РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.09.2022Справа № 910/20704/21

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СБПМ»
доIVERIA INDUSTRIES LTD
простягнення 23 508, 57 дол США
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Біллерис Ю.О. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/20704/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СБПМ» до IVERIA INDUSTRIES LTD про стягнення 20 000 дол США основного боргу, 698, 83 дол. США 3% річних та 2 809,74 дол США пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не належним чином виконує взяті на себе зобов`язання за контрактом купівлі-продажу № 0710/20-КП від 07.10.2020.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 22.09.2022.

Безпосередньо в судовому засіданні 22.02.2022 представник позивача наполягав на задоволенні заявленого позову та надав усні пояснення по справі.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання 22.09.2022 не забезпечив, відзив на позов не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Безпосередньо в судовому засіданні 22.09.2022 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України (далі також - ГПК України) проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СБПМ» (як продавцем) та IVERIA INDUSTRIES LTD (як покупцем) було підписано контракт купівлі-продажу № 0710/20-КП за умовами якого продавець продає, а покупець сплачує та приймає хімічну продукцію (далі також - товар), вказаному у відповідних додатках до контракту.

Відповідно до п. 1.2. договору, поставка товару здійснюється партіями. Найменування, одиниці виміру та кількість товару в партії, ціна і вартість товару, а також інші умови, необхідні для його поставки, погоджується сторонами в додатках (специфікаціях), які є невід`ємною частиною контракту з моменту набрання ними сили.

У розділі 3 контракту сторони погодили, що тлумачення умов поставки в цьому контракті здійснюється у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС-2010».

Поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах DAP (в редакції «ІНКОТЕРМС-2010») - склад покупця за адресою вказаної в погодженій сторонами в додатку (специфікації) на кожну окремо поставку конкретної партії товару, якщо інші умови поставки не погоджені сторонами в додатку (специфікації) на поставку конкретної партії товару. Вказаний у відповідному додатку (специфікації) товар продавець поставляє покупцю протягом 15 днів з моменту його підписання сторонами, якщо інший строк поставки не встановлений самою специфікацією. Датою поставки товару є дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару або дата штампу покупця, проставлена у міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR).

Згідно з п.п. 4.1.-4.4. контракту, валюта ціни та вартості товару по даному контракту встановлюється в доларах США або євро, в залежності від валюти, передбаченої у специфікації (додатку) на поставку конкретної партії товару. Валюта платежу по даному контракту встановлюється в доларах США або євро, в залежності від валюти, передбаченої в специфікації (додатку) на поставку конкретної партії товару. Умовна ціна 1 т товару складає 860 доларів США або 730 євро. Вказана в цьому контракті умовна ціна 1 метричної тони товару слугує виключно для визначення загальної вартості цього контракту та не є підставою для фінансових взаєморозрахунків між сторонами, а також для здійснення дій з митного очищення товару для цілей експорту або імпорту товару. Загальна орієнтовна вартість цього контракту на дату його підписання сторонами складає 3 500 000 доларів США або 2 980 000 євро. Вказана загальна вартість товару може збільшуватися/зменшуватись в залежності від фактичної кількості поставленого товару або ціни на товар, встановленої сторонами на кожну погоджену поставку товару.

Сторони у розділі 5 контракту також погодили, що оплата вартості партії товару здійснюється покупцем у формі банківського переказу грошових коштів на банківський рахунок продавця на підставі комерційного рахунку (інвойсу) продавця. Детальний порядок розрахунків погоджується сторонами в додатку (специфікації) до контракту.

Відповідно до п. 11.1. контракту, даний контракт вважається укладеним та вступає в силу з моменту його підписання сторонами, скріплення підписів печатками сторін та діє протягом до 31 грудня 2023 включно.

Як вбачається із доводів позивача, у відповідності до умов контракту, позивач та відповідач 12.10.2020 підписали специфікацію №1, в якій обумовили поставку партії товару вартістю 21 448 , 40 доларів США в кількості 24 , 94 тон. В даній специфікації сторони також обумовили строк оплати на товар протягом 3 днів після поставки.

