ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м. ОдесаСправа № 490/11851/16-а
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання Земляк А.В.,

за участю представників:

від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 участі не брали,

від Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2021, прийняте суддею Давченко Т.М., м. Миколаїв, повний текст складено 29.06.2021,

у справі №490/11851/16-а

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича

про визнання незаконним розпорядження

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 р. ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з адміністративним позовом до Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог б/н від 28.12.2016 просила визнати незаконним та скасувати розпорядження Миколаївського міського голови №267р від 13.10.2016 "Про зупинення дії рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016 "Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №17/11 від 31.05.2012" (в частині дії пункту 1.2 вказаного рішення - нежитлове приміщення, розташоване по АДРЕСА_1 ), а також зобов`язати Миколаївського міського голову Сєнкевича Олександра Федоровича підписати та видати витяг з рішення №9/11 від 11.10.2016 (щодо пункту 1.2 вказаного рішення - нежитлове приміщення, розташоване по АДРЕСА_1 ).

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.01.2017 у справі №490/11851/16-а у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2017 у справі №490/11851/16-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.01.2017 скасовано; прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича щодо невнесення на повторний розгляд Миколаївської міської ради рішення цієї ради №9/11 від 11.10.2016 "Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №17/11 від 31.05.2012" в частині об`єкта, зазначеного у підпункті 1.2 пункту 1 рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016; зобов`язано Миколаївського міського голову винести на повторний розгляд Миколаївської міської ради рішення ради №9/11 від 11.10.2016 "Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №17/11 від 31.05.2012" в частині об`єкта, зазначеного у підпункті 1.2 пункту 1 рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016; в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09.07.2020 у справі №490/11851/16-а касаційну скаргу Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича задоволено частково; постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.01.2017 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2017 скасовано; провадження у справі закрито; роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду та що вона вправі протягом десяти днів з дня отримання нею відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

В подальшому ухвалою Верховного Суду від 01.09.2020 заяву ОСОБА_1 задоволено; справу №490/11851/16-а за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича про визнання незаконним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії передано до Господарського суду Миколаївської області.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2020 у справі №490/11851/16-а позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

12.10.2020 на виконання вищенаведеної ухвали до місцевого господарського суду від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла нова редакція позовної заяви, в якій остання просила визнати розпорядження Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича №267р від 13.10.2016, яким було зупинено дію рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016 "Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 №17/11", незаконним та скасувати його в частині об`єкта, зазначеного у підпункті 1.2 пункту 1 рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачкою за наявності для цього відповідних правових підстав було подано заяву про приватизацію об`єкта нерухомості, який нею було орендовано на підставі укладеного з Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради договором оренди, після чого за результатами розгляду цієї заяви Миколаївською міською радою прийнято рішення, яким внесено вказане майно до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, з визначенням такого способу приватизації як "викуп", проте розпорядженням Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича №267р від 13.10.2016 було необґрунтовано та безпідставно зупинено дію зазначеного рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016 в порядку частини четвертої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" і в подальшому не дотримано визначеного законодавством порядку щодо винесення зупиненого рішення на повторний розгляд або звернення до суду з метою його оскарження, чим порушено право Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на приватизацію орендованого приміщення шляхом викупу.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2021 у справі №490/11851/16-а (суддя Давченко Т.М.) позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено; визнано незаконним (протиправним) розпорядження Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича №267р від 13.10.2016, яким зупинено дію рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016 "Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 №17/11" та скасовано вказане розпорядження в частині об`єкта, зазначеного у підпункті 1.2 пункту 1 рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016.

Судове рішення мотивоване тим, що оскаржуване розпорядження відповідача не відповідає положенням Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Регламенту Миколаївської міської ради, оскільки не містить викладення підстав його прийняття (зауважень міського голови) та посилання на наявність будь-яких додатків до розпорядження, при цьому Миколаївським міським головою Сєнкевичем Олександром Федоровичем відповідне рішення на повторний розгляд Миколаївської міської ради не виносилося, до порядку денного пленарних засідань Миколаївської міської ради повторно не включалося та не розглядалося, що, в свою чергу, порушує права позивачки, оскільки остання мала законні очікування на приватизацію орендованого нерухомого майна, але внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного розпорядження та його подальшої бездіяльності не має можливості реалізувати вказане право.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Миколаївський міський голова Сєнкевич Олександр Федорович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2021 у справі №490/11851/16-а та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні безпідставно залишено поза увагою обставини, які зумовили виникнення у відповідача правових підстав для зупинення дії рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016, при цьому дії Миколаївського міського голови, за твердженням апелянта, повністю відповідають вимогам Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Регламенту Миколаївської міської ради VII скликання, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №2/5 від 28.01.2016, адже оскаржуване позивачкою розпорядження відповідача №267р від 13.10.2016 було видано у межах компетенції міського голови та у порядку, передбаченому законом, у тому числі і щодо наведення обґрунтованих зауважень для прийняття цього розпорядження та зупинення дії рішення міської ради, а також вжиття визначених законодавством дій щодо внесення зупиненого рішення на повторний розгляд міської ради.

