ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року Справа №902/514/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Гудак А.В.

суддя Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання Стафійчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар" на рішення Господарського суду Вінницької області від 10.05.2022 та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 02.06.2022 у справі №902/514/19 (суддя Матвійчук В.В., повний текст рішення складено 18.05.2022 року, додаткового рішення - 08.06.2022 року)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар"

про стягнення заборгованості

за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція"

про стягнення 3 122 125,40 грн. та зобов`язання надати сертифікати

за участю представників:

позивача (за первісним позовом) - Білобровенка С.А., Вірьовкіна О.І.,

відповідача (за первісним позовом) - Зубаль А.І., Жолудя І.О.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 10.05.2022 року первісний позов ТОВ "Север-Сталь Конструкція" задоволено. Стягнуто з ТОВ "Агродар-Бар" на користь ТОВ "Север-Сталь Конструкція" заборгованість в розмірі 548 145,20 грн. та 8222,18 грн. - витрат зі сплати судового збору. Зустрічний позов ТОВ "Агродар-Бар" задоволено частково. Зобов`язано ТОВ "Север-Сталь Конструкція" надати ТОВ "Агродар-Бар" сертифікати за формою СНиН ІІІ-18-75, сертифікати на зварювальні матеріли та грунт, сертифікати якості на металоконструкції. Стягнуто з ТОВ "Север-Сталь Конструкція" на користь ТОВ "Агродар-Бар" 1921,00 грн. - витрат зі сплати судового збору. В решті позовних вимог ТОВ "Агродар-Бар" відмовлено. Стягнуто з ТОВ "Север-Сталь Конструкція" у дохід Державного бюджету України 560,01 грн. судового збору.

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги висновок експерта за результатами проведення комплексної експертизи в частині проведення судової економічної експертизи, дійшов висновку, що ТОВ "Север-Сталь Конструкція" поставлено ТОВ "Агродар-Бар" продукцію (металоконструкції) загальною вагою 325,058 т, у той час як в договорі №11/06/2018 від 11.06.2018, на день його укладання, сторони визначали орієнтовну вагу продукції - 305 тон. Натомість в додатковій угоді від 04.10.2018 вказана орієнтовна вага продукції - 337,276 т.

Враховуючи наявність в матеріалах справи підписаних та скріплених печатками два примірника додаткової угоди від 04.10.2018 в різних редакціях, суд вважає, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору. Однак, зважаючи на поставку продукції (металоконструкції) загальною вагою 325,058 т, тобто в більших об`ємах, як це передбачено основним договором, суд вважає, що це є свідченням виконання договору в редакції додаткової угоди від 04.10.2018, оскільки сторони здійснили фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки яких визначаються ч.8 ст.181 ГК України.

Перевіривши розрахунок суми основного боргу на дотримання положень п. 2.3. договору в редакції додаткової угоди, виходячи із загальної ваги поставленої продукції та погодженої сторонами ціни однієї тони продукції, суд дійшов висновку про його обґрунтованість та арифметичну правильність, що зумовлює задоволення вимоги позивача за первісним позовом та стягнення з відповідача за первісним позовом 548145,20 грн. боргу.

Натомість, господарський суд, розглянувши зустрічні позовні вимоги, дійшов висновку про їх часткове задоволення, зокрема, щодо вимоги про зобов`язання ТОВ "Север-Сталь Конструкція" надати ТОВ "Агродар-Бар" сертифікати, що обумовлено сторонами в п.7.2.3 договору. Враховуючи невизначення сторонами в договорі строку надання сертифікатів, приймаючи до уваги звернення замовника до виконавця з вимогою №73 від 13.05.2019, суд вважає, що строк на виконання зобов`язань за договором в частині надання замовнику сертифікатів є таким, що настав, і в силу положень ст. 530 ЦК України збіг 28.05.2019.

