ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2022 Справа № 922/802/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Гаврильєві О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Науково-технічний комплекс Електронприлад (адреса: 04116, м. Київ, вул. Богдана Гаврилишина, буд. 27/29; )
до Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (адреса: 63501, Харківська обл., м. Чугуїв, Мікрорайон Авіатор; )
про стягнення 2315891,92 грн.
за участю представників сторін:

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Науково-технічний комплекс Електронприлад (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (далі - відповідач) 2315891,92 грн., з яких:

1764556,08 грн. - сума заборгованості;

272218,78 грн. - пені;

123518,93 грн. - штрафу;

133223,98 грн. - інфляційних втрат;

22374,15 грн. - 3% річних.

Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у вигляді 34738,38 грн. судового збору та 30000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також зазначити у рішенні суду про нарахування заборгованості пені, інфляційних втрат та 3% річних до моменту виконання рішення суду.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов договору на поставку продукції № 327/21 від 01.03.2021 щодо оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.05.2022 відкрито провадження у справі; справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.06.2022 підготовче засідання у справі призначено на 15.07.2022

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.07.2022 підготовче засідання відкладено на 01.08.2022.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.08.2022 підготовче засідання відкладено на 12.09.2022.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.10.2022.

На судове засідання сторони своїх представників не направили.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.09.2022 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Вербицького Я.В. від 07.09.2022 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції; постановлено провести судове засідання, призначене у справі № 922/802/22 на "04" жовтня 2022 р. об 12:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням представником позивача - адвокатом Вербицьким Я.В. власних технічних засобів за допомогою сервісу для проведення відеоконференцій EasyCon.

Однак, провести судове засідання 04.10.2022 в режимі відео конференції з технічних причин виявилося неможливим.

Відповідач про причини неприбуття свого представника на судове засідання не повідомив.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Згідно з п. 99-2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ № 270 від 05.03.2009 Рекомендовані поштові відправлення з позначкою Судова повістка, адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Судом вжито всіх передбачених законом заходів з метою повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Зокрема, судом на адресу реєстрації підприємства відповідача було направлено копії ухвал від 13.05.2022, від 27.06.2022, від 15.07.2022, від 01.08.2022, від 12.09.2022.

Проте, надіслані ухвали повертаються на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відомостей про наявність у відповідача іншої адреси або контактної інформації матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача, про дату, час та місце розгляду справи, а останній в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Оскільки неявка на судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. ст. 197, 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 01.03. 2021 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як замовником, було укладено договір на поставку продукції № 327/21 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник на виконання оборонного замовлення на 2021 рік зобов`язувався поставити замовнику, а замовник, прийняти і оплатити таку Продукцію:

- Бортовий аварійно-експлуатаційний реєстратор польотної інформації БУР-4-1-07 (8И 1.582.017-02-07);

- модуль М2 (8И3.687.001);

- модуль МІ 1А (8ИЗ.036.027-01);

- модуль М14 (8И3.036.026);

- модуль М15(8ИЗ.687.010);

- модуль МДТ-1 (8ИЗ.036.054);

- модуль МДМ-1 (8ИЗ.036.055);

- модуль МТТ-1 (8ИЗ.036.056).

Згідно з п. 1.2. договору, найменування, кількість Продукції, що постачається та її орієнтовна вартість, визначається Специфікацією до Договору.

Згідно з п. 3.1. договору, орієнтовна вартість продукції, зазначеної в Специфікації до договору (Додаток № 1) на момент укладання договору становить 3574639,48 грн.

Відповідно до п. 3.4. договору, замовник оплачує вартість продукції за договірною ціною, встановленою сторонами та зафіксованою у Протоколі погодження договірної ціни.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що замовник здійснює розрахунки з постачальником шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок Постачальника наступним порядком:

Згідно з п. 4.1.1. договору, попередня оплата продукції у розмірі 80 % від її вартості здійснюється протягом 10-ти банківських днів на підставі виставленого постачальником рахунку. У випадки несвоєчасного отримання грошових коштів, терміни поставки продукції переносяться на період затримки платежу.

