідності участі адвоката в судових засіданнях під час розгляду справи № 911/2309/21 Господарським судом Київської області, вартість таких послуг погоджується сторонами додатково (п. 2 додаткової угоди № 1).

07.10.2021 адвокатом та клієнтом підписано акт приймання-передачі наданих послуг № 1 до договору № 21 про надання правової допомоги від 26.07.2021, відповідно до якого адвокат надав клієнту правову допомогу згідно опису та обсягу, вказаному нижче: 1) складання відзиву на позовну заяву ФОП Носенка Юрія Миколайовича до ФОП Бурими Марини Борисівни про стягнення 157 388,31 грн. заборгованості за договором оренди та штрафних санкцій (справа № 911/2309/21, господарський суд Київської області) та його направлення до суду; 2) складання зустрічної позовної заяви до господарського суду Київської області до ФОП Носенка Ю.М. про розірвання договору оренди (справа № 911/2309/21) та направлення її до суду. Загальна вартість наданих послуг складає 4000,00 грн.

21.10.2021 між адвокатом Марушевською Вікторією Іванівною (адвокат) та Фізичною особою-підприємцем Буримою Мариною Борисівною (клієнт) укладено додаткову угоду № 2 до договору № 21 про надання правової допомоги від 26.07.2021, відповідно до п. 1 якої сторони дійшли згоди, що сума гонорару (винагороди) адвокату за надання правової допомоги щодо захисту прав та інтересів клієнта, а саме: участі адвоката в судових засіданнях під час розгляду справи № 911/2309/21 Господарським судом Київської області, попередньо узгоджена сторонами в розмірі 3700,00 грн., виходячи з наступного обсягу правової допомоги (послуг): представництво інтересів клієнта в господарському суді Київської області під час підготовчого засідання у справі № 911/2309/21: 1 день 1 200,00 грн.; представництво інтересів клієнта в господарському суді Київської області під час судового засідання у справі № 911/2309/21: 1 день 2 500,00 грн.

29.11.2021 адвокатом та клієнтом було підписано акт приймання-передачі наданих послуг № 2 до договору № 21 про надання правової допомоги від 26.07.2021, відповідно до якого адвокат надав клієнту правову допомогу згідно опису та обсягу, вказаному нижче: 1) представництво інтересів клієнта в Господарському суді Київської області під час підготовчого засідання по справі № 911/2309/21, а саме: 25.10.2021 та 11.11.2021 (2 судодні, з яких 1 день - 1 200,00 грн) 2400,00 грн; 2) представництво інтересів клієнта в Господарському суді Київської області під час судового засідання у справі № 911/2309/21, а саме: 29.11.2021 (1 судодень). Загальна вартість наданих послуг складає 4 900,00 грн.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за первісним позовом не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат відповідача за первісним позовом на професійну правничу допомогу адвоката та не підтверджено жодними засобами доказування неспівмірність розміру цих витрат.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та визнає правомірним стягнення з позивача за первісним позовом на користь відповідача за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу на суму у розмірі 8 900,00 грн, як доведених, обґрунтованих та таких, що підлягають стягненню з позивача за первісним позовом на користь відповідача за первісним позовом.

Слід зазначити, що скаржником у апеляційній скарзі не обґрунтовано незгоду із оскаржуваним додатковим рішенням.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що підстави для задоволення первісного позову відсутні, наявні підстави для задоволення зустрічного позову, і, як наслідок, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 та додаткового рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 911/2309/21.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

З приводу доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржене рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані судові рішення прийняті відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для їх скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича на рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 911/2309/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2021 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 910/576/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 244, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича на рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 911/2309/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 911/2309/21 залишити без змін.

3. Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 911/2309/21 залишити без змін.

4. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

5. Справу № 911/2309/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 05.10.2022.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

Л.П. Зубець