ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці

07 жовтня 2022 року Справа № 926/1856/22

Господарський суд Чернівецької області у складі головуючого судді Марущака І.В.,

за участю секретаря судового засідання Максимюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні загального позовного провадження справу

за позовом керівника Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави

в особі:

1) Західного офісу Державної аудиторської служби України (79000, Львівська обл., місто Львів, вул. Костюшка, 8, код 40479801);

2) Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області (60222, Чернівецька обл., Дністровський р-н, с. Вашківці, вул. Грушевського, 22, код 04417889)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» (58018, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Воробкевича Сидора, 1А, код 39584988)

про стягнення коштів в сумі 43 980,97 грн,

представники:

від позивача-1 Андрюк К.Г.;

від позивача-2 не з`явився;

від відповідача не з`явився;

прокурор Маріуца Р.А.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

Керівник Дністровської окружної прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Західного офісу Державної аудиторської служби України та Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до ТОВ «Чернівцігаз збут» про стягнення на користь Вашковецької сільської ради кошти в сумі 43 980,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що внаслідок укладення сторонами додаткових угод №№ 1, 2, 3, 4, 5 до договору на постачання природного газу № 41ІВ587-122-20 збільшилась ціна природного газу для позивача-2; додаткові угоди укладені всупереч статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» без належних на те підстав та обґрунтованого документального підтвердження щодо коливання та підвищення ціни природного газу та є нікчемними в силу закону ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі»; позивач-2 сплачував кошти за поставлений природний газ за лютий, березень, листопад 2020 відповідно до цін, визначених у додаткових угодах, тобто за збільшеними цінами, а тому прокурор просить стягнути надмірно сплачені позивачем-2 кошти у сумі позову з відповідача як безпідставно набуті ним.

У відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне:

1) для звернення прокурора з цим позовом в інтересах держави в особі позивачів немає правових підстав, оскільки позивач-1 не є компетентним органом, що вправі був самостійно звернутись до суду з позовом з метою захисту інтересів держави, а позивач-2 не є органом виконавчої влади, а тому в силу рішення Конституційного Суду України за №1-1/99 від 08.04.1999 прокурор не має повноважень на представництво інтересів органів місцевого самоврядування; прокурором до позовної заяви не було додано належні та допустимі докази, які б підтверджували, що позивач-2 не здійснював або неналежним чином здійснював відповідні повноваження, що може кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу (внесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення; вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців тощо); вважає, що суд безпідставно не повернув позовну заяву без розгляду на підставі ст.ст. 53, 174 ГПК України;

2) згідно ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, а також статтю 12 Закону України «Про ринок природного газу», за якою постачання газу здійснюється за вільно встановленими цінами між постачальником та споживачем. Вказані приписи дають підстави сторонам вносити будь-які зміни до договору та погоджувати самостійно ціну або ж її збільшення у граничних розмірах, визначених законодавцем;

3) сплата позивачем-2 грошових коштів відповідачу за поставлений природний газ відбулася не внаслідок укладення вказаних додаткових угод, а на підставі актів приймання-передачі газу та повідомлень відповідача у порядку, передбаченому пунктом 3.3 договору;

4) Держаудитслужбою та прокурором було здійснено моніторинг закупівлі Вашковецькою сільською радою природного газу за відсутності відповідних підстав, повноважень та з порушенням строків, визначених законом;

5) при укладенні додаткових угод до договору сторонами не було порушено вимог Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки зміна ціни за одиницю товару відбувалась не більше ніж на 10 відсотків;

6) Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» від 19 вересня 2019 року №114-ІХ, була затверджена нова редакція Закону України «Про публічні закупівлі», яка почала діяти з 19.04.2020, відповідно п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю газу, відтак сторонами при укладенні додаткових угод не було порушено вимоги зазначеного Закону.

Дністровська окружна прокуратура подала відповідь на відзив, в якому зазначає, що вимоги позовної заяви є обґрунтованими, прокуратурою в повній мірі у позовній заяві обґрунтовано підстави для представництва інтересів держави, визначено належних позивачів та дотримано порядок звернення до суду.