Крім того, скаржник зазначає про те, що перевірка обґрунтованості зауважень міського голови, які стали підставою для зупинення рішення міської ради, належить до виключної компетенції самої ради, а тому, задовольняючи позов з підстав необґрунтованості зауважень, відсутності підстав для відмови у включенні бажаного позивачкою об`єкту нерухомості до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, та порушення її законних очікувань на приватизацію бажаного об`єкта нерухомого майна, суд першої інстанції безпідставно перейняв на себе виключні повноваження міської ради щодо повторного розгляду зупиненого міським головою рішення ради та фактично вирішив питання про можливість подальшої приватизації майна позивачкою.

Водночас апелянт звертає увагу апеляційного господарського суду на відсутність порушеного права ОСОБА_1 , оскільки у спірних правовідносинах остання виступала як фізична особа-підприємець, проте з позовом у цій справі вона звернулася просто як фізична особа, а також на неналежності обраного позивачкою способу захисту, адже відповідно до частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, між тим міський голова, хоча він і входить до системи місцевого самоврядування, не є органом місцевого самоврядування або його виконавчим органом, у зв`язку з чим його розпорядження не можуть бути предметом оскарження в порядку господарського/цивільного судочинства, тим більше, що оспорюваним розпорядженням міського голови зупинено дію рішення міської ради в цілому, а не по об`єктам, внаслідок чого набрання законної сили оскаржуваним судовим рішенням спричинить правову невизначеність, оскільки розпорядження нібито незаконне повністю, але не скасоване.

Скаржник також стверджує про те, що під час вирішення спору у цій справі місцевим господарським судом не було забезпечено дотримання принципу змагальності сторін, оскільки лише зі змісту оскаржуваного судового рішення апелянт дізнався про те, що 12.10.2020 позивачкою було подано уточнену позовну заяву, якою змінено предмет спору, при цьому в порушення вимог процесуального закону копія такої заяви відповідачу не направлялась, що позбавило останнього можливості надати суду свої заперечення щодо уточненого позову. Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції в порушення приписів Господарського процесуального кодексу України щодо принципу диспозитивності самостійно змінив підстави позову, зазначивши в оскаржуваному судовому рішенні про порушення відповідачем Регламенту Миколаївської міської ради, хоча позивачка у первісній редакції позову від 07.12.2016 на вказані обставини не посилалась.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 07.10.2021 (вх.№3114/21/Д2 від 07.10.2021) Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зазначає про її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити апеляційну скаргу Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2021 у справі №490/11851/16-а без змін. Зокрема, позивачка звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що обставини, про які зазначає апелянт в контексті своїх доводів щодо правомірності оскаржуваного розпорядження, не існували станом на час прийняття цього розпорядження і взагалі перестали існувати як підстава для апелювання з моменту підписання між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради договору оренди №7779 від 07.09.2018. Крім того, за твердженням позивачки, оскаржуване нею розпорядження не містить викладення підстав його прийняття (зауважень міського голови), а обмежується лише посиланням на положення частини четвертої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", при цьому ті підстави, на які відповідач посилався усно, не відповідають вимогам чинного законодавства. Водночас позивачка звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що, з огляду на суб`єктний склад сторін та характер спірних правовідносин, дана справа підлягає розгляду в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України, у зв`язку з чим відповідні заперечення скаржника не заслуговують на увагу. Позивачка також наголошує на тому, що принцип змагальності внаслідок подання нею уточненою позовної заяви порушено не було, адже у цій заяві Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відмовилася від позовної вимоги про зобов`язання відповідача підписати та видати рішення Миколаївської міської ради, у той час як позовна вимога про визнання незаконним розпорядження, заявлена ще у первісній редакції позову, була залишена без змін.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 (головуючий суддя Лавриненко Л.В., судді: Аленін О.Ю., Мишкіна М.А.) апеляційну скаргу Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича задоволено частково; рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2021 у справі №490/11851/16-а змінено та викладено пункт 1 резолютивної частини рішення в наступній редакції: "1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково"; доповнено резолютивну частину рішення пунктом 3 наступного змісту: "3. У задоволенні вимог про зобов`язання Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича підписати та видати витяг з рішення №9/11 від 11.10.2016 - відмовити"; пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2021 у справі №490/11851/16-а залишено без змін.

