РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.09.2022Справа № 910/1627/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕХ ЕНЕРГО" (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42, кв. 48, )

до Громадської організації "НОВА ЧЕСНА УКРАЇНА" (02163, м. Київ, Деснянський район, вул. Лісківська, 7-А, кв. 123, код ЄДРПОУ 1505280);

про захист честі, гідності та ділової репутації; стягнення збитків у розмірі 179 993,94 грн та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Кухарчук А.Ю.

Від відповідача: Селемонка Г.М., Максименко Я.О .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "САНТЕХ ЕНЕРГО" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Громадської організації "НОВА ЧЕСНА УКРАЇНА" про визнання недостовірною інформації, яка зазначена в листах від 08.12.2020, які були розіслані Громадською організацією "НОВА ЧЕСНА УКРАЇНА", зокрема: "Члени організації виражають занепокоєння та обурення ситуацією, яка склалася навколо розпорядників бюджетних коштів м. Києва, які за результатами торгів незаконно акцептують пропозиції фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( НОМЕР_2 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕХ ЕНЕРГО" (), засновниками якого також є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (аб. 5 ар. 1 листа від 08.12.2020). "Дані обставини обґрунтовано свідчать, що вищенаведені суб`єкти господарювання є безпосередньо знайомими між собою та здійснюють господарську діяльність в одному сегменті ринку (будівництво та ремонтні роботи), однак мають непоодинокі випадки спільної участі в торгах, що є прямим порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" (аб. 3 ар. 2 листа від 08.12.2020). "Враховуючи вищевикладені обставини, прошу врахувати дану інформацію, яка свідчить про співучасть вищенаведених суб`єктів господарювання, а також їх можливу невідповідність кваліфікаційним критеріям, встановлених тендерною документацією замовників у більшості оголошених торгів" (аб. 1 ар. 3 листа від 08.12.2020); зобов`язання спростувати розповсюджену недостовірну інформацію у той самий спосіб, в який вона була розповсюджена, шляхом відкликання листів від 08.12.2020 з надісланням повного тексту рішення суду; стягнення завданого розміру збитків (упущеної вигоди) у розмірі 179 993,94 грн та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.02.2022 залишив позов без руху, надав строк для усунення недоліків позову у встановлений спосіб.

21.02.2022 від позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли матеріали на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи № 910/1627/22 здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначити дату судового засідання після врегулювання військової ситуації на території України ухвалою суду додатково.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2022 підготовче засідання призначено на 04.07.2022.

29.06.2022 на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронної системи відеоконференцзв`язку "EASYCON".

Ухвалою Господарського суду від 30.06.2022 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕХ ЕНЕРГО" адвоката Кухарчук А.Ю. про участь у судовому засіданні по справі № 910/1627/22 в режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду.

Через відділ діловодства суду 04.07.2022 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 910/1627/22, у зв`язку з поважними причинами неможливості участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕХ ЕНЕРГО" у судовому засіданні та неможливістю направити у судове засідання іншого представника.

У засідання суду 04.07.2022 з`явилися представники відповідача, поставили вирішення клопотання про відкладення розгляду справи на розсуд суду. Також повідомили, що 01.07.2022 представником відповідача направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, докази чого представили суду для огляду у судовому засіданні

Розглянувши клопотання представника позивача, суд на місці ухвалив відхилити дане клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що позивачем не наведено об`єктивних причин неможливості прибути у судове засідання. Також нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника. Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставину, що позивач не позбавлений права направити всі необхідні докази в обґрунтування своєї правової позиції засобами поштового або електронного зв`язку. Крім того, як вбачається з наданих адвокатом Кухарчук А.Ю. скан-копій закордонного паспорту останньої, адвокатом здійснювався неодноразовий перетин кордону України за час військового стану. Відомості про дану процесуальну дію занесено до протоколу судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що наразі в матеріалах справи відсутній відзив на позовну заяву та відповідно до бази даних "Діловодство спеціалізованого суду" не зареєстрований, станом на час проведення судового засідання

Позивач участь свого представника у засідання суду 04.07.2022 не забезпечив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 підготовче засідання відкладено на 03.08.2022.