У запереченнях на відповідь на відзив ТОВ «Чернівцігаз збут» наведено аргументи на спростування доводів позовної заяви, аналогічні аргументам відзиву на позов.

ІІ. Рух справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2022 вказану позовну заяву передано до провадження судді Марущака І.В.

Ухвалою від 23.05.2022 позовну заяву керівника Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Державної аудиторської служби України та Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області залишити без руху.

Ухвалою від 08.06.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив загальне позовне провадження у справі та призначив підготовче засідання на 30.06.2022, також установив відповідачу строк для подання відзиву на позов, а прокурору та позивачам строк для подачі відповіді на відзив.

21.06.2022 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити.

Крім того, 27.06.2022 відповідачем до суду подано заяву про зупинення провадження у справі № 926/1856/22 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 924/197/21.

Судове засідання 30.06.2022 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Марущака І.В. у відпустці, про що учасники справи були сповіщені повідомленням керівника апарату Господарського суду Чернівецької області про неможливість проведення судового засідання.

04.07.2022 від Дністровської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив.

13.07.2022 ТОВ «Чернівцігаз збут» подано заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою від 25.07.2022 призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 09.08.2022.

Ухвалою суду від 09.08.2022 заяву ТОВ «Чернівцігаз збут» про зупинення провадження у справі № 926/1856/22 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 924/197/21 залишено без розгляду; продовжено строк підготовчого провадження та відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 30.08.2022.

Ухвалою від 30.08.2022 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 12.09.2022.

01.09.2022 від Вашковецької сільської ради до суду надійшли пояснення на позов, в яких рада позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

За наслідками підготовчого засідання 12.09.2022 суд призначив справу до розгляду по суті на 27.09.2022.

Судове засідання 27.09.2022 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Марущака І.В. у відпустці, про що учасники справи були сповіщені повідомленням заступника керівника апарату Господарського суду Чернівецької області про неможливість проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 29.09.2022 з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.10.2022 призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 05.10.2022.

В судовому засіданні 05.10.2022були присутні прокурор та представники сторін, судом заслухано пояснення сторін та досліджено матеріали справи.

В судовому засіданні 05.10.2022 оголошено перерву з розгляду справи по суті на 07.10.2022.

До початку судового засідання 07.10.2022 представником відповідача до суду подано клопотання, в якому зазначено про неможливість забезпечити свою участь у судовому засіданні, та письмову промову в судових дебатах, додатковим аргументом в якій окрім зазначених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив вказує наявність

преюдиційних обставини, які встановлені в рішенні Господарського суду Чернівецької області від 26.07.2022 в справі №926/2248/22, згідно з яким спірні додаткові угоди не є нікчемними та підлягають виконанню сторонами.

У судове засідання 07.10.2022 позивач-2 та відповідач явку своїх представників не забезпечили, хоча були під розписку повідомлені про дату, час та місце розгляду справи по суті, позивач-2 про причини неявки не повідомив.

Частиною четвертою статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно із пунктом 1 частини третьої цієї статті ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин суд вирішив за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі представників позивача-2 та відповідача.

Присутні судовому засіданні прокурор та позивач-1 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд установив таке.

Вашківецькою сільською радою проведено відкриті торги щодо закупівлі газового палива за номером ДК021:2015:09120000-6 в обсязі 80,0 тис. кубічних метрів з очікуваною вартістю 800 000 грн. Переможцем вказаного аукціону визначено ТОВ «Чернівцігаз збут».

В мережі Інтернет на веб-сайті «Prozorro» за UA-2019-12-12-005564-b оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів. Основним критерієм вибору переможця є ціна.

Учасниками вказаних відкритих торгів зареєструвалися: ТзОВ «Чернівцігаз Збут» з попередньою пропозицією 400 000,00 грн (остаточна пропозиція 380 000,00 грн); ТОВ «Сервіс ГРУПП ЛТД» з попередньою пропозицією 1 549 800,00 грн (остаточна пропозиція 418 080,00 грн.). За результатами аукціону визначено переможцем ТзОВ «Чернівцігаз Збут» з ціновою пропозицією 380 000,00 грн.