Згідно з п. 4.1.2. договору, кінцевий розрахунок за продукцію здійснюється за договірною ціною, згідно Протоколу погодження договірної ціни на продукцію, протягом 10 банківських днів з дня приймання продукції замовником згідно видаткової накладної на продукцію.

Відповідно до п. 4.1.3. договору, для проведення кінцевого розрахунку, до рахунку-фактури додаються:

- Видаткова накладна;

- Акт приймання-передачі продукції;

- Посвідчення 2493 ВП МО України про прийняття робіт;

- Протокол погодження договірної ціни на продукцію.

Відповідно до п. 6.1.1. договору, замовник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за продукцію, що постачається.

Пунктом 6.4.1. договору передбачено, що постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати оплату за продукцію, що постачається.

Відповідно до п. 7.1., 7.2. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором. За порушення умов цього Договору до винної сторони застосовуються санкції передбачені статтею 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до Протоколів погодження договірної ціни № 1 та № 2 , що є відповідно Додатками № 5 та № 6 до Договору, сторонами узгоджено договірну ціну на продукцію.

Відповідно до Специфікації від 01.03.2021, що є Додатком № 1 до договору позивач зобов`язався поставити відповідачу наступну продукцію:

1. Бортовий аварійно-експлуатаційний реєстратор польотної інформації БУР- 4-1-07 (8И1.582.017-02-07) - 2 шт. за ціною 817767,17 грн. за 1 шт., на загальну суму 635534,34 грн. без ПДВ

2. модуль М2 (8И3.687.001) - 2 шт. за ціною 34985,04 грн. за 1 шт., на загальну суму 69970,08 грн. без ПДВ

3. модуль М11А(8ИЗ.03б.027-01) - 2 шт. за ціною 108994,01 грн. за 1 шт. на загальну суму 217988,02 грн. без ПДВ

4. модуль М14 (8И3.036.026) - 2 шт. за ціною 139 575,67 грн. на загальну суму 279151,34 грн. без ПДВ

5. модуль М15 (8И3.687.010)- 2 шт. за ціною 89 15б,43 грн. на загальну суму 178312,86 грн. без ПДВ

6. модуль МДТ-1 (8И3.036.054) - 2 шт. за ціною 99 929,63 грн. на загальну суму 199859,26 грн. без ПДВ

7. модуль МДМ-1 (8И3.036.055) - 2 шт. за ціною 100 051,24 грн. на загальну суму 200102,48 грн. без ПДВ

8. модуль МТТ-1 (8ИЗ.036.056) - 2 шт. за ціною 98 973,93 грн. на загальну суму 197947,86 грн. без ПДВ

Всього без ПДВ: на загальну суму 2 978 866,24 грн., ПДВ 20% - 595 773,25 грн.; Загальна вартість товару з ПДВ 20% - 3 574 639,49 грн.

Відповідно до Графіку поставки продукції від 01.03.2021 (додаток 3 до Договору) поставка здійснюється двома етапами, а саме, протягом 120 днів після попередньої оплати (у розмірі 80% від вартості продукції) за перший етап поставки, і протягом 150 днів після попередньої оплати (у розмірі 80% від вартості продукції) за другий етап поставки.

21.07.2021, діючи відповідно до Графіку поставки продукції від 01.03.2021, відповідач сплатив на користь позивача попередню оплату за Договором у розмірі 700000,00 грн.

01.10.2021 позивач виставив відповідачу до сплати рахунок-фактуру № 179 на оплату 1 етапу поставки у розмірі 1759245,29 грн.

22.10.2021 відповідач перерахував позивачу 400000,00 грн. оплати за Договором.

Виконуючи свої зобов`язання за Договором, відповідно до накладної № 41/21 від 25.10.2021 позивач поставив відповідачу: БУР- 4-1-07 (1 шт.), Модуль М2 (1 шт.), Модуль М11А (1 шт.), Модуль М14 (1 шт.), Модуль М15 (1 шт.), Модуль МДТ-1 (1 шт.), Модуль МДМ-1 (1 шт.), Модуль МТТ-1 (1 шт.) на загальну суму 1759245,29 грн.

Таким чином, станом на момент поставки залишок заборгованості відповідача щодо оплати 1 етапу поставки за рахунком-фактурою № 179 від 01.10.2021 склала 659 245,29 грн.

В подальшому, 08.11.2021 відповідач перерахував позивачу 200000,00 грн. передоплати за Договором за 2 етап поставки.

31.11.2021 відповідач перерахував позивачу 300000,00 грн. передоплати за Договором за 2 етап поставки.

06.12.2021 позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № 202 на оплату 2 етапу поставки у розмірі 1764 556,08 грн..

Виконуючи свої зобов`язання за Договором, відповідно до накладної № 47/21 від 06.12.2021 позивач поставив відповідачу БУР- 4-і-07 (1 шт.), Модуль М2 (1 шт.), Модуль М11А (1 шт.), Модуль М14 (1 шт.), Модуль М15 (1 шт.), Модуль МДТ-1 (1 шт.), Модуль МДМ-1 (1 шт.), Модуль МТТ-1 (1 шт.) на загальну суму 1764556,08 грн.

Крім того, як свідчать матеріали справи щодо здійснених поставок сторонами були складені та підписані акти приймання-передачі продукції № 1 від 01.10.2021 та № 2 від 15.12.2021.

20.12.2021 відповідач перерахував позивачу 159245,29 грн. оплати за Договором за 1 етап поставки.

Тобто, загальна сума оплати, яку здійснив відповідач за Договором, складає 1759245,29 грн.

Решта заборгованості за поставлену продукцію у розмірі 1764556,08 грн. залишається не оплаченою.

Обставини щодо стягнення зазначеної заборгованості в судовому порядку стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Крім того, в зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошових зобов`язань, позивач, вказуючи що і підприємства позивача та відповідача відносяться до Державного сектора економіки, та посилаючись на п. п 7.1., 7.2. договору, ст.. 231 ГК України, ст. 625 ЦК України нарахував до стягнення з відповідача 272218,78 грн. пені, 123518,93 грн. штрафу, 133223,98 грн. інфляційних втрат, 22374,15 грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором щодо фактичної поставки на користь відповідача обумовленої договором продукції та прийняття цієї продукції відповідачем підтверджується матеріалами справи, та останнім в межах даної справи жодним чином не спростовується.

Відповідно до п.4.1.3 для проведення кінцевого розрахунку, до рахунку-фактури додаються:

- Видаткова накладна;

- Акт приймання-передачі Продукції;

- Посвідчення 2493 ВП МО України про прийняття робіт;

- Протокол погодження договірної ціни на Продукцію.

В даному ж випадку, як свідчать матеріали справи, факт виконання Договору № 327/21 від 01.03.2021 підтверджується рядом підписаних сторонами документів, таким як:

Щодо етапу 1 поставки:

1) Видаткова накладна від 25.10.2021 №41/21;

2) Довіреність на приймання продукції №94 від 25.10.2021 р.;

3) Акт здачі-приймання готової продукції №36 від 09.09.2021 р.;

4) Акт приймання - передачі продукції №1 від 01.10.2021,

5) Протокол погодження договірної ціни №1 від 01.03.2021 р.;

6) Рахунок - фактура № 179 від 01.10.2021,

7) Посвідчення 2493 ВПМОУ від 01.10.2021 р. № 54.

Щодо етапу 2 поставки:

1) Видаткова накладна від 06.12.2021 № 47/21;

2) Довіреність на приймання продукції № 99 від 25.10.2021;

3) Акт здачі-приймання готової продукції № 49 від 06.12.2021;

4) Акт приймання - передачі продукції № 2 від 15.12.2021,

5) Протокол погодження договірної ціни № 2,

6) Рахунок-фактура від 06.12.2021 № 202,

7) Посвідчення 2493 ВП МОУ від 03.12.2021 № 61.

При цьому, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати продукції встановлено умовами договору (п. 4.1.1. 4.1.2.), та є таким, що настав.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про задоволення позову в зазначеній частині та стягнення з відповідача на користь позивача 1764556,08 грн. існуючої заборгованості за договором.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних та річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати отриманого товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування 3% річних та інфляційних за весь час прострочення.

Згідно з позовною заявою, позивач на суму боргу 1764556,08 грн. нарахував до стягнення з відповідача 133223,98 грн. інфляційних за період прострочення січень березень 2022 р.; та на суму боргу, яка, з урахуванням відповідних оплат, існувала з 10.11.2021 по 02.05.2022. нарахував до стягнення 22374,15 грн. 3% річних.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та 3% річних суд констатує, що в його здійснено арифметично вірно, та у відповідності до вимог чинного законодавства України. За таких обставин, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних та 3% річних у вказаних сумах також підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені та штрафу, суд зазначає.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.1., 7.2. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором. За порушення умов цього Договору до винної сторони застосовуються санкції передбачені статтею 231 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1-3 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

В даному випадку, як свідчать матеріали справи, відповідач у даній справі - Державне підприємство "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" є державним підприємством, єдиним засновником якого є Державний концерн «Укроборонпром» (Код ). Крім того, засновником підприємства позивача - Публічного акціонерного товариства Науково-технічний комплекс Електронприлад з часткою акцій у розмірі 91,77% є Фонд державного майна України.

Таким чином, обидві сторони Договору є суб`єктами господарювання, які належать до державного сектору економіки.

Зазначене свідчить про можливість застосування до спірних правовідносин положень ч. 1-3 ст. 231 ГК України, зокрема щодо порядку нарахування та розміру штрафних санкцій за допущені відповідачем порушення умов договору.

Як вже зазначалося, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, оскільки не сплатив вартості отриманої продукції в передбачений договором строк.

Зазначене надає позивачу право на нарахування штрафу та пені в розмірах порядку, визначеному ч. 3 ст. 231 ГК України.

Згідно з позовною заявою, позивач на суму боргу 1764556,08 грн. нарахував до стягнення з відповідача 123518,93 грн. штрафу (що дорівнює 7% від суми простроченого зобов`язання), та на суму боргу, яка, з урахуванням відповідних оплат, існувала з 10.11.2021 по 02.05.2022. нарахував до стягнення 272218,78 грн. пені (за формулою - 0,1 відсотка вартості продукції, з оплати якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок суд констатує, що в його здійснено арифметично вірно.

Однак, при здійсненні розрахунку позивачем не враховано положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», якими обмежено розмір пені.

Зокрема, згідно з преамбулою зазначеного Закону, цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, в тих випадках коли розмір пені розрахованої за формулою 0,1 відсотка вартості продукції, з оплати якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення перевищує розмір подвійної облікової ставки Національного банку України що діяла у період прострочення, пеня підлягає обмеженню подвійною обліковою ставкою Національного банку України що діяла у період прострочення.

Здійснивши відповідний розрахунок, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову в частині стягнення штрафних санкцій, а саме, стягнення з відповідача на користь позивача 123518,93 грн. штрафу та 143658,54 грн. пені.

В решті позову про стягнення пені слід відмовити з зазначених вище підстав та мотивів.

Крім того, з урахуванням вимог ст.. 123, 126, 129 ГПК України, за наслідками розгляду справи з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 32809,97 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (адреса: 63501, Харківська обл., м. Чугуїв, Мікрорайон Авіатор; ) на користь Публічного акціонерного товариства Науково-технічний комплекс Електронприлад (адреса: 04116, м. Київ, вул. Богдана Гаврилишина, буд. 27/29; ):

1764556,08 грн. заборгованості;

143658,54 грн. пені;

123518,93 грн. штрафу;

133223,98 грн. інфляційних втрат;

22374,15 грн. 3% річних.

32809,97 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "05" жовтня 2022 р.

Суддя О.І. Байбак