05.07.2022 засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи.

Позивач участь свого представника у засідання суду 03.08.2022 не забезпечив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.08.2022.

11.08.2022 на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронної системи відеоконференцзв`язку "EASYCON".

Заява позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції мотивована тим, що з метою збереження життя та здоров`я малолітньої дитини, яку тимчасово вивезено до Польщі, зважаючи на те, що 28.07.2022 представник була змушена виїхати за межі України до Польщі з метою догляду за дитиною, у зв`язку з чим остання просить суд проводити судове засідання, призначене на 31.08.2022 о 12:30, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2022 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕХ ЕНЕРГО" адвоката Кухарчук А.Ю. про участь у судовому засіданні по справі № 910/1627/22 в режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду.

19.08.2022 від позивача засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів за допомогою технічного забезпечення "EASYCON".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕХ ЕНЕРГО" про участь у судовому засіданні 31.08.2022 на 12:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у справі № 910/1627/22 відмовлено.

29.08.2022 на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронної системи відеоконференцзв`язку "EASYCON" та клопотання про відкладення розгляду справи по суті на іншу дату у випадку якщо Господарський суд міста Києва дійде висновку про неможливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2022 повернуто клопотання № б/н від 26.08.2022 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та про відкладення розгляду справи заявнику без розгляду.

31.08.2022 засобами поштового зв`язку через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронної системи відеоконференцзв`язку "EASYCON" та клопотання про відкладення розгляду справи по суті на іншу дату у випадку якщо Господарський суд міста Києва дійде висновку про неможливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕХ ЕНЕРГО" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі № 910/1627/22 залишено без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 відкладено судове засідання на 28.09.2022.

Представник позивача та третьої особи у судовому засіданні 28.09.2022 підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники відповідача у судовому засіданні 28.09.2022 проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі.

28.09.2022 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оглянувши оригінали документів, копії яких долучено до матеріалів справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "САНТЕХ ЕНЕРГО" дізналося, що у грудні 2020 Громадська організація "НОВА ЧЕСНА УКРАЇНА" здійснила масову розсилку листів до державних установ та організацій, зміст яких не відповідає дійсності та шкодить діловій репутації товариства.

Зокрема, 08 грудня 2020 Громадська організація "НОВА ЧЕСНА УКРАЇНА" надіслала листи на адресу Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації (04205, м. Київ, вул. М. Тимошенко, 16) та на адресу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва" (04214, м. Київ, вул. Північна, 22).

Також, 08 грудня 2020 Громадська організація "НОВА ЧЕСНА УКРАЇНА" надіслала листи на адресу Деснянської районної у місті Києві адміністрації (02225, м. Київ, пр-т. Маяковського, 29), на адресу Управління освіти Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації (02217, м. Київ, вул. М.Закревського, 15-а), Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва" (02217, м.Київ, вул. М.Закревського, 15).

У зазначених листах Громадської організації "НОВА ЧЕСНА УКРАЇНА", на думку позивача, недостовірною та посягає на ділову репутацію позивача наступна інформація:

"Члени організації виражають занепокоєння та обурення ситуацією, яка склалася навколо розпорядників бюджетних коштів м. Києва, які за результатами торгів незаконно акцептують пропозиції фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕХ ЕНЕРГО" (), засновниками якого також є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 " (аб. 5 ар. 1 листа від 08.12.2020).

"Дані обставини обґрунтовано свідчать, що вищенаведені суб`єкти господарювання є безпосередньо знайомими між собою та здійснюють господарську діяльність в одному сегменті ринку (будівництво та ремонтні роботи), однак мають непоодинокі випадки спільної участі в торгах, то є прямим порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі"(аб. 3 ар. 2 листа від 08.12.2020р).

"Враховуючи вищевикладені обставини, прошу врахувати дану інформацію, яка свідчить про співучасть вищенаведених суб`єктів господарювання, а також їх можливу невідповідність кваліфікаційним критеріям встановлених тендерною документацією Замовників у більшості оголошених торгів" (аб. 1 ар. З листа від 08.12.2020).

