Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/585/22

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісно-Технічний Центр ''Укравтозапчастина",

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія Прикарпаття",

про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 69 350,75 грн., з них: 45 801,04 грн. - основна заборгованість, 7458,98 грн. - пеня, 6375,88 грн. - 3 % річних, 9714,85 грн. - інфляційні

установив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервісно-Технічний Центр ''Укравтозапчастина" (далі позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія Прикарпаття" (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 69 350,75 грн., з них: 45 801,04 грн. - основна заборгованість, 7458,98 грн. - пеня, 6375,88 грн. - 3 % річних, 9714,85 грн. - інфляційні.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки товару на умовах відстрочення оплати №01/10/21-ІФ-17 від 01.10.2021 в частині сплати коштів за отриманий товар згідно договору та накладних.

Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 04.08.2022 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи № 909/585/22 ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановив відповідачу строк для надання суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали від 04.08.2022.

Ухвалою суду від 04.08.22 позивач повідомлений про відкриття провадження у справі, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №76 8.

Відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №76 6.

17 серпня 2022 року відповідач подав до Господарського суду Івано-Франківської області клопотання (вх.№11095/22 від 17.08.2022) про закриття провадження у справі в частині стягнення 45 801 грн 04к., мотивуючи сплатою зазначеної заборгованості 12.08.2022 в підтвердження чого долучив до клопотання платіжне доручення №7104 від 12.08.2022.

18 серпня 2022 року представник позивача подав до суду заяву (вх.№11145/22 від 18.08.2022) про закриття провадження в частині стягнення основного боргу в розмірі 45 801 грн 04к., у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині, внаслідок її погашення відповідачем після звернення з позовом до суду.

05.09.2022 товариством з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія Прикарпаття" подано клопотання (вх. № 11634/22), відповідно до якого відповідач просить суд розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням сторін та просить суд поновити термін подачі даного клопотання.

Позивач проти розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін заперечив, про що направив на електронну адресу Господарського суду Івано-Франківської області заперечення з електронним цифровим підписом (вх.№11989/22 від 13.09.2022).

Ухвалою суду від 15.09.2022 року Господарський суд Івано-Франківської області у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія Прикарпаття" вх. № 11634/22 від 05.09.2022 про розгляд справи № 909/585/22 в судовому засіданні з викликом сторін - відмовив.

У період з 29.09.2022 по 05.10.2022 суддя Фанда О.М. перебувала у відпустці.

Як вбачається із ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Отже, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про розгляд судової справи для реалізації ними конституційного права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

При розгляді даної справи суд також керується положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Крім того, судом взято до уваги, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 р., Смірнова проти України від 08 листопада 2005 р., Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 р., Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 р. та інші).

Розглянувши та дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

01.10.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Сервісно-Технічний Центр ''Укравтозапчастина" (по договору - постачальник/по справі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія Прикарпаття" (по договору - покупець/по справі - відповідач) укладено Договір поставки товару на умовах відстрочення оплати №01/10/21-ІФ-17 (далі - Договір) відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця товар на умовах відстрочення оплати в асортименті, в кількості та за ціною , вказаними у Специфікації, яка є невід`ємною частиною даного договору, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах даного договору (п.1.1. договору). Вказаний договір підписаний сторонами та скріплений печатками

Відповідно до п. 1.2 зазначеного вище договору асортимент, кількість та ціна товару вказана в заявках покупця, остаточно узгоджується сторонами у специфікаціях на кожну окрему партію товару. Специфікація може містити також інформацію про строки та місце поставки товару. Підтвердження факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару за видатковою накладною або за актом приймання-передачі, які після їх підписання сторонами мають силу Специфікації в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 2.1 Договору орієнтовна ціна Договору складає 600 000 грн 00к. та розраховується з урахуванням податку на додану вартість . Сукупна вартість товару, вказана у видаткових накладних, складає ціну Договору.

Відповідно до п.2.2. Договору сторонами обумовлено строки здійснення оплати товару, зокрема покупець зобов`язаний оплатити ціну товару у строк не більше 14 календарних днів з дати отримання замовленого товару від постачальника.

Пунктом 3.3. договору сторонами обумовлено, що дата отримання товару покупцем в місці поставки товару, вказаному в п.3.1 Договору підтверджується підписанням видаткової накладної або акту приймання-передачі. Видаткова накладна або акт приймання-передачі підписуються уповноваженими представниками покупця та постачальника.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар, про що свідчать видаткові накладні, копії яких долучені до матеріалів справи, зокрема: видаткова накладна № 13301 від 29.10.2021 на суму 246 грн 00к., видаткова накладна № 15168 від 22.11.2021 на суму 17 350 грн, видаткова накладна 35238 від 17.02.2022 на суму 153 583 грн 68к.

Разом з тим, відповідно до умов договору позивачем були надані відповідачу рахунки для його оплати, а саме №15052 від 29.10.2021, №15580 від 04.11.2021 та № 5510 від 10.02.2022.

11.04.2022 відповідачем по справі повернуто 50% товару, поставленого згідно з видатковою накладною №5238 від 17.02.2022, що підтверджується накладною поверненням №3 від 11.04.2022, копія якого долучена до матеріалів справи. Вартість поверненого товару - 76 791 грн 84 к. Повернення товару відбулося на підставі ч.4 ст. 694 Цивільного кодексу України , згідно з якою якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит , продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.

Однак, відповідач оплату за отриманий товар у встановлені договором строки належним чином не провів, внаслідок чого утворилась заборгованість (основна заборгованість) на суму 45 801 грн 04к.

Вказана обставина зумовила позивача звернутись із даним позовом до суду. Одночасно, на суму заборгованості позивач нарахував відповідачу пеню, річні та інфляційні втрати.

З урахуванням наведеного вище, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 626 вказаного вище кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В спірному випадку між сторонами по справі виникли правовідносини на підставі Договору поставки товару на умовах відстрочення оплати №01/10/21-ІФ-17 від 01.10.2021. За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Наведена правова норма кореспондується зі ст.712 Цивільного кодексу України, згідно якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору поставки товару на умовах відстрочення оплати №01/10/21-ІФ-17 від 01.10.2021 та на підставі видаткових накладних позивачем здійснено поставку товару, за який у відповідності до умов договору відповідач зобов`язався розрахуватись у встановлені договором строки.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач умови договору щодо оплати за отриманий від позивача спірний товар не виконав в обумовлені строки, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 45 801грн 04к.

Разом з тим, відповідач по справі визнав зазначену вище суму заборгованості, про що свідчить Акт звірки взаємних розрахунків №408 від 12.04.2022 підписаний обома сторонами, копія якого долучена до матеріалів справи.

В ході розгляду справи в суді відповідач зазначену суму заборгованості оплатив, в підтвердження чого суду надано платіжне доручення №7104 від 12.08.2022, копію якої долучено до матеріалів справи.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Вказане свідчить про відсутність предмету спору в частині стягнення 45 801,04 грн. , а тому провадження цій частині відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України слід закрити.

Щодо стягнення 7458,98 грн. - пені, 6375,88 грн. - 3 % річних, 9714,85 грн. - інфляційних витрат судом враховано наступне.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено про прострочення відповідачем виконання зобов`язання по спірному договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пункт 6 ст. 231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою з огляду на положення ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які, боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Зокрема, п.5.1 Договору сторонами визначено, що у випадку порушення строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від прострочення суми за кожен день прострочення оплати та, відповідно до ст. 625 ЦК України , відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 24 відсотки річних від простроченої суми боргу за весь період прострочення.

На підставі вказаних правових норм та умов договору позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 7458,98 грн., 6375,88 грн. - 3 % річних, 9714,85 грн. - інфляційних витрат (розрахунки нарахування пені, річних та інфляційних долучені до матеріалів справи).

Суд, здійснивши перевірку нарахування пені, річних та інфляційних, прийшов до висновку про обгрунтованість нарахування та таких, що підлягають задоволенню.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що cуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З аналізу наведеного вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та таких, що підлягають частковому задоволенню, зокрема в частині стягнення 7458,98 грн. - пені, 6375,88 грн. - 3 % річних, 9714,85 грн. - інфляційних витрат. В частині основної заборгованості на суму 45 801 грн 04 - провадження у справі слід закрити.

Щодо судових витрат, то позивач просить про відшкодування йому лише судового збору, який сплачено в розмірі 2 481 грн 00к. (докази сплати містяться в матеріалах справи (а.с.13)).

З врахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір по справі суд вважає покласти на відповідача в повному обсязі незалежно від результату вирішення спору (в спірному випадку позов задоволено частково), оскільки спір виник з вини відповідача.

Керуючись ст. 13, 123, 129, 176, 202, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісно-Технічний Центр ''Укравтозапчастина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія Прикарпаття" про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 69 350,75 грн., з них: 45 801,04 грн. - основна заборгованість, 7458,98 грн. - пеня, 6375,88 грн. - 3 % річних, 9714,85 грн. - інфляційні - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія Прикарпаття" (вул. Галицька, буд. 93, м. Тисмениця, Івано-Франківська область,77400, код 41481188) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісно-Технічний Центр "Укравтозапчастина" (просп. Степана Бандери, буд. 5, м. Київ, 04073, код 42974700) - 7 458,98 грн. (сім тисяч чотириста п`ятдесят вісім гривень дев`яносто вісім копійки) - пені, 6 375,88 грн. (шість тисяч триста сімдесят п`ять гривень вісімдесят вісім копійки) - річних, 9 714,85 грн. (дев`ять тисяч сімсот чотирнадцять гривень вісімдесят п`ять копійки) - інфляційні та 24 81 грн 00к. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) - судового збору.

В частині стягнення 45 801,04 грн. (сорок п`ять тисяч вісімсот одна гривня чотири копійки) основної заборгованості - провадження у справі закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О. М. Фанда