У вказаній постанові суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду про незаконність оскаржуваного розпорядження міського голови у зв`язку з його невідповідністю вимогам частини четвертої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Водночас апеляційний господарський суд дійшов висновку про порушення Господарським судом Миколаївської області положень статті 13, частини п`ятої статті 46 Господарського процесуального кодексу України щодо вирішення позовної вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача підписати та видати витяг з рішення №9/11 від 11.10.2016 (щодо пункту 1.2. вказаного рішення - нежитлове приміщення, розташоване по АДРЕСА_1 ) і, розглянувши дану вимогу, відмовив у її задоволенні з підстав того, що такий спосіб захисту не відповідає визначеним чинним законодавством способам захисту порушених прав і не призведе до їх поновлення.

Постановою Верховного Суду від 22.06.2022 касаційну скаргу Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича задоволено частково; скасовано постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 у справі №490/11851/16-а та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Дане судове рішення обґрунтоване тим, що постанова суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки апеляційний господарський суд розглянув позовні вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, та не розглянув при цьому підстави позову, які заявлялися в Господарському суді Миколаївської області.

25.07.2022 до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №490/11851/16-а.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південного-західного апеляційного господарського суду від 25.07.2022 для апеляційного розгляду справи №490/11851/16-а сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.07.2022 у визначеному складі суддів справу №490/11851/16-а прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 14.09.2022 о 9:30.

Між тим у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Поліщук Л.В. з 12.09.2022 по 16.09.2022 судове засідання у справі №490/11851/16-а, призначене на 14.09.2022 о 9:30, не відбулося, про що складено відповідну довідку.

В подальшому у період з 19.09.2022 по 21.09.2022 суддя Таран С.В. перебувала у відпустці.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2022 вирішено розглянути апеляційну скаргу Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2021 у справі №490/11851/16-а поза межами строку, встановленого частиною другою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану; призначено дану справу до розгляду на 05.10.2022 об 11:00; попереджено учасників справи про те, що явка представників останніх у судовому засіданні 05.10.2022 обов`язковою не визнається, а також запропоновано їм надати до суду апеляційної інстанції заяви про розгляд справи без їх участі або заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судовому засіданні 05.10.2022 представники сторін участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.IV а.с.75-78).

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2022, якою розгляд справи №490/11851/16-а призначено на 05.10.2022 об 11:00, як і всю іншу судову кореспонденцію у даній справі, Миколаївському міському голові ОСОБА_2 було направлено за адресою, зазначеною останнім у всіх документах, поданих відповідачем до судів першої та апеляційної інстанцій, а саме: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Відповідно до відомостей з офіційного Інтернет-сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення копія вищенаведеної ухвали не була вручена відповідачеві у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

За умовами частин другої-четвертої статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Цей термін може бути скорочений судом у випадку, коли цього вимагає терміновість вчинення відповідної процесуальної дії (огляд доказів, що швидко псуються, неможливість захисту прав особи у випадку зволікання тощо).

Частиною одинадцятою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У Перехідних положеннях Господарського процесуального кодексу України, а саме: у пункті 17 та підпункті 17.1 передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Частинами п`ятою, шостою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (далі Правила надання послуг поштового зв`язку).

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

При цьому до повноважень господарських судів не віднесено визначення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Якщо ж фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає його місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Отже, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії").

Колегія суддів також зауважує на тому, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, що узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вказаною, зокрема, в рішенні останнього у справі "Пономарьов проти України".

Інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в якому ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2022 у справі №490/11851/16-а була оприлюднена 26.09.2022, тим більше, що Миколаївський міський голова Сєнкевич Олександр Федорович безумовно був обізнаний про існування даного судового провадження, оскільки, виступаючи апелянтом у цій справі, тобто самим ініціатором апеляційного перегляду оскаржуваного ним рішення, є безпосередньо зацікавленим вчиняти дії з метою одержання інформації про хід та стан справи і несе ризик настання несприятливих наслідків в результаті невжиття заходів щодо отримання інформації про рух справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вжив усіх належних та необхідних заходів для повідомлення відповідача про судовий розгляд даної справи, зокрема, направляючи відповідачу рекомендованою кореспонденцією копію ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2022 у справі №490/11851/16-а за адресою, яка вказана самим Миколаївським міським головою Сєнкевичем Олександром Федоровичем у всіх документах, поданих ним до судів першої та апеляційної інстанцій, при цьому враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження порушення оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, колегія суддів зазначає про те, що в силу приписів пункту 4 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України скаржник був належним чином сповіщений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Крім того, апеляційний господарський суд зауважує, що апелянт отримав електронну копію вищенаведеної ухвали суду, скріплену електронними цифровими підписами колегії суддів, на свою електронну адресу, зазначену безпосередньо в апеляційній скарзі, та підтвердив факт отримання даної ухвали шляхом надіслання до суду відповідного електронного листа.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 також належним чином повідомлялася про проведення 05.10.2022 об 11:00 судового засідання з апеляційного перегляду рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2021 у справі №490/11851/16-а шляхом надіслання копії ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2022 у даній справі засобами поштового зв`язку за адресою: АДРЕСА_2 , яка вказана позивачкою у відзиві на апеляційну скаргу, а також засобами телефонного зв`язку за номером, який міститься у матеріалах справи, про що свідчить відповідна телефонограма (т.ІV а.с.76).

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 06.04.2015 між Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради ("Орендодавець") та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ("Орендар") укладено договір оренди нерухомого або індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності №7554 (далі договір №7554 від 06.04.2015), за умовами пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно ? нежитлові приміщення літ. А-2 загальною площею 59,4 кв.м, розміщені за адресою: АДРЕСА_1 на цокольному поверсі, що знаходяться на балансі ТОВ ЖЕК "Забота", вартість яких становить за експертною оцінкою 92070 грн станом на 31.01.2015, з метою використання під торгівельну діяльність.

Відповідно до пунктів 2.1-2.3 договору №7554 від 06.04.2015 Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передавання майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається територіальна громада м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, Орендар користується ним протягом строку оренди.

В силу пунктів 3.1, 3.3, 3.4 договору №7554 від 06.04.2015 орендна плата визначається на підставі Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням міської ради від 20.10.2011 №10/15, та протоколу №2 засідання конкурсної комісії, створеної на підставі наказу Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 16.02.2015 №20/03 "Про проведення конкурсу та затвердження конкурсної комісії по проведенню конкурсу на право оренди нежитлового приміщення по вул. Московській, 11/5", і становить без ПДВ за перший місяць оренди 2574,59 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата перераховується Орендодавцеві щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним.

Пунктами 10.1, 10.5 договору №7554 від 06.04.2015 передбачено, що цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 06.04.2015 по 06.04.2016 включно. У разі закінчення строку дії договору останній продовжується шляхом укладення додаткової угоди за умови письмового звернення Орендаря відповідно до вимог Положення.

06.05.2015 між Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору №7554 від 06.04.2015, зокрема, пункт 3.1 договору оренди викладено у редакції, відповідно до якої орендна плата визначається на підставі Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням міської ради від 20.10.2011 №10/15 (із змінами та доповненнями), і становить без ПДВ у травні 2015 року 30 грн.

Зазначена зміна умов договору в частині розміру орендної плати, за твердженням позивачки, була зумовлена тим, що на час підписання акту прийняття-передачі об`єкта оренди стан орендованих приміщень виявився непридатним для їх використання відповідно до мети договору оренди (торгівельна діяльність).

Листом №921/10.01-07/15 від 02.06.2015 Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, керуючись рекомендаціями постійної комісії міської ради з питань управління комунальною власністю міста від 26.05.2015 №146, надало Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 дозвіл на проведення невід`ємних поліпшень орендованого позивачкою комунального майна за адресою: АДРЕСА_1 .

10.07.2015 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського міського голови з заявою про приватизацію орендованого нею нежитлового приміщення площею 59,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В адресованому позивачці листі №7220/02.0201-19/14/15 від 24.07.2015 Виконавчий комітет Миколаївської міської ради повідомив про те, що Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради на чергову сесію міської ради буде підготовлено проект рішення щодо надання дозволу на викуп Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

11.10.2016 Миколаївською міською радою було прийняте рішення №9/11 "Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 №17/11".

Пунктом 1.2. вищенаведеного рішення перелік об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затверджений рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 №17/11 "Про затвердження Програми приватизації майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, на 2012-2014 роки" доповнено нежитловим приміщенням (цоколь), розташованим за адресою: АДРЕСА_1 (покупець: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ), у той час як пунктом 2 даного рішення визначено спосіб приватизації "викуп".

Розпорядженням Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича №267р від 13.10.2016, обґрунтованим посиланням на приписи частини четвертої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", зупинено дію рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016 "Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 №17/11".