Позивач пояснив суду, що звертався до відповідача з письмовою вимогою про спростування недостовірної інформації, яка була розповсюджена, у спосіб розсилання листів від 08.12.2020. Докази надсилання даної вимоги в матеріалах справи відсутні.

Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що ТОВ "САНТЕХ ЕНЕРГО" діє саме з метою отримання прибутку, у зв`язку з чим, 10 лютого 2020 року між Школою І-Ш ступенів №249 Деснянського району м. Києва та ТОВ "САНТЕХ ЕНЕРГО" укладено договір №09/20.

Також, 17 лютого 2020 року позивач між Спеціалізованою школою І-ПІ ступенів №250 та ТОВ"САНТЕХ ЕНЕРГО" укладено договір №09/20.

Позивач вказує, що за звичайних правил співпраці, після закінчення строку дії договору, замовники продовжують дії таких договорів шляхом укладення їх на аналогічних умовах на новий строк.

Проте, за наявної інформації у ТОВ "САНТЕХ ЕНЕРГО", і Школа І-ІІІ ступенів №294 Деснянського району м. Києва, і Спеціалізована Школа І-ІІІ ступенів №250 не продовжили співпрацю з позивачем саме у зв`язку з тим, що отримали такі ж листи, а тому розсилка листів від імені ТО "НОВА ЧЕСНА УКРАЇНА" від 08.12.2020 призвела до збитків у розмірі 179 993,94 грн, - розмір упущеної вигоди, у результаті відмови контрагентів на укладення договорів.

У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати недостовірною інформацію, яка зазначена в листах від 08.12.2020, які були розіслані Громадською організацією "НОВА ЧЕСНА УКРАЇНА", зокрема: "Члени організації виражають занепокоєння та обурення ситуацією, яка склалася навколо розпорядників бюджетних коштів м. Києва, які за результатами торгів незаконно акцептують пропозиції фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( НОМЕР_2 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕХ ЕНЕРГО" (), засновниками якого також є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (аб. 5 ар. 1 листа від 08.12.2020). "Дані обставини обґрунтовано свідчать, що вищенаведені суб`єкти господарювання є безпосередньо знайомими між собою та здійснюють господарську діяльність в одному сегменті ринку (будівництво та ремонтні роботи), однак мають непоодинокі випадки спільної участі в торгах, що є прямим порушенням вимог Закону України "про публічні закупівлі". (аб. 3 ар. 2 листа від 08.12.2020). "Враховуючи вищевикладені обставини, прошу врахувати дану інформацію, яка свідчить про співучасть вищенаведених суб`єктів господарювання, а також їх можливу невідповідність кваліфікаційним критеріям, встановлених тендерною документацією замовників у більшості оголошених торгів". (аб. 1 ар. 3 листа від 08.12.2020);

- зобов`язати відповідача спростувати розповсюджену недостовірну інформацію у той самий спосіб, в який вона була розповсюджена, шляхом відкликання листів від 08.12.2020 з надісланням повного тексту рішення суду;

- стягнути з відповідача завданий розмір збитків (упущеної вигоди) у розмірі 179993,94 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію", під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 Закону України "Про інформацію" встановлено, що суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень, а об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Як зазначено у статті 5 Закону України "Про інформацію", кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом.

Згідно частини 2 наведеної статті визначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Згідно зі ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до приписів статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Таким чином, юридична особа так само як і фізична особа має право на спростування недостовірної інформації та право на недоторканість ділової репутації.

Згідно з ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес, зокрема, іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, підстави та порядок спростування недостовірної інформації регламентує стаття 277 ЦК України.

Відповідно до частини 4 статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Господарським судом встановлено, що відповідачем відбулося поширення інформації (тобто, доведення інформації до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб) шляхом направлення листів, і даний факт відповідачем не заперечується.

Поширена інформація стосується декількох осіб, у тому числі, позивача - ТОВ «САНТЕХ ЕНЕРГО», і це вбачається зі змісту зазначених вище листів.

Проте суду не доведено недостовірності зазначеної інформації.

Великий тлумачний словник сучасної української мови дає визначення поняттю "недостовірний" як такий, який викликає сумнів щодо правдивості, правильності (Великий тлумачний словник сучасної української мови/Уклад. і голов. ред. В. Т. Брусел. - К.; Ірпінь: ВТФ "Перун", 2001. - 1440 с.). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

При цьому, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 911/3090/17.