28 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» (Постачальник) та Вашковецької сільською радою (Споживач) укладено договір на постачання природного газу для потреб споживачів, що не є побутовими № 41ІВ587-122-20, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу природний газ у необхідних для Споживача обсягах, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати вартість газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

У додатку №1 до договору встановлено річний плановий обсяг постачання газу до 80,0 тис. куб. м. (1 квартал 46,5 тис. куб. м; 2 квартал 1,7 тис. куб. м; 4 квартал 31,8 тис. куб.м).

Згідно із п. 3.2 договору ціна газу становить 3958,33 грн за 1000 куб м., крім того ПДВ 791,67 грн, всього з ПДВ 4750,00 грн.

У відповідності до п. 3.9 договору загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого Споживачеві за даним договором та становить 380 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 63 333,33 грн.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 28 січня 2020 року до 31 грудня 2020 року, а в частині проведення Споживачем розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

До договору сторони уклали п`ять додаткових угод, якими вносились зміни до пункту 3.2 договору на постачання, а саме:

додатковою угодою №1 від 28.02.2020 збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу до 5225,00 грн. з ПДВ;

додатковою угодою №2 від 25.03.2020 збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу до 5 747,00 грн з ПДВ;

додатковою угодою №3 від 28.04.2020 збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу до 6 321,00 грн з ПДВ;

додатковою угодою №4 від 13.10.2020 збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу до 6953,00 грн з ПДВ;

додатковою угодою №5 від 26.10.2020 збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу до 7 648,00 грн з ПДВ.

Крім того, 29.12.2020 між сторонами укладено додаткову угоду до договору про закупівлю природного газу, якою внесено зміни до п. 3.9 основного договору шляхом зменшення суми договору на 174 803,00 грн, виклавши його в наступній редакції: «Загальна сума договору складається з місячних сум вартості газу, поставленого споживачеві за даним договором та становить 205 197,00 грн., в т.ч. ПДВ 34 199,50 грн.

Додаткові угоди укладені за пропозицією ТОВ «Чернівцігаз Збут» згідно листів від 20.02.2020 № 587-Сл-1110-0220/1, від 10.03.2020 № 587-Сл-1372-0320/1, від 24.03.2020 № 587-Сл-1630-0320, від 23.09.2020 № 587-Сл-3792-0920-1, від 21.10.2020 № 587-Сл-4233-1020.

Вашковецька сільська рада здійснила оплату за отриманий газ за договором на постачання на підставі рахунків на оплату, а саме:

- рахунок на оплату № 60004144 від 10.03.2020, кількість газу 10 617,66 м куб. по ціні 4,354166666 грн на суму 55 477,27 грн. Оплата проведена згідно платіжних доручень від 11.03.2020 № 47, № 68, № 82;

- рахунок на оплату № 60004337 від 01.04.2020, кількість газу 3 890,48 м куб. по ціні 6,790833300 грн на суму 31 703,52 грн. Оплата проведена згідно платіжних доручень від 03.04.2020 № 78, № 85, № 111;

- рахунок на оплату № 60013274 від 09.12.2020, кількість газу 7 156,17 м куб. по ціні 7,375000000 грн на суму 59 551,65 грн. Оплата проведена згідно платіжних доручень від 09.12.2020 № 309, № 320, № 372.

Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області у 2021 році було проведено ревізію виконання сільського бюджету окремих питань фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Вашковецької сільської ради за період з 01.01.2018 по 31.08.2021, за результатами якої складено акт від 05.11.2021 № 20-33/17. Вказаною ревізією встановлено порушення законодавства про закупівлі, зокрема, зміни щодо ціни за 1000 куб. м. природного газу до договору закупівлі, що внесені згідно додаткових угод №1 від 28.02.2020, №2 від 25.03.2020; №3 від 28.04.2020; №4 від 13.10.2020; №5 від 26.10.2020 суперечать вимогам п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», внаслідок чого сільською радою недоотримано природнього газу у 2020 році в кількості 9,22 тис. куб.м. та проведено зайвих видатків в сумі 43 980,97 грн.

13.01.2022 та 03.02.2022 прокурор звернувся з листами №51-266ВИХ-22, №51-646ВИХ-22 до Вашковецької сільської ради з проханням надати інформацію про вжиті заходи щодо визнання додаткових угод недійсними або встановлення нікчемності угод та повернення бюджетних коштів.