Крім того, зважаючи на відсутність узгодженої сторонами в договорі відповідальності виконавця за порушення зобов`язань по виготовленню та поставці продукції саме у вигляді штрафу, що суперечить п.8.2. договору, де передбачено санкцію за порушення зобов`язань у вигляді пені, суд не вбачає правових підстав для задоволення означеної вимоги.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції також вказав, що вимога позивача за зустрічним позовом щодо стягнення суми попередньої оплати є безпідставною, оскільки вартість поставленої продукції вагою 325,058 т становить 11 832 111,20 грн. за умовами додаткової угоди, а замовник сплатив згідно платіжних доручень 11 432 541,01 грн.

Вимоги стягнення збитків у зв`язку з невиконанням монтажних робіт та відшкодування витрат за поставку елемента монтажного теж не підлягають до задоволення, у зв`язку з ненаданням позивачем за зустрічним позовом достатньої кількості доказів, які у своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про понесення витрат на пересилку елемента монтажного в межах договору, а також не доведення складу цивільного правопорушення для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "Север-Сталь Конструкція" відмовити повністю. Зустрічний позов ТОВ "Агродар-Бар" задовольнити в частині 782900,41 грн., з яких: 727389,40 грн. - штраф за невиконання умов договору, 55511,01 грн. - сума попередньої оплати сплаченої за товар. Судові витрати стягнути з ТОВ "Север-Сталь-Конструкція".

Апелянт, зокрема, вказує, що остаточної домовленості щодо умов додаткової угоди сторонами досягнуто не було, а тому вона не була укладена. З огляду на що, судом незаконно та безпідставно було взято до уваги саме копію варіанту додаткової угоди від 04.10.2018, яку надало ТОВ "Север-Сталь Конструкція", а не з іншими умовами, яку надало ТОВ "Агродар-Бар", незважаючи на п.6 ст.91 ГПК України та на відсутність оригіналу додаткової угоди від 04.10.2018, що стало основною підставою для задоволення позовних вимог ТОВ "Север-Сталь Конструкція".

Також зазначає, що враховуючи висновок експерта за результатами проведення комплексної експертизи в частині проведення судової економічної експертизи № 6505/19-21 від 16.12.2021, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та акти розбіжностей, поставка ТОВ "Север-Сталь-Конструкція" продукції (металоконструкцій) ТОВ "Агродар-Бар" в межах договору №11/06/2018 від 11.06.2018 підтверджується загальною вагою 325,058 т на суму 11377030, 00 грн., натомість замовник сплатив 11 432 541,01 грн. згідно платіжних доручень, тому сума попередньої оплати в розмірі 55511,01 грн. сплаченої за металоконструкції підлягає поверненню.

Скаржник вважає, що оскільки постачальником порушено строк поставки товару, тому за вимогами п. 8.2. договору, ст. 549, 611 ЦК України, відповідач за зустрічним позовом має сплатити на користь позивача пеню за невиконання умов договору у розмірі 0,1 % від не виготовленої та не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення, що становить 727389,40 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Вінницької області від 02.06.2022 клопотання позивача за первісним позовом про ухвалення додаткового рішення у справі про вирішення питання розподілу судових витрат задоволено. Відповідно до положень ч.4 ст.129 ГПК України стягнуто з ТОВ "Агродар-Бар" на користь ТОВ "Север-Сталь Конструкція" 16500,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу та 17270,00 грн. - витрат на оплату експертизи.

Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване додаткове рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю ТОВ "Север-Сталь Конструкція" у клопотанні про вирішення питання розподілу судових витрат у даній справі.

Вказує, що судом допущено грубе порушення норм процесуального права, а саме всупереч вимогам п.8 ст.129 ГПК України докази для встановлення розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, суд прийняв до уваги після закінчення строку на їх подання. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що в договорі про надання правової допомоги не зазначено розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру), а також не зазначено послуги, які вказані у наданих представником позивача актах прийому-передачі послуг, що не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару та послуг, які будуть надаватись.