Як зазначає позивач у позовній заяві, що у грудні 2020 Громадська організація "НОВА ЧЕСНА УКРАЇНА" здійснила масову розсилку листів до державних установ та організацій, зміст яких не відповідає дійсності та шкодить діловій репутації позивача.

Судом встановлено, що у вищезазначених листах відповідачем зазначена наступна інформація:

"Члени організації виражають занепокоєння та обурення ситуацією, яка склалася навколо розпорядників бюджетних коштів м. Києва, які за результатами торгів незаконно акцептують пропозиції фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕХ ЕНЕРГО" (), засновниками якого також є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 " (аб. 5 ар. 1 листа від 08.12.2020);

"Дані обставини обґрунтовано свідчать, що вищенаведені суб`єкти господарювання є безпосередньо знайомими між собою та здійснюють господарську діяльність в одному сегменті ринку (будівництво та ремонтні роботи), однак мають непоодинокі випадки спільної участі в торгах, то є прямим порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" (аб. З ар. 2 листа від 08.12.2020);

"Враховуючи вищевикладені обставини, прошу врахувати дану інформацію, яка свідчить про співучасть вищенаведених суб`єктів господарювання, а також їх можливу невідповідність кваліфікаційним критеріям встановлених тендерною документацією Замовників у більшості оголошених торгів" (аб. 1 ар. 3 листа від 08.12.2020).»

На підтвердження достовірності зазначеної інформації відповідач послався на загальнодоступну інформацію, зокрема, згідно з відомостями з платформи "OpenDataBot", склад засновників ТОВ "САНТЕХ ЕНЕРГО" наступний:

ОСОБА_2 , розмір частки у статутному капіталі становить - 34%;

ОСОБА_3 , розмір частки у статутному капіталі становить - 33%;

ОСОБА_4 , розмір частки у статутному капіталі становить - 33%.

Зазначена інформаціє є загальнодоступною і підтвердженою за допомогою інших сайтів, зокрема, які містять дані Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Отже, водночас обидві особи мають частки понад 30%, що робить ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 пов`язаними особами. Крім того, вони обидва є засновниками ТОВ «САНТЕХ ЕНЕРГО». І можна дійти беззаперечного висновку, що ці особи між собою знайомі. Більше того, вони займаються господарською діяльністю в одному сегменті.

Крім того, дослідивши спірні листи відповідача, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем у листах висловлювалися припущення щодо можливої невідповідності суб`єктів господарювання кваліфікаційним критеріям та самі припущення ґрунтувалися на інформації, отриманої з відкритих джерел.

Позивач проти наведеної інформації не заперечив, у її спростування не надав до матеріалів справи жодного доказу. Заперечення представника позивача зводились лише до стверджень того, що замовники торгів вправі перевірити інформацію стосовно будь-якого з учасників і, відповідно, вжити відповідних заходів стосовно недопущення порушень при проведенні торгів.

Посилання позивача на те, що слово «співучасть» викликає негативні асоціації і цим спричиняє шкоду позивачу, є необґрунтованим, оскільки має значно ширше поняття, ніж «співучасть у злочині» (як приклад, у господарському процесі існує поняття «процесуальна співучасть»).

Слід зазначити, що позивачем не доведено, що поширена відповідачем інформація порушує особисті немайнові права ТОВ «САНТЕХ ЕНЕРГО», тобто, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Позивач в обґрунтування своїх вимог вказує на те, що між ним та Школою І-Ш ступенів №249 Деснянського району м. Києва було укладено договір №09/20, а 17 лютого 2020 року між Спеціалізованою школою І-ПІ ступенів №250 та ТОВ"САНТЕХ ЕНЕРГО" укладено договір №09/20.

Твердження позивача щодо того, що після закінчення строку дії договору замовники продовжують дії таких договорів шляхом укладення їх на аналогічних умовах на новий строк, проте ні Школа І-ІІІ ступенів №294 Деснянського району м. Києва, ні Спеціалізована Школа І-ІІІ ступенів №250 не продовжили співпрацю саме у зв`язку з тим, що отримали такі ж листи відповідача, суд визнає необґрунтованими, оскільки дослідивши долучені позивачем до матеріалів справи договори, судом встановлено, що дані договори не містять положень про автопролонгацію.