Листами №41/02-16 від 20.01.2022 та №73/02-16 від 07.02.2022 Вашковецька сільська рада повідомила прокурора про відсутність в сільському бюджеті коштів на сплату судового збору та просила пред`явити вказану позовну заяву до суду в її інтересах.

Згідно листа Західного офісу Державної аудиторської служби України №132413-17/505 від 22.02.2022, адресованого Дністровській окружній прокуратурі у відповідь на її звернення щодо пред`явлення позову про визнання недійсним договору та повернення бюджетних коштів, Держаудитслужба не може звернутися до суду з позовними вимогами до ТОВ «Чернівцігаз Збут» (непідконтрольний суб`єкт) про повернення сільрадою коштів.

Листами від 13.04.2022 №51-1389ВИХ-22, №51-1390ВИХ-22 прокурор повідомив Західний офіс Держаудитслужби та Вашковецьку сільську раду по те, що ним буде пред`явлено позов до господарського суду про стягнення з ТОВ «Чернівцігаз Збут» коштів в сумі 43 980,97 грн.

Предметом спору у цій справі є вимога керівника Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави, в особі: 1) Західного офісу Держаудитслужби; 2) Вашковецької сільської ради Чернівецького району про стягнення з відповідача в дохід сільського бюджету сплачених коштів в сумі 43 980,97 грн.

ІV. Позиція суду по суті позовних вимог.

А. Розгляд спору по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України унормовано, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У частині 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 185 Господарського кодексу України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом (ч.ч. 4, 5 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Отже, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу природного газу.

Річний плановий обсяг природного газу, який мав бути поставлений по договору № 41ІВ587-122-20 від 28.01.2020, складає 80 тис. куб. м.

Після укладення зазначеного вище договору № 41ІВ587-122-20 від 28.01.2020 з ініціативи ТОВ «Чернівцігаз Збут» між сторонами підписано ряд додаткових угод, зокрема:

додатковою угодою №1 від 28.02.2020 збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу до 5225,00 грн. з ПДВ;

додатковою угодою №2 від 25.03.2020 збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу до 5 747,00 грн з ПДВ;

додатковою угодою №3 від 28.04.2020 збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу до 6 321,00 грн з ПДВ;

додатковою угодою №4 від 13.10.2020 збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу до 6953,00 грн з ПДВ;

додатковою угодою №5 від 26.10.2020 збільшено ціну за 1000 куб.м. природного газу до 7 648,00 грн з ПДВ.

Законом України «Про публічні закупівлі» за №922-VIII від 25.12.2015, який набрав чинності 19.02.2016, установлено правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Закон України «Про публічні закупівлі» передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. (ч. 1 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;

5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);

6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

Статтею 37 цього Закону №922-VIII від 25.12.2015 передбачалось, що договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону.

Вказана вище редакція Закону діяла до 19.04.2020, коли введений в дію Закон України №114-IX від 19.09.2019 (набрав чинності 20.10.2019), яким внесено зміни до Закону України «Про публічні закупівлі» №922-VIII від 25.12.2015, шляхом викладення його в новій редакції, згідно з якою нікчемність договору про закупівлю регулюється ст. 43, а не ст. 37 як у редакції Закону №922-VIII від 25.12.2015, а основні вимоги до договору про закупівлю, які в попередній редакції Закону №922-VIII від 25.12.2015 визначались ч. 4 ст. 36, у Законі №114-IX від 19.09.2019 передбачені в ч. 4 ст. 41.

Судом встановлено, що сторони дійшли згоди підписати додаткові угоди про збільшення ціни на природний газ, внаслідок чого вартість 1000 куб.м. з ПДВ збільшилася для відповідача на 62,11% (з 4750,00 грн. до 7648,00 грн.), а обсяги поставки у 2020 році зменшились з 80 тис. куб. м. до 70,78 тис. куб. м.

Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, Закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України «Про публічні закупівлі» (як в редакції Закону №922-VIII від 25.12.2015, так і Закону №114-IX від 19.09.2019) нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.

Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду.