Підстави прийняття вищенаведеного розпорядження були оголошені Миколаївським міським головою Сєнкевичем Олександром Федоровичем усно на пленарному засіданні, яке відбулося 25.10.2016, про що свідчить витяг зі стенограми 9-ої сесії Миколаївської міської ради VII скликання (четверте пленарне засідання). Зокрема, в якості підстав зупинення дії рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016 відповідач зазначив про економічну необґрунтованість вартості об`єктів нерухомого майна, зазначених у вказаному рішенні міської ради; наявність судових спорів щодо деяких об`єктів, а також надходження повідомлення про можливе порушення Закону України "Про запобігання корупції".

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 28.07.2016 у справі №915/706/16, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 05.07.2017, позов Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено; зобов`язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 звільнити та повернути Управлінню з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради нежитлові цокольні приміщення літ. А-2 №1 площею 32,8 кв.м, №2 площею 14,5 кв.м, №3 площею 3,6 кв.м, №4 площею 8,5 кв.м, розміщених за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з актом приймання-передачі.

Згідно з відповіддю Управління апарату Миколаївської міської ради №117 від 12.07.2017, наданою після опрацювання адвокатського запиту представника позивача, рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016 "Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 №17/11" (прийняте за результатами розгляду файлу s-fk-608) в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та частиною четвертою статті 34 Регламенту Миколаївської міської ради VII скликання, на повторний розгляд не виносилося, до порядку денного пленарних засідань Миколаївської міської ради повторно не включалося та не розглядалося.

Відповідно до витягу зі стенограми 22-ої сесії Миколаївської міської ради VII скликання (друге пленарне засідання) на вказаному пленарному засіданні, яке відбулося 14.07.2017, Миколаївський міський голова Сєнкевич Олександр Федорович усно просив винести на голосування питання щодо включення до порядку денного файлу s-fk-608 "Про внесення доповнень до переліку об?єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають реалізації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 №17/11", проте за результатами голосування даний файл не було внесено до порядку денного.

25.07.2017 відповідач звернувся до секретаря Миколаївської міської ради з листом, в якому просив включити до порядку денного пленарного засідання позачергової 23-ої сесії Миколаївської міської ради VII скликання, зокрема, рішення №9/11 від 11.10.2016 "Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 №17/11", між тим в подальшому на пленарному засіданні 27.07.2017 файл s-fk-608 було виключено з порядку денного, що підтверджується витягом зі стенограми 23-ої позачергової сесії Миколаївської міської ради VII скликання.

У листі Управління комунального майна Миколаївської міської ради №2292/10.01-02/18 від 24.09.2018 позивачці було повідомлено про неможливість приватизації нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з зупиненням дії рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016 на підставі розпорядження Миколаївського міського голови №267р від 13.10.2016.

Предметом спору у даній справі (в редакції позовної заяви, поданої на виконання ухвали Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2020) є вимога позивачки про визнання незаконним розпорядження Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича №267р від 13.10.2016, яким було зупинено дію рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016 "Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають реалізації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 №17/11", та скасування цього розпорядження в частині об`єкта, зазначеного у підпункті 1.2 пункту 1 рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд послався на те, що оскаржуване розпорядження відповідача не відповідає положенням Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Регламенту Миколаївської міської ради, оскільки не містить викладення підстав його прийняття (зауважень міського голови), при цьому Миколаївським міським головою Сєнкевичем Олександром Федоровичем відповідне рішення на повторний розгляд Миколаївської міської ради не виносилося, до порядку денного пленарних засідань Миколаївської міської ради повторно не включалося та не розглядалося, що, в свою чергу, порушує права позивачки на приватизацію орендованого нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеним висновком суду першої інстанції про задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені приписами Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно з пунктом 30 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішувалися питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об?єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об?єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об?єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об?єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Сільський, селищний, міський голова: забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; видає розпорядження у межах своїх повноважень (пункти 1, 8, 20 частини четвертої статті 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

В силу частин першої-третьої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Частиною четвертою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що рішення сільської, селищної, міської ради у п`ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов`язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності.

Отже, аналіз вищенаведених норм права свідчить про те, що міський голова наділений правом у п`ятиденний строк з моменту прийняття рішення міської ради зупинити дію такого рішення та внести його на повторний розгляд відповідної ради із обов`язковим обґрунтуванням своїх зауважень. Отже, праву голови відповідної ради зупинити дію рішення кореспондує його обов`язок винести спірне питання на повторний розгляд ради та при цьому обґрунтувати власні зауваження.