Більше того, суду не надано доказів наведених позивачем причин відмови шкіл у подальшій співпраці з ТОВ «САНТЕХ ЕНЕРГО».

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Оціночні судження не підлягають спростуванню. Позивач має можливість захистити свої права через надане йому законодавством право на відповідь.

Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року).

Таким чином, розрізняючи факти та оціночні судження, слід виходити з того, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Зокрема, суд приймає до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 08.17.1986 у справі Лінгенса (12/1984/84/131), у якому суд зазначив, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

Також за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 25.03.2005 у справі "Українська Прес-Група" проти України", у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції (див. наведене вище рішення у справі Lingens v. Austria, стор. 28, § 46).

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 року зазначено, що згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

З урахуванням вищезазначеного вимоги позивача про визнання недостовірною інформації, яка зазначена в листах від 08.12.2020, які були розіслані Громадською організацією "НОВА ЧЕСНА УКРАЇНА", зокрема: "Члени організації виражають занепокоєння та обурення ситуацією, яка склалася навколо розпорядників бюджетних коштів м. Києва, які за результатами торгів незаконно акцептують пропозиції фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( НОМЕР_2 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕХ ЕНЕРГО" (), засновниками якого також є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (аб. 5 ар. 1 листа від 08.12.2020). "Дані обставини обґрунтовано свідчать, що вищенаведені суб`єкти господарювання є безпосередньо знайомими між собою та здійснюють господарську діяльність в одному сегменті ринку (будівництво та ремонтні роботи), однак мають непоодинокі випадки спільної участі в торгах, що є прямим порушенням вимог Закону України "про публічні закупівлі". (аб. 3 ар. 2 листа від 08.12.2020).» "Враховуючи вищевикладені обставини, прошу врахувати дану інформацію, яка свідчить про співучасть вищенаведених суб`єктів господарювання, а також їх можливу невідповідність кваліфікаційним критеріям, встановлених тендерною документацією замовників у більшості оголошених торгів". (аб. 1 ар. 3 листа від 08.12.2020); зобов`язання спростувати розповсюджену недостовірну інформацію у той самий спосіб, в який вона була розповсюджена, шляхом відкликання листів від 08.12.2020 з надісланням повного тексту рішення суду є необґрунтованими, у зв`язку із чим, не підлягають задоволенню.

В свою чергу, щодо вимоги позивача про стягнення з Громадської організації "НОВА ЧЕСНА УКРАЇНА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕХ ЕНЕРГО" матеріальної шкоди у розмірі 179 993,94 грн та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори: наявність реальних збитків; вина заподіювача збитків; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18 зазначено, що вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто, її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом,та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

При цьому, неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а могли б бути ним реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тобто, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.

Натомість наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення.

У цих висновках суд звертається до сталої правової позиції в питанні критеріїв упущеної вигоди, що неодноразово та послідовно викладалась Верховним Судом, зокрема в постановах: від 13.12.2018 у справі № 923/700/17, від 11.11.2019 у справі № 904/7601/17, від 12.11.2019 у справі № 910/9278/18, 12.08.2020 у справі № 910/15883/14, від 27.08.2019 у справі № 910/9095/18, від 26.02.2020 у справі № 914/263/19.

Суд звертає увагу, що вимоги про відшкодування упущеної вигоди не можуть обґрунтовуватися гіпотетично та базуватися на прогнозах, а повинні мати чітке документальне обґрунтування. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення.

Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (аналогічний висновок сформовано у постанові Верховним Судом України від 18.05.2016 у справі № 6-237цс16 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18)).

Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).

При вирішенні питання щодо неодержаного прибутку (доходу) слід мати на увазі таке. Як у промислових підприємств, так і у торговельних, постачальницько-збутових, збутових підприємств (організацій) є умовно-постійні та умовно-змінні витрати. Наслідками невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язання, наприклад, неповерненням продукції, є, зокрема, зменшення обсягу виробництва чи реалізації продукції (робіт, послуг), внаслідок чого кредитор не одержав прибуток (доход) і, крім того, у нього збільшуються умовно-постійні витрати в собівартості його продукції, а у торговельних підприємствах зростають фактичні витрати обігу. Такі умовно-постійні витрати не підлягають виключенню з суми стягуваних господарським судом збитків.