Таким чином, зміна умов договору відбувається за згодою обох сторін.

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Суд вважає, що метою регулювання передбаченого Закону України «Про публічні закупівлі», а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для продавця.

Так, стаття 652 ЦК України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.

Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.

Відповідно до ст. 5 Закону «Про публічні закупівлі», закупівлі здійснюються за принципом відкритості та прозорості на всіх їх стадіях; метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення більш як на 62,11% шляхом так званого "каскадного" укладення п`яти додаткових угод невілює вищевикладені принципи.

Відповідно до принципу прозорості торгів та стандартів добросовісної ділової практики сторони в договорі мали б закласти певну формулу та порядок перерахунку ціни (так зване "цінове застереження"). Це призвело б до прозорості закупівель - адже замовник би розумів, що ціна може бути перерахована.

Чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

Постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Суд також відхиляє аргументи відповідача щодо застосування принципу свободи договору, закріпленого ст.ст. 3, 627 ЦК, який передбачає право сторін визначати зміст договору на власний розсуд та за згодою сторін вносити будь-які зміни до договору. Законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах. Позивач як сторона договору розпоряджався не власними коштами, а коштами держави, коштами платників податків. І суд погоджується, що таке розпорядження було неефективним, здійсненим з порушенням норм Закону «Про публічні закупівлі» (аналогічні правові висновки викладені у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19 та постанові Верховного Суду від 15.02.2022 у справі №922/4089/20).

Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону «Про публічні закупівлі».

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Отже, відповідно Закону України «Про публічні закупівлі» (як в редакції Закону №922-VIII від 25.12.2015, так і Закону №114-IX від 19.09.2019), ч. 2 ст. 215 ЦК України додаткові угоди №1 від 28.02.2020, №2 від 25.03.2020, №3 від 28.04.2020, №4 від 13.10.2020, №5 від 26.10.2020 до договору про постачання природного газу № 41ІВ587-122-20 від 28.01.2020 є нікчемними, а, отже, недійсними, оскільки укладені в порушення вимог ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому є всі підстави вважати, що кошти, які отримані на підставі нікчемних угод отримані безпідставно.

Оскільки, вищевказані додаткові угоди 1-5 є нікчемними, то розрахунок за поставлений природний газ за лютий, березень, листопад 2020 (квітень жовтень 2020 не входять в предмет позову виходячи із змісту позовної заяви) повинен здійснюватися за ціною, вказаною в основному договорі про постачання природного газу № 41ІВ587-122-20 від 28.01.2020, а саме 4750,00 грн за 1 тис. м. куб. природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, Вашковецькою сільською радою за поставлений природний газ за лютий 2020 на підставі рахунку на оплату № 60004144 від 10.03.2020 було сплачено 55 477,27 грн за обсяг газу 10 617,66 м куб., що підтверджується платіжними дорученнями від 11.03.2020 № 47, № 68, № 82 з призначенням платежу: за природний газ згідно рахунку 60004144 від 10.03.2020, договір № 41ІВ587-122-20 від 28.01.2020;

за поставлений природний газ за березень 2020 на підставі рахунку на оплату № 60004337 від 01.04.2020 було сплачено 31 703,52 грн за обсяг газу 3 890,48 м куб., що підтверджується платіжними дорученнями від 03.04.2020 № 78, № 85, № 111, з призначенням платежу: за природний газ згідно рахунку № 60004337 від 01.04.2020, договір № 41ІВ587-122-20 від 28.01.2020;

за поставлений природний газ за листопад 2020 на підставі рахунку на оплату № 60013274 від 09.12.2020 було сплачено 59 551,65 грн за обсяг газу 7 156,17 м куб., що підтверджується платіжними дорученнями від 09.12.2020 № 309, № 320, № 372, з призначенням платежу: за природний газ згідно рахунку № 60013274 від 09.12.2020, договір № 41ІВ587-122-20 від 28.01.2020.