Наведені положення чинного законодавства узгоджуються з частиною четвертою статті 34 Регламенту Миколаївської міської ради VII скликання, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №2/5 від 28.01.2016, згідно з якою рішення ради у п?ятиденний термін з моменту його прийняття може бути призупинено міським головою і винесено на повторний розгляд ради із обґрунтуванням зауважень. Міська рада зобов?язана у двотижневий термін повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження міського голови й підтвердила попереднє рішення 2/3 голосів від загального складу ради, воно набирає чинності.

За таких обставин, колегія суддів зауважує, що відповідно до законодавства голова рада має право вето, яке може бути подолане депутатами відповідної ради шляхом голосування за ветоване рішення двома третинами голосів від свого загального складу, при цьому голові ради для реалізації ним вказаного права встановлено обмежений строк п`ять днів з моменту прийняття рішення ради, дія якого зупиняється головою, і саме в межах даного строку останній зобов`язаний обґрунтувати свої зауваження до ветованого ним рішення і повторно внести це рішення на розгляд ради.

Прийняття головою розпорядження щодо зупинення рішення ради є інструментом оперативного впливу голови на рішення, які приймаються радою, для можливого усунення їх недоліків тощо, а тому, беручи до уваги те, що діяльність міського голови щодо зупинення рішення ради створює певні правові наслідки, ця діяльність відповідно до вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" повинна бути обґрунтована. З огляду на те, що голова ради в межах своїх повноважень видає розпорядження, єдиним правовим актом, у якому можуть бути викладені зауваження голови з наведенням обґрунтувань щодо зупинення рішення ради, є саме розпорядження.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного позивачкою розпорядження Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича №267р від 13.10.2016, останнє містить посилання на частину четверту статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", у той час як жодних обґрунтувань причин наявності зауважень до рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016 "Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають реалізації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 №17/11" у цьому розпорядженні не наведено, питання про внесення ветованого рішення на повторний розгляд ради також не вирішене.

Крім того, відсутні у вказаному розпорядження будь-які відомості щодо наявності додатків до нього, в яких міським головою були б викладені обґрунтування наявності обставин, що викликали зауваження до зупиненого ним рішення ради.

Водночас Південно-західний апеляційний господарський суд зауважує, що підстави прийняття вищенаведеного розпорядження щодо зупинення рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016 були оголошені Миколаївським міським головою ОСОБА_2 несвоєчасно (з порушенням встановленого законом п`ятиденного строку), а саме: усно на пленарному засіданні, яке відбулося 25.10.2016, про що свідчить витяг зі стенограми 9-ої сесії Миколаївської міської ради VII скликання (четверте пленарне засідання).

Із змісту вказаної стенограми вбачається, що відповідач усно повідомив обґрунтування наявності обставин, що викликали зауваження до зупиненого ним рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016, але при цьому міським головою так і не було виконано передбачений частиною четвертою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" обов`язок щодо внесення на повторний розгляд ради відповідного рішення, що підтверджується відповіддю Управління апарату Миколаївської міської ради №117 від 12.07.2017 (т.І а.с.146).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про невідповідність оскаржуваного позивачкою розпорядження Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича №267р від 13.10.2016 вимогам частини четвертої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та статті 34 Регламенту Миколаївської міської ради VII скликання, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №2/5 від 28.01.2016.

Твердження скаржника про те, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні безпідставно залишено поза увагою обставини, які зумовили виникнення у Миколаївського міського голови ОСОБА_2 правових підстав для зупинення дії рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016, апеляційним господарським судом до уваги не приймаються, оскільки право накладати вето на рішення відповідної ради належить до дискреційних повноважень голови цієї ради, яке може бути у подальшому подолане самою радою і суд не вправі надавати оцінку підставам для накладення такого вето.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції, задовольняючи позов з підстав необґрунтованості зауважень та відсутності підстав для відмови у включенні бажаного позивачкою об`єкту нерухомості до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, безпідставно перейняв на себе виключні повноваження міської ради щодо повторного розгляду зупиненого міським головою рішення та фактично вирішив питання про можливість подальшої приватизації майна позивачкою, Південно-західним апеляційним господарським судом оцінюються критично, адже вказані доводи спростовуються безпосередньо самим змістом оскаржуваного судового рішення, в якому суд, зауваживши на відсутності у нього права надавати оцінку підставам для накладення відповідачем вето, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у даній справі дослідженню підлягає лише наявність або відсутність в оскаржуваному розпорядженні обґрунтування його прийняття.

Стосовно доводів Миколаївського міського голови ОСОБА_2 про відсутність порушеного права позивачки, оскільки у спірних правовідносинах остання виступала як фізична особа-підприємець, проте з позовом у цій справі вона звернулася просто як фізична особа, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави у право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи власності на майно.