У відповідності до ст.263 ГПК України ТОВ "Север-Сталь Конструкція" подало відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначило, що посилання апелянта на відсутність підписаної додаткової угоди нівелюються здійсненими діями апелянта щодо її виконання, а саме визначення ваги продукції з орієнтованої на фактично прийнятої. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим у відповідності до норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга є безпідставною та не обґрунтованою, а тому не підлягає до задоволення.

Крім того, позивачем за первісним позовом було подано клопотання про огляд його електронної пошти (т.8, а.с.54-55). Виходячи з предмета спору, враховуючи специфіку даного спору, принцип об`єктивності та неупередженості, змагальності сторін, необхідність повного та всебічного з`ясування обставин, а також обсяг доказування, значення доказів для об`єктивного розгляду справи та для встановлення обставин, а саме хто запропоновував укласти угоду і в якій саме редакції, просить оглянути електронну поштову скриньку, яку офіційно використовує позивач.

Колегія суддів зауважує, що з письмових доказів (текстових копій електронної переписки - т.8, а.с.78, 81, 83-85) вбачається, що електронною адресою відправника є "alisovyi.agroprosperis.com", натомість в розділі 12 договору №11/06/2018 від 11.06.2018 "Юридичні адреси й реквізити сторін" електронною адресою замовника ТОВ "Агродар-Бар" вказано "". Враховуючи відсутність можливості підтвердження належності вказаної електронної поштової адреси ТОВ "Агродар-Бар", суд не вбачає підстав для задоволення відповідного клопотання.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційні скарги в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 11.06.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція" (виконавець) укладено договір №11/06/2018 (т.1, а.с.18-22), згідно з п.1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виготовити, та змонтувати металоконструкції (далі по тексту - продукція) та передати її замовнику, а замовник зобов`язується прийняти виготовлену продукцію та здійснити її оплату відповідно до умов цього договору.

У відповідності до п.1.2. договору, номенклатура й кількість продукції, що буде виготовлена, на момент укладання даного договору визначається на підставі креслень, наданих замовником, та повинна відповідати вимогам СНиП ІІІ-18-75 та вказується у специфікаціях, які підписуються сторонами та є його невід`ємними частинами. Орієнтовна вага продукції - 305 тон. Остаточна кількість продукції, що підлягає виготовленню за даним договором, визначається по теоретичній вазі на підставі креслень КМД.

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що ціна виготовлення та монтажу однієї тони продукції на момент підписання даного договору складає 37 878,80 у т.ч. ПДВ 20% - 6313,13 грн.

Ціна окремо становить:

- за виготовлення металоконструкцій - 35 000,00 грн. за 1 т., в т.ч. ПДВ 20% - 5 833,33 грн. Загальна сума виготовлення становить 10 675 000,00 гри. в т.ч. ПДВ 1779166,47 грн.

- за монтажні роботи - 2 878,80 грн. за 1 т., в т.ч. ПДВ 20% - 479,80 грн. Загальна сума монтажу становить 878 034,00 грн. в т. ч. ПДВ 146 339, 00 грн. (п. 2.2. договору)

Згідно з п.2.3 договору, вартість договору на момент його підписання з урахуванням п.1.2 договору становить 11 553 030,00 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 1 925 505,00 грн. Остаточна сума договору буде визначатися виходячи з теоретичної ваги продукції (п.1.2. договору) по кресленням КМД шляхом підсумовування ваги, зазначеної у видаткових накладних, помноженої на ціну виготовлення однієї тони продукції згідно п. 2.1. даного договору.

За змістом п. 3.1. договору продукція, що виготовляється за даним договором, повинна відповідати вимогам СНиП III-18-75 (розділи І, II), кресленням КМ, наданих замовником, кресленням КМД, Державним стандартам, Сертифікатам якості.

Розділом 4 договору сторони погодили порядок розрахунків, зокрема, щодо авансу та остаточного розрахунку за виготовлення металоконструкцій та за монтаж металоконструкцій, а розділом 5 - строки виконання взятих на себе зобов`язань .

Виконавець письмово повідомляє замовника про готовність продукції до відвантаження не пізніше, ніж за 2 робочих дня до запланованої дати відвантаження (п.6.10. договору).