Тобто за природний газ проданий за лютий, березень, листопад 2020 позивач сплатив на користь відповідача 146 732,44 грн. (55 477,27 грн + 31 703,52 грн + 59 551,65 грн) за цінами, які визначались додатковими угодами, хоча мав сплачувати по ціні 4750,00 з ПДВ за 1000 куб.м., що в загальному становить 102 751,47 грн. Ці обставини повністю узгоджуються з розрахунком прокурора у позовній заяві, що свідчить про наявність переплати за договором № 41ІВ587-122-20 від 28.01.2020.

Згідно ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Таким чином, ТОВ «Чернівцігаз Збут» безпідставно отримало в результаті укладених нікчемних угод, які не тягнуть за собою правових наслідків, 43 980,97 грн (146 732,44 грн - 102 751,47 грн), однак природний газ на вказану суму не продало. Тому отримані кошти підлягають поверненню.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача на користь Вашковецької сільської ради сплачених нею коштів в сумі 43 980,97 грн підлягають задоволенню.

Що стосується доводів відповідача про те, що місцевий господарський суд не врахував преюдиційні обставини, які встановлені в рішенні Господарського суду Чернівецької області від 26.07.2022 в справі №926/2248/22, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (частина 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Оціночні судження суду не можуть братися до уваги як преюдиційні обставини, а тому преюдиційні факти слід відрізняти від оцінки судом певних обставин. Крім того, схожість обставин і предмета спору не свідчать про наявність підстав для застосування частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на це відхиляються доводи відповідача в цій частині, оскільки кваліфікація додаткових угод в справі №926/2248/22 на відповідність їх нормам ст. 36 Закону №922-VIII від 25.12.2015, ст. 41 Закону №114-IX від 19.09.2019 як дійсного чи нікчемного судом не досліджувалось і не встановлювалось.

Також суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що Держаудитслужбою було проведено моніторинг процедури закупівлі з порушенням порядку та строків, передбачених законом, а саме після закінчення дії договору про закупівлю.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи. Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

Однак, як встановлено судом, Держаудитслужбою у 2021 році було проведено ревізію (а не моніторинг) виконання сільського бюджету окремих питань фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Вашковецької сільської ради, за результатами якого складено акт ревізії.

Питання проведення ревізій органами державного фінансового контролю врегульовано Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами від 20 квітня 2006 року № 550. Так, інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати.

Б. Наявність підстав для звернення прокурора за захистом інтересів держави.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким є Закон України «Про прокуратуру».

За змістом абзаців 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії (абзаци 1- 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

У відповідності до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Системне тлумачення положень частин 3- 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Водночас тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом, а саме позивачем жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Судом встановлено, що прокурором перед зверненням до суду на адресу Вашківецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області та Західного офісу Державної аудиторської служби України надсилалися запити і повідомлення, які стосуються виявлених порушень і підстав представництва, доведено до їхнього відома розмір ймовірних збитків, а також отримано відповіді, з яких не вбачається вжиття позивачами дієвих заходів на захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» сільські, селищні, сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування визначено рухоме і нерухоме майно, доходи місцеві бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, розпорядження яким від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють органи місцевого самоврядування (ч. 3 ст. 16, ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Використання коштів місцевого бюджету з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, якими за ст. 142 Конституції України, у тому числі, є доходи кошти місцевих бюджетів, що у свою чергу, завдає шкоду інтересам держави, які згідно зі ст. 7 Конституції України гарантує місцеве самоврядування.

Одним із основних принципів місцевого самоврядування згідно вимог ст. 4 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, є судовий захист прав місцевого самоврядування.

У цьому випадку уповноваженим суб`єктом владних повноважень є Вашківецька сільська рада як головний розпорядник бюджетних коштів органу місцевого самоврядування.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №917/341/19, від 02.02.2021 у справі №922/1795/19, від 07.04.2021 у справі № 917/273/20.

Отже, прокурор правильно визначив позивача-2 у справі, адже Вашківецька сільська рада є стороною спірних правочинів, юридичною особою, яка може від свого імені придбати майнові права та нести обов`язки, яка є розпорядником бюджетних коштів, яка здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно з законодавством України.

Відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства регулюються БК України.

Пунктами 6, 8 частини першої статті 7 БК України серед принципів, на яких ґрунтується бюджетна система, визначено принципи цільового та ефективного використання бюджетних коштів, дотримання яких забезпечується використанням бюджетних коштів тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями, задля досягнення якісного запланованого результату при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів.

Пунктом 24 частини першої статті 116 БК України порушенням бюджетного законодавства визнається нецільове використання бюджетних коштів учасником бюджетного процесу.

Встановлення законності, достовірності, економічної ефективності діяльності учасників бюджетного процесу є завданням бюджетного контролю, що здійснюється як спеціальними органами державного фінансового контролю відповідно до Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», так і учасниками бюджетного процесу в межах компетенції.

Учасниками бюджетного процесу є органи, установи та посадові особи, наділені бюджетними повноваженнями (правами та обов`язками з управління бюджетними коштами) (частина третя статті 19 БК України).

В контексті зазначених положень безсумнівним убачається, що інтереси держави полягають не тільки у сфері реалізації компетенції органів державної влади, але й спрямовані на забезпечення гарантій місцевого самоврядування та ефективного функціонування його інститутів задля захисту та реалізації прав і свобод територіальних громад, а також захисту інтересів громад у економічній і соціальній сферах, фінансування яких відбувається в тому числі за рахунок коштів державного бюджету, зокрема отриманих як субвенції місцевими бюджетами, розпорядниками чи отримувачами бюджетних коштів.

Суд зауважує, що необхідність повернення відповідачем безпідставно набутих коштів, отриманих розпорядником як субвенція з державного бюджету, становить суспільний інтерес, а їх неповернення порушує інтереси держави, як гаранта дотримання принципів верховенства права, державної підтримки місцевого самоврядування та принципів на яких ґрунтується бюджетна система України. При цьому потенційно факт перерахування на адресу відповідача зайвих бюджетних коштів, порушує вимоги чинного законодавства, принципи щодо цільового та ефективного використанню бюджетних коштів, а тому підриває фінансово-економічні основи держави та перешкоджає ефективному виконанню відповідних функцій бюджетної системи. Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Відтак суд констатує, що Вашківецька сільська рада є належним позивачем у справі, прокурор належним чином обґрунтував підстави для звернення з цим позовом до суду в її інтересах, оскільки через бездіяльність позивача-2 інтереси держави могли залишитись не захищеними.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач-1 не є компетентним органом, що вправі був самостійно звернутись до суду з позовом з метою захисту інтересів держави, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» уповноважений орган - це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері публічних закупівель.

Положенням про Державну аудиторську службу України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 визначено, що Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю (п.1).

Згідно з підпунктом 3 пункту 4 цього ж Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель.

Відповідно до вказаного Положення Держаудитслужба вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (пп.9 п.4 Положення).

Згадані норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", якою визначено права органу державного фінансового контролю пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства (п. 7); звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (п. 10), а також при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку (п. 3).

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеного у постановах від 07.11.2018 у справі № 820/8558/15 та від 03.10.2018 у справі № 804/8443/16, орган державного фінансового контролю проводить державний фінансовий контроль щодо підконтрольних установ. Його право вимоги, передбачені статтею 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», можуть бути адресовані виключно підконтрольним установам, а звернення до суду в інтересах держави можливе лише у випадку незабезпечення такими установами вимог щодо усунення порушень законодавства з питань збереження і використання активів, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю.

При цьому, в матеріалах справи міститься лист від 22.02.2022 № 132413-17/505-2022, в якому Управління Західного офісу Держаудитслужби у Чернівецькій області інформувало прокурора про те, що Управління не може звернутися до суду з позовними вимогами до ТОВ «Чернівцігаз збут» (непідконтрольний об`єкт) про повернення сплачених Вашковецькою сільською радою коштів за недопоставлені обсяги природного газу.

Відтає є підстави стверджувати, що у Держаудитслужби не виникло право на звернення у суд із даним позовом, у спірних правовідносинах Держаудитслужба не набула статусу позивача.

Також суд звертає увагу та той факт, що прокурором в інтересах Держаудитслужби не заявлено жодних вимог.

