ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2022 Справа № 910/20633/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши справуза позовом: Служби судової охорони

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАСОБИ ПРОМИСЛОВОГО ЗАХИСТУ»

про: стягнення 39 597,03 грн.,

без виклику учасників,

ВСТАНОВИВ:

Служба судової охорони подала на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАСОБИ ПРОМИСЛОВОГО ЗАХИСТУ» про стягнення 39597,03 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2021р. прийнято справу № 910/20633/21 до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2022р. постановлено справу №910/20633/21 передати за територіальною підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Після надходження матеріалів справи №910/20633/21 до Господарського суду Львівської області, відповідно до проведеного 05.07.2022р. автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано для розгляду судді Король М.Р.

Суд ухвалою від 11.07.2022р. прийняв справу №910/20633/21 до розгляду, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Суд встановив:

- відповідачу строк у 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позов;

- позивачу строк у 5 календарних днів з дня отримання відзиву на позов для подання відповіді на відзив;

- відповідачу строк у 5 календарних днів з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

01.08.2022р. відповідач звернувся до суду з заявою про продовження процесуального строку на подачу відзиву.

Враховуючи перебування судді Король М.Р. у відпустці в період з 01.08.2022р. по 24.08.2022р., матеріали вищевказаної заяви розглянуто судом 30.08.2022р.

Так, суд ухвалою від 30.08.2022р. постановив:

-продовжити Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗАСОБИ ПРОМИСЛОВОГО ЗАХИСТУ» строк для подачі відзиву до 12.09.2022р.;

-продовжити Службі судової охорони строк для подання відповіді на відзив до 16.09.2022р.;

-продовжити Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗАСОБИ ПРОМИСЛОВОГО ЗАХИСТУ» строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 22.09.2022р.

Ухвали суду надіслані учасникам справи на електронні адреси, що вказані у матеріалах справи.

Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходиться у вільному доступі.

Таким чином, судом було вчинено всіх можливих за даних обставин дій щодо належного повідомлення учасників справи про спір, що розглядається. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про відкриття судового провадження у даній справі.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки, зокрема, тим, що відповідачем не здійснено поставку товару у встановлені договором строки. Відтак, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 14 625 грн 93 коп. пені у розмірі 0,1% від суми непоставленого товару за 41 днів прострочення (з 30.10.2021р. по 09.12.2021р.) строку поставки товару на суму 356 730 грн. 00 коп.; а також штраф у розмірі 24971 грн 10 коп. - 7% за прострочення строків поставки товару на суму 356 730 грн 00 коп.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

24.06.2021 року за результатами проведення процедури відкритих торгів між Службою судової охорони (надалі- позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАСОБИ ПРОМИСЛОВОГО ЗАХИСТУ» (надалі - відповідач,постачальник) було укладено договір про закупівлю за державні кошти №30ссо-21(далі - договір).

Згідно з п.1.1 договору, постачальник зобов`язується у визначені цим договором строки поставити замовнику згідно коду ДК 021:2015-18330000 Футболки та сорочки (далі - товар), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених цим договором.

Відповідно до п.4.1, ціна даного договору становить 356 730 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 59 455 грн. 00 коп.

Відповідно до п.6.1 договору, постачальник зобов`язується у строки, визначені у Специфікації (Додаток 1 до договору) здійснити поставку товару визначеного у Специфікації місця поставки. Поставка всього обсягу товару за цим договором замовнику постачальником повинна бути здійснена до 29.10.2021 року включно.

19 жовтня 2021 року відповідно до вимог п.3.4 договору, постачальник повідомив замовника листом №190 про готовність постачання та здійснення приймального контролю продукції «Фуфайка з коротким рукавом» за 10 робочих днів до граничного терміну поставки.

Проте, як стверджує позивач, 26 жовтня 2021 року, під час телефонної розмови з представником/менеджером постачальника (за телефонним номером ) стало відомо, що для здійснення приймального контролю буде надано партію товару у неповному обсязі, що суперечить підпункту 3.4.6. договору та унеможливить здійснити приймальний контроль.

28 жовтня 2021 року замовником на адресу постачальника направлено лист «Про виконання договору №30ссо-21 від 24 червня 2021 року» щодо готовності здійснити приймальний контроль товару.

В свою чергу, як стверджує позивач, постачальник повідомив відповідальному працівнику управління матеріально-технічного забезпечення центрального органу управління Служби судової охорони про можливість здійснити приймальний контроль за адресою: м. Київ, вул. Салютна 1Б, оф. 1 29 жовтня 2021 року о 10.00 годині.

Як вказує позивач, 28 жовтня 2021 року представники замовника (позивача) прибули за вищезазначеною адресою для здійснення приймального контролю, але здійснити відповідні дії з відбору зразків товару не вдалось, з незалежних від них причин.

Про причини неможливості здійснити приймальний контроль було складено відповідний «Акт фіксації», у якому зазначено, що за вказаною адресою знаходиться житловий будинок, жодних рекламних щитів, щодо позначень місця знаходження відповідача чи його приміщень на будівлі не містилось, а охорона, яка перебувала на місці, повідомила про відсутність офісу за номером 1.

11 листопада 2021 року на адресу відповідача було направлено претензію щодо невиконання умов договору, в частині непоставки товару. Позивач стверджує, що жодної відповіді на адресу Служби судової охорони від відповідача не надходило, та кошти не сплачувались.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку позивачем було надіслано відповідачу претензію щодо неналежного виконання умов договору №30ссо-21 від 24 червня 2021року за вих. № 30/30.22.2-2359 від 11.11.2021р.

Проте, станом на дату подання позову, відповіді на претензію не надійшло та кошти на рахунок позивача не надходили.

Враховуючи неотримання відповіді на претензію та не задоволення вимог позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором №30ссо-21 про закупівлю за державні кошти, укладеного сторонами 24.06.2021 року, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Доказів розірвання чи визнання недійсним договору сторонами не надано.

Приписами ст. 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України).

Сторони досягли всіх істотних умов відносно вказаного виду договору.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів поставки товару в обумовлений договором строк, матеріали справи не містять.

Доказів узгодження сторонами поставки іншої кількості товару чи перенесення терміну постачання товару матеріали даної справи також не містять.

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 7.2.11 договору, замовник має право на відшкодування збитків та отримання неустойки (штрафу, пені) у випадку невиконання або неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з п. 8.2. договору, постачальник приймає на себе всі ризики, пов`язані з поставкою товару за цим договором, до моменту підписання видаткової накладної та/або акту приймання-передачі товару уповноваженими на це представниками замовника і постачальника.

У пункті 8.3. договору сторони дійшли згоди, що за порушення строку поставки товару зазначеного у пункті 6.1. цього договору, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад тридцять робочих днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки товару, нарахування пені (штрафів) починається з наступного дня після визначеної цим договором дати поставки товару.

У пункті 8.11 договору зазначено, що за прострочення виконання постачальником зобов`язань за цим договором, нарахування штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) припиняється в день, наступний за днем фактичного виконання постачальником зобов`язань за цим договором.

Так, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 14 625 грн 93 коп. пені у розмірі 0,1% від суми непоставленого товару за 41 днів прострочення (з 30.10.2021р. по 09.12.2021р.) строку поставки товару на суму 356 730 грн. 00 коп.; а також штраф у розмірі 24 971 грн 10 коп. - 7% за прострочення строків поставки товару на суму 356 730 грн 00 коп.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що розрахунок арифметично правильний, а отже вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 14 625 грн. 95 коп. підлягають задоволенню.

Поряд з цим, враховуючи, що прострочення поставки товару на суму - 356 730 грн 00 коп. становить понад тридцять днів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 24 971 грн 10 коп. - 7% за прострочення строків поставки товару на суму 356 730 грн. 00 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтями 7, 13 ГПК України закріплено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №962 від 03.12.2021р. на суму 2 270,00 грн.

Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАСОБИ ПРОМИСЛОВОГО ЗАХИСТУ» (адреса: 79041, Львівська обл., місто Львів, вул.Городоцька, будинок 162; ідентифікаційний код 42513220) на користь Служби судової охорони (адреса: 01601, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛИПСЬКА, будинок 18/5; ідентифікаційний код 42902258) 14 625,93 грн. пені, 24 971,10 грн. штрафу та 2 270,00 грн. судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.