До складу виду збитків відноситься неодержаний прибуток, до якого відносяться усі прибутки у результаті зменшення обсягу виробництва або реалізації продукції тощо, і які були б одержані, якби зобов`язання було б виконано контрагентом.

Чинне законодавство не містить та не встановлює розрахункового порядку визначення розміру прямих та непрямих збитків у вигляді неодержаних доходів (прибутку), а саме упущеної вигоди, заподіяних порушеннями господарських договорів, так як не відноситься до підстав цивільно-правової відповідальності. Доцільно дотримуватися того, що неодержаний прибуток при зменшенні обсягу чи виробництва реалізації продукції (робіт, послуг) визначається як різниця між ціною і повною плановою собівартістю одиниці продукції (робіт, послуг), помножена на кількість не зробленої чи не реалізованої або неповернутого своєчасно майна, продукції( робіт ,послуг) з вини контрагента.

Віднесення тих чи інших витрат до умовно-постійних, а також визначення суми умовно-постійних витрат у собівартості одиниці продукції здійснюються відповідно до діючого в галузі положеннями по плануванню, обліку і калькулюванню собівартості продукції (робіт, послуг).

Однак, у даному випадку, всупереч наведеному, позивачем не доведено, що ним не отримано очікуваного прибутку з вини відповідача. Також позивачем не доведено, що між розповсюдженням відповідачем інформації та неотриманням прибутку у розмірі 179 993,94 грн. є причинно-наслідковий зв`язок.

Отже, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами ні самих збитків (реальної можливості отримання доходу), ні безпосереднього причинного зв`язку між збитками і протиправною поведінкою відповідача, що є неодмінними елементами складу цивільного правопорушення для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків.

У зв`язку з викладеним, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 179 993,94 грн.

Щодо заявлених позивачем вимоги про стягнення з відповідача 10 000,00 грн моральної шкоди, суд зазначає, що відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова № 4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку із приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності

Такі поняття як приниження ділової репутації та зниження престижу юридичної особи, в чому виражається моральна шкода, є оціночними та не можуть бути розраховані математично, а відповідно розмір моральної шкоди не може відображатись безпосередньо у матеріальних носіях інформації чи інших об`єктах матеріального світу, інакше такі негативні наслідки за своєю правовою природою мали б форму упущеної вигоди.

Окрім того відповідно до п. 2 роз`яснення президії Вищого арбітражного суду України від 29.02.96 р. № 02-5/95 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням моральної шкоди" моральною визнається шкода, заподіяна організації порушенням її законних немайнових прав.

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, за яких суб`єкт господарювання може вважати, що йому заподіяно моральну шкоду. Найбільш поширеними (по суті, найбільш типовими, характерними) випадками заподіяння моральної шкоди є розголошення, у тому числі через засоби масової інформації, відомостей, які не відповідають дійсності або викладені неправдиво, які порочать ділову репутацію чи завдають шкоди інтересам особи (ст. 47 Закону України "Про інформацію"), порушення авторського права і суміжних прав (ч. 3 ст. 44 Закону України "Про авторське право і суміжні права"). Визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб`єкта. Ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування, торговельних марок та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг.

В частині третій статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова № 1) вказано, що при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.

Проте, оскільки вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від основних вимог позивача про визнання інформації відповідача недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію, зазначена вимога не підлягає задоволенню за умови, що відсутні підтверджені належними доказами обставини поширення недостовірної інформації відповідачем.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТЕХ ЕНЕРГО" відмовити повністю.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "САНТЕХ ЕНЕРГО" (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42, кв. 48, )

Відповідач - Громадська організація "НОВА ЧЕСНА УКРАЇНА" (02163, м. Київ, Деснянський район, вул. Лісківська, 7-А, кв. 123, код ЄДРПОУ 1505280)

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 05.10.2022

Суддя І.О. Андреїшина