З огляду на викладене, господарський суд приходить до висновку, що в цьому випадку відсутні законні підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Західний офіс Держаудитслужби, що свідчить про звернення з позовом особи, яка не може бути позивачем та є пвідставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо аргументів відповідача про те, а суд безпідставно не повернув позовну заяву без розгляду на підставі ст.ст. 53, 174 ГПК України, оскільки прокурором не обґрунтовано підстави представництва інтересів Держаудитслужби, суд наводить такі міркування.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною четвертою статті 53 та частиною п`ятою статті 162 ГПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

У справі, що розглядається, наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Держаудитслужби в суді прокурор обґрунтував тим, що Державна аудиторська служба України має право звернутися до суду в інтересах держави, однак не здійснила захист цих інтересів, у зв`язку з чим вжито заходи прокурорського реагування в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Як зазначено вище, ухвалою від 23.05.2022 позовну заяву керівника Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Державної аудиторської служби України та Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області залишити без руху. В даній ухвалі для усунення зазначених недоліків позивачу (прокурору) належало вказати зміст позовних вимог (спосіб (способи) захисту прав або інтересів) стосовно кожного з позивачів.

Хоча в позовній заяві заявлена одна позовна вимога, в заяві про усунення недоліків прокурором обгрунтовано, що ним подано позов в особі позивача 1 та позивача 2 та з позовною вимогою звертається як і позивач 1 так і позивач 2. Відповідно суд констатує що щодо одного предмету позову можуть бути позовні вимоги до відповідача у декількох осіб (позивачів, третіх осіб із самостійними позовними вимогами), які в свою чергу можуть конкурувати між собою, щодо предмету позову або його частини. В такому випадку суд повинен надати оцінку порушеному праву (законному інтересу), обраному способу захисту порушеного права кожного із позивачів.

За змістом частини четвертої статті 53 ГПК України, звертаючись до суду з відповідним позовом, прокурор, як особа, яка користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, в даному випадку, правами позивача, самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві (1) у чому полягає порушення інтересів держави, (2) необхідність їх захисту, (3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, (4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Позов складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. А правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Отже, визначення предмета, підстави позову, визначення позивача (тобто зазначення органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, органу місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або вказати на відсутність такого органу); відповідача у спорі, зазначення, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права - це право, яке належить прокурору, як особі, яка користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, в даному випадку правами позивача.

Натомість, саме на суд покладено обов`язок встановити належність позивача, належність відповідача, надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з оцінки доказів здійсненим за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів за правилами статті 86 ГПК України, ураховуючи принципи господарського судочинства, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, і має перевірити доводи, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб та чи є він ефективним.

V. Висновки суду.

Таким чином, за результатами розгляду цієї справи суд дійшов висновку, що додаткові угоди №1-5 до договору на постачання природного газу є нікчемними, а тому кошти, які отримані на цих угод, отримані безпідставно та підлягають поверненню, а, отже, позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області підлягають задоволенню. Західний офіс Державної аудиторської служби України не може бути позивачем у справі, що розглядається також даним предметом позову не порушуються його права, а тому в задоволенні позову прокурора в інтересах держави в особі Західного офісу Державної аудиторської служби України необхідно відмовити.

VІ. Розподіл судових витрат.

Чернівецькою обласною прокуратурою сплачений судовий збір в сумі 2481 грн згідно платіжного доручення №445 від 04.05.2022.

У відповідності до статті 129 ГПК України сплачений позивачем судовий збір слід покласти на відповідача, щодо задоволених позовних вимог позивача 2.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги керівника Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» (58018, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Воробкевича Сидора, 1А, код 39584988) на користь Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області (60222, Чернівецька обл., Дністровський р-н, с. Вашківці, вул. Грушевського, 22, код 04417889, р/р НОМЕР_1 , код 37836095) кошти в сумі 43 980,97 грн.

3. В задоволенні позовних вимог керівника Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Державної аудиторської служби України відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» (58018, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Воробкевича Сидора, 1А, код 39584988) на користь Чернівецької обласної прокуратури (58001, вул. Кордуби, 21, м. Чернівці, Чернівецька область, код 02910120, р/р у форматі IBAN - UA0004946, банк ДКСУ місто Київ, МФО - 820172) 2481 грн витрат зі сплати судового збору.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення (пункт 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 17 жовтня 2022 року.

Суддя І.В. Марущак