Перший протокол Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікований Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР і з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, Закону України "Про міжнародні договори України" застосовується національними судами України як частина національного законодавства.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого протоколу до цієї Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, зокрема, у справах "Меллахер та інші проти Австрії" (рішення від 19.12.1998), "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" (рішення від 23.10.1991) визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування"/"законні сподівання" особи.

Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.1991 зазначено, що стаття 1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Крім того, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Колегія суддів зазначає, що, отримавши у користування нежитлові приміщення загальною площею 59,4 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (цокольний поверх) у непридатному для їх використання відповідно до мети договору оренди (торгівельна діяльність) стані, одержавши в подальшому дозвіл на проведення невід`ємних поліпшень цього майна, звернувшись до органу місцевого самоврядування з заявою про приватизацію вказаного майна та отримавши рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016 "Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 №17/11", яким передбачено право Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на викуп зазначеного об`єкта нерухомого майна, остання правомірно очікувала на те, що в майбутньому її право на приватизацію орендованого майна у передбаченому законом порядку не буде порушено чи обмежено посадовими особами органу місцевого самоврядування, який, власне, сам і надав дозвіл на викуп позивачкою вищенаведених нежитлових приміщень.

Між тим, встановлена судом невідповідність оскаржуваного розпорядження міського голови приписам частини четвертої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та статті 34 Регламенту Миколаївської міської ради VII скликання, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №2/5 від 28.01.2016, безпідставно обмежує позивачку у реалізації її права на приватизацію нежитлових приміщень загальною площею 59,4 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , яке Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 набула на підставі рішення ради, зупиненого відповідачем з порушенням встановленого порядку.

При цьому апеляційним господарським судом враховується, що відсутність у первинному позові вказівки на наявність у ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця та зазначення цієї обставини з метою приведення позову у відповідність до вимог господарського судочинства вже після передачі даної справи ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01.09.2020 на розгляд місцевого господарського суду жодним чином не змінює того факту, що оскаржуваним розпорядженням порушено майновий інтерес позивачки, оскільки реалізація відповідачем свого права вето призвела до зупинення процесу приватизації нерухомого майна, яке використовувалося для здійснення позивачкою саме господарської діяльності, а не для особистих потреб.

Твердження апелянта про неналежність обраного позивачкою способу захисту, які обґрунтовані тим, що відповідно до частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, у той час як міський голова, хоча він і входить до системи місцевого самоврядування, не є органом місцевого самоврядування або його виконавчим органом, у зв`язку з чим його розпорядження не можуть бути предметом оскарження в порядку господарського/цивільного судочинства, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає безпідставними, оскільки в силу частини десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Крім того, згідно з частиною другою статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Отже, положеннями наведених вище правових норм передбачена можливість оскарження в судовому порядку актів посадових осіб органів місцевого самоврядування, у тому числі і розпоряджень міського голови, з мотивів їх невідповідності Конституції та/або законам України.

Доводи апелянта про те, що набрання законної сили оскаржуваним судовим рішенням, яким визнано незаконним та скасовано розпорядження відповідача виключно в частині одного об`єкта, спричинить правову невизначеність є необґрунтованими, адже визнання незаконним розпорядження Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича №267р від 13.10.2016, яким було зупинено дію рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016 "Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають реалізації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 №17/11", та скасування цього розпорядження лише в частині об`єкта, зазначеного у підпункті 1.2 пункту 1 рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016, зумовлене тим, що позивачка на підставі зупиненого рішення набула право на приватизацію лише цього об`єкта, у той час як зупинення оскаржуваним розпорядженням рішення ради в частині решти об`єктів нерухомого майна жодним чином не порушує прав та інтересів Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а тому правові підстави для виходу за межі позовних вимог та, як наслідок, для визнання незаконним та скасування оскаржуваного розпорядження повністю у суду відсутні.

Щодо посилань скаржника на те, що під час вирішення спору у цій справі місцевим господарським судом не було забезпечено дотримання принципу змагальності сторін, оскільки лише зі змісту оскаржуваного судового рішення апелянт дізнався про те, що 12.10.2020 позивачкою було подано уточнену позовну заяву, якою змінено предмет спору, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у редакції адміністративного позову, з яким позивачка звернулася у даній справі в порядку адміністративного судочинства, останньою було заявлено дві позовні вимоги: про визнання незаконним та скасування розпорядження Миколаївського міського голови №267р від 13.10.2016 "Про зупинення дії рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016 "Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №17/11 від 31.05.2012" (в частині дії пункту 1.2 вказаного рішення - нежитлове приміщення, розташоване по АДРЕСА_1 ), а також про зобов`язання Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича підписати та видати витяг з рішення №9/11 від 11.10.2016 (щодо пункту 1.2 вказаного рішення - нежитлове приміщення, розташоване по АДРЕСА_1 ).