Позивач наголошує, що на виконання умов контракту він поставив на користь відповідача обумовлений товар, а відповідач його прийняв без зауважень 26.10.2020.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, як стверджує позивач, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань з оплати поставленого товару на суму 20 000 доларів США.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, викладених у позові доводів не спростував.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами контракту № 0710/20-КП від 07.10.2020, суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.ст. 655-656 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

На підтвердження факту здійснення поставки за договором на користь відповідача позивачем надано належним чином завірену копію міжнародної товаротранспортної накладної (CMR), у розділі «Груз получено/Goods received» міститься підпис та відбиток печатки IVERIA INDUSTRIES LTD та зазначена дата отримання товару - 26.10.2020.

Для оплати зазначеної вартості товару позивач направив відповідачі інвойс (комерційний рахунок) № від 12.10.2020 на загальну суму 21 448, 40 дол. США.

На виконання приписів пунктів 8.1, 8.2 контракту, в яких сторонами погоджено порядок надсилання претензій, 12.07.2021 за вихідним №356 на адресу відповідача позивачем було направлено претензію щодо належного виконання умов контракту та сплати суми боргу за поставлений товар.

03.09.2021 на рахунок позивача від відповідача надійшли кошти у розмірі 1 448, 40 дол. США як часткова сплата суми боргу за контрактом.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність обов`язку відповідача щодо сплати заборгованості у розмірі 20 000 дол. США підтверджується матеріалами справи та не була спростована відповідачем, зокрема, останнім не надано суду доказів сплати грошових коштів у вказаному розмірі, у зв`язку з чим позов в частині стягнення основного боргу підлягає задоволенню в повному обсязі.

Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема поставки, не суперечить чинному законодавству.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово.

Отже, з метою недопущення вказаної двозначності, господарський суд дійшов висновку щодо визначення в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості саме у валюті зобов`язання - долари США без наведення еквіваленту у національній валюті України.

Окрім наведеного розміру заборгованості позивачем заявлено до стягнення 698, 83 дол США 3% річних та 2 809, 74 дол США пені за прострочення сплати вартості поставленого товару.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено з урахуванням встановленого договором та додатками до нього строку оплати та здійснених відповідачем оплат, визначений позивачем період нарахування є обґрунтованим, розрахунок арифметично правильний, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 698,83 дол США підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно заявленої позивачем до стягнення з відповідача би ні суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.1 контракту, за порушення строків оплати товару, погоджених сторонами в додатку (специфікації), покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,1% відсоток від суми заборгованості за кожен день затримання в оплаті до повного погашення заборгованості.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом встановлено, що розмір пені, погоджений сторонами в договорі, перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, тобто суперечить нормам статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Вказаний розрахунок пені здійснений позивачем в іноземній валюті.

Таким чином, враховуючи погодження сторонами, що перерахування грошових коштів згідно договору відбувається в іноземній валюті, розрахунок пені здійснений позивачем також в іноземній валюті, тоді як максимальний розмір пені пов`язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої до стягнення суми пені в іноземній валюті.

Відтак, суд позбавлений можливості здійснити правильний розрахунок заявленої до стягнення пені в національній валюті України - гривні.

Більше того, чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, а, отже, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням у національній валюті України - гривні. Нарахування та стягнення пені в іноземній валюті, з урахуванням порядку розрахунку та визначенням її еквіваленту в гривні, є незаконним, а відповідні позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Вказану правову позицію викладено, зокрема у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 907/65/18.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 2 809, 74 дол США за вказані позивачем періоди не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не спростував твердження позивача про наявність порушення зобов`язань за контрактом.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст. 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СБПМ» задовольнити частково.

2. Стягнути з IVERIA INDUSTRIES LTD (Грузія, м. Батумі, вул. Нанейшвілі, 65, ідентифікаційний код юридичної особи 445497631) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СБПМ» (03022, м. Київ, вул. Козацька, 120/4, корпус В, кімната 15, ) заборгованість в розмірі 20 000,00 дол США, 3% річних в розмірі 698,83 дол США та витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 489,10 грн. Видати наказ.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.10.2022 року.

Суддя Ю.О.Підченко