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання й діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. (п. 11.7. договору).

Із метою виконання господарських зобов`язань згідно укладеного договору виконавець, товариство з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція", виготовляв і передавав продукцію замовнику, а замовник, товариство з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар", приймав виготовлену продукцію та здійснював її оплату, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, актами прийому-передачі продукції та платіжними дорученнями.

Однак, виконавець, вважаючи, що в замовника утворився борг по оплаті продукції, оскільки останній частково сплатив кошти за отриманий товар, звернувся з даним первісним позовом до суду. Натомість, товариство з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар" не погоджується з позовними вимогами та вважає, що саме товариство з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція" порушило умови договору, зокрема, щодо строків виготовлення проекту КМД та строків виготовлення металоконструкцій, з огляду на що замовник звернувся із зустрічним позовом до суду.

Суд першої інстанції при прийнятті свого рішення, зокрема, задовольняючи первісний позов з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (т.7, а.с.42-43), взяв до уваги умови додаткової угоди від 04.10.2018 року до договору №11/06/2018 від 11.06.2018 щодо збільшеного обсягу металоконструкцій та відповідно збільшеної вартості послуг, оскільки дійшов висновку про укладеність додаткової угоди між сторонами у зв`язку із здійсненням фактичних дій щодо її виконання, правові наслідки яких визначаються ч.8 ст.181 ГК України.

Оцінюючи висновки господарського суду щодо укладеності додаткової угоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, кожною зі сторін надано підписані та скріплені печатками засвідчені копії додаткової угоди від 04.10.2018 (т.2, а.с. 39, т.7, а.с.70), які мають відмінні редакції змісту її умов, зокрема, щодо погодження п.2.3. договору, який визначає остаточну суму договору та порядок її обчислення, а саме у редакції додаткової угоди, наданій позивачем за первісним позовом, передбачено додавання до ваги продукції 3% на зварювання та 1% на порізку згідно ДСТУ БВ2.6-199:2014, натомість редакція, надана відповідачем, таких умов не містить.

У своїх поясненнях, відзивах та, зокрема, в апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар", вказує, що сторони лише вели електронну переписку щодо можливості укладення додаткової угоди, але остаточної домовленості щодо її умов ними досягнуто не було, а тому й існує декілька варіантів її проекту. З огляду на що додаткова угода є неукладеною та не породжує будь-яких юридичних наслідків для сторін.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Правочин, в силу приписів ч.1 ст.205 ЦК України, може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абз.1 ч.1 ст.207 ЦК України).

Крім того, також допускається відтворення змісту правочину за допомогою сучасних технічних засобів передання інформації, без обмеження їх переліку (телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку).

Тлумачення абз.1 ч.1 ст.207 ЦК України свідчить, що правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами, зокрема, першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

У силу різних причин не виключені в цивільному обороті ситуації, за яких примірники одного й того ж договору матимуть відмінні (не ідентичні) редакції.

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати застосування, зокрема: парафування (підписання кожної із сторінок договору) з метою забезпечення ідентичності примірників договору; визначення того, який із примірників договору має пріоритет при різних редакціях примірників договору. У разі наявності таких правил в договорі, то саме за їх допомогою має вирішуватися "конкуренція" примірників договору стосовно тих чи інших умов. У випадку, коли сторони не урегулювали в договорі парафування (підписання кожної із сторінок договору) та визначення того, який із примірників договору має пріоритет при різних редакціях примірників договору, то найбільш розумним та прийнятним є висновок, що сторони не домовилися щодо тих умов, які відрізняються і в цьому разі відносини сторін мають регулюватися нормами актів цивільного законодавства (правовий висновок, викладений в постанові Касаційного цивільного суду від 18.05.2022 у справі №613/1436/17).

Оцінюючи наявні в матеріалах справи копії додаткової угоди від 04.10.2018 (т.2, а.с.39, т.7, а.с.70), які мають відмінні редакції змісту її умов, враховуючи відсутність оригіналу вказаної угоди у сторін та заперечення відповідача за первісним позовом проти факту укладення такої додаткової угоди між сторонами, а також приймаючи до уваги висновки Верховного Суду щодо "конкуренції" примірників договорів, колегія суддів дійшла висновку, що вказана додаткова угода не була укладена між сторонами, та як наслідок не може бути підставою для виникнення будь-яких зобов`язань та юридичних наслідків для сторін із врахуванням ст. 638, 639 ЦК України.

Посилання позивача за первісним позовом щодо визнання директором ТОВ "Агродар-Бар" укладення додаткової угоди в листі №203 від 05.11.2018 року (т.1, а.с.231) не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки зі змісту вказаного листа не вбачається, на яких саме умовах укладено таку додаткову угоду та які нові зобов"язання виникають для сторін. Такий лист лише містить внформацію про збільшення об`ємів виготовлення металоконструкцій.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, про те, що спірні правовідносини між сторонами регулюються лише договором №11/06/2018 від 11.06.2018 року (т.1, а.с.18-22).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, даний правочин за своєю правовою природою є змішаним договором, оскільки містить в собі елементи як договору поставки, так і договору підряду.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2 - 4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Відповідно до ч. 4 ст.882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Згідно із ч.1 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Пунктом 1.1. договору сторони погодили, що орієнтовна вага продукції - 305 тон.

Отже, підписуючи договір, сторони передбачили не фіксовану вагу поставленої продукції, а орієнтовну (приблизну), тобто таку, яка може збільшуватись або зменшуватись в залежності від критеріїв визначених положеннями договору.

За змістом п.6.8. договору прийняття товару за фактичною кількістю та комплектністю проводиться згідно з кількістю та комплектністю товару, зазначеною у відповідній видатковій, товарно-транспортній або залізничній накладній, за якістю - згідно ДСТУ та ТУ. Факт передачі товару покупцеві підтверджується з боку уповноваженого представника покупця відповідної видаткової накладної, товарно-транспортної або залізничної накладної на підставі належним чином оформленої довіреності на отримання ТМЦ.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання зобов`язань за договором ТОВ "Север-Сталь Конструкція" виготовлено та відвантажено продукцію в кількості 329,303 т, що підтверджується, зокрема, видатковими накладними:

- ВН №РН-0000013 від 29.08.2018 в кількості 12,578 т (т.1, а.с.26),

- ВН №РН-0000015 від 10.09.2018 в кількості 16,760 т (т.1, а.с.30),

- ВН №РН-0000016 від 18.09.2018 в кількості 15,517 т (т.1, а.с.33),

- ВН №РН-0000018 від 08.10.2018 в кількості 15,588 т (т.1, а.с.38),

- ВН №РН-0000019 від 09.10.2018 в кількості 11,936 т (т.1, а.с.42),

- ВН №РН-0000020 від 12.11.2018 в кількості 20,744 т (т.1, а.с.44),

- ВН №РН-0000021 від 16.11.2018 в кількості 20,634 т (т.1, а.с.46),

- ВН №РН-0000022 від 22.11.2018 в кількості 20,654 т (т.1, а.с.48),

- ВН №РН-0000023 від 23.11.2018 в кількості 11,741 т (т.1, а.с.50),

- ВН №РН-0000026 від 10.12.2018 в кількості 15,420 т (т.1, а.с.53),

- ВН №РН-0000001 від 03.01.2019 в кількості 9,460 т (т.1, а.с.55),

- ВН №РН-0000002 від 03.01.2019 в кількості 14,020 т (т.1, а.с.57),

- ВН №РН-0000005 від 15.01.2019 в кількості 9,220 т (т.1, а.с.60),

- ВН №РН-0000006 від 16.01.2019 в кількості 13,071 т (т.1, а.с.63),

- ВН № РН-0000007 від 22.01.2019 в кількості 10,220 т (т.1, а.с.67),

- ВН №РН-0000009 від 29.01.2019 в кількості 18,320 т (т.1, а.с.70),

- ВН №РН-0000011 від 08.02.2019 в кількості 15,760 т (т.1, а.с.73),

- ВН №РН-0000013 від 15.02.2019 в кількості 12,140 т (т.1, а.с.75),

- ВН №РН-0000017 від 21.02.2019 в кількості 1,000 т (т.1, а.с.77),

- ВН №РН-0000020 від 01.03.2019 в кількості 15,020 т (т.1, а.с.79),

- ВН №РН-0000021 від 01.03.2019 в кількості 14,300 т (т.1, а.с.83),

- ВН №РН-0000023 від 14.03.2019 в кількості 20,480 т (т.1, а.с.86),

- ВН №РН-0000027 від 19.04.2019 в кількості 14,720 т (т.1, а.с. 88).

Однак, апеляційним судом встановлено, що фактична вага прийнятої ТОВ "Агродар-Бар" продукції становить 325,058 т, оскільки при прийнятті товару замовником здійснювалось переважування відвантаженої продукції у присутності представника виконавця та було виявлено розбіжності зважування металоконструкцій між видатковими та товарно-транспортними накладними щодо деяких поставок. Вказана різниця у вазі підтверджується, зокрема, товарно-транспортними накладними (ТТН №33 від 18.09.2018 в кількості 15,320 т (т.1, а.с.34), ТТН № 35 від 08.10.2018 в кількості 14,720 т (т.1, а.с.39), ТТН №36 від 09.10.2018 в кількості 11,560 т (т.1, а.с.196), ТТН №41 від 12.11.2018 в кількості 19,940 т (т.1, а.с.192), ТТН №42 від 16.11.2018 в кількості 19,840 т (т.1, а.с.188), ТТН №43 від 22.11.2018 в кількості 19,860 т (т.1, а.с.184), ТТН №44 від 23.11.2018 в кількості 11,400 т (т.1, а.с.51), ТТН №58 від 16.01.2019 в кількості 13,000 т (т.1, а.с.64), які підписані сторонами без заперечень і зауважень та відповідно містять відтиски печаток обох товариств, а також актами розбіжностей зважування металоконструкцій (т.1, а.с. 160, 182, 186, 190, 194, 198, 202).

Крім того, вага поставленої продукції саме у кількості 325,058 т також підтверджується висновком експерта за результатами проведення комплексної експертизи в частині проведення судової економічної експертизи №6505/19-21 від 16.12.2021 року (т.7, а.с.12-20), та погоджена сторонами під час розгляду справи, зокрема, позивач за первісним позовом підтвердив вказану вагу у заяві про збільшення позовних вимог (т.7, а.с.42), а відповідач - у заяві про уточнення зустрічних позовних вимог (т.2, а.с.178-179).

Враховуючи викладене, оцінюючи видаткові, товарно-транспортні накладні, акти приймання-передачі та акти розбіжностей, приймаючи до уваги в порядку ст.73 ГПК України висновок експерта щодо фактичної ваги поставленої продукції, а також погоджену сторонами в п.2.2. договору ціну за виготовлення металоконструкцій, колегія cуддів дійшла висновку, що дійсна вартість поставленої за договором поставки продукції становить 11 377 030,00 грн. (325,058 т * 35000 грн.).

У відповідності до п. 4.1. договору розрахунок за виготовлення продукції здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця на наступних умовах:

4.1.1. Аванс за виготовлення металоконструкцій в розмірі 75% від суми виготовлення, що складає 8 006 250,00 грн. в т.ч. ПДВ 1 334 375,00 грн., перераховується замовником на поточний рахунок виконавця протягом 3-х днів з дати підписання договору.

4.1.2. Аванс за монтаж металоконструкцій в розмірі 50% від загальної суми монтажу, що складає 439 017,00 грн. в т.ч. ПДВ 73169,50 грн. перераховується замовником на поточний рахунок виконавця протягом 3-х днів з дати підписання договору.

4.1.3. Остаточний розрахунок за виготовлені металоконструкції 25%, що складає 2668