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.07.2020 провадження у даній справі було закрито у зв`язку з тим, що розгляд останньої віднесено до юрисдикції господарського суду, у зв`язку з чим в подальшому на підставі відповідної заяви позивачка ухвалою суду касаційної інстанції від 01.09.2020 справу №490/11851/16-а було передано до Господарського суду Миколаївської області.

З огляду на відмінність правового регулювання адміністративного та господарського судочинства, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2020 у справі №490/11851/16-а позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вищенаведеної ухвали 12.10.2020 до місцевого господарського суду від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла нова редакція позовної заяви, в якій остання просила визнати розпорядження Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича №267р від 13.10.2016, яким було зупинено дію рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016 "Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 №17/11", незаконним та скасувати його в частині об`єкта, зазначеного у підпункті 1.2 пункту 1 рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі (частина третя статті 46 Господарського процесуального кодексу України).

В силу частини п`ятої статті 46 Господарського процесуального кодексу України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

На підтвердження надіслання відповідачу нової редакції позовної заяви позивачкою до місцевого господарського суду було надано примірник накладної кур`єрської служби №009389 від 07.10.2020.

Суд першої інстанції, відкриваючи провадження у цій справі ухвалою від 15.10.2020, встановив відповідність поданої Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 позовної заяви вимогам статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, вважаючи недоліки позовної заяви усунутими у встановленому процесуальним законом порядку.

Апеляційним господарським судом також враховується, що відповідач був обізнаний про те, що позовну заяву позивачки місцевим господарським судом було залишено без руху для приведення останньої у відповідність до вимог господарського процесуального закону та про подальше усунення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 встановлених судом недоліків позовної заяви, оскільки відповідні ухвали суду про залишення позову без руху та про відкриття провадження були отримані Миколаївським міським головою Сєнкевичем Олександром Федоровичем засобами поштового зв`язку, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (т.ІІ а.с.59, 104), при цьому відповідач брав активну участь у розгляді цієї справи Господарським судом Миколаївської області, двічі звертався до суду з клопотаннями про продовження строку для подання відзиву на позов, мотивованими складністю справи, зумовленою у тому числі і зміною юрисдикції, та тимчасовою непрацездатністю міського голови у зв`язку з виявленням у нього коронавірусної хвороби, між тим жодних доводів про неотримання ним нової редакції позову не заявляв, з відповідними клопотаннями про ознайомлення з матеріалами справи не звертався.

Крім того, колегія суддів зазначає, що принцип змагальності внаслідок подання позивачкою уточненої позовної заяви порушено не було, адже у цій заяві Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просила задовольнити позовну вимогу про визнання незаконним розпорядження, заявлену ще у первісній редакції позову, що, в свою чергу, жодним чином не позбавило відповідача можливості надати до суду свої заперечення щодо уточненого позову

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції в порушення приписів Господарського процесуального кодексу України щодо принципу диспозитивності самостійно змінив підстави позову, зазначивши в оскаржуваному судовому рішенні про порушення відповідачем Регламенту Миколаївської міської ради, хоча позивачка на вказані обставини не посилалась, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, адже, по-перше, вказані твердження спростовуються змістом оновленої редакції позову, наданої на виконання вимог ухвали місцевого господарського суду про залишення позовної заяви без руху, в якій Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зауважила на невідповідності оскаржуваного розпорядження положенням вказаного Регламенту; по-друге, обставина невідповідності розпорядження №267р від 13.10.2016 вимогам Регламенту Миколаївської міської ради досліджувався ще під час розгляду даної справи судами адміністративної юрисдикції, що підтверджується, зокрема, змістом постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2017; по-третє, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 та у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №922/2575/19).

Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції з дотримання вимог процесуального закону дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову у даній справі та, відповідно, визнання незаконним (протиправним) розпорядження Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича №267р від 13.10.2016, яким зупинено дію рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016 "Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 №17/11" та скасування вказаного розпорядження в частині об`єкта, зазначеного у підпункті 1.2 пункту 1 рішення Миколаївської міської ради №9/11 від 11.10.2016.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Миколаївської області норм права при ухваленні рішення від 16.06.2021 у справі №490/11851/16-а не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2021 у справі №490/11851/16-а без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Миколаївського міського голову ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 05.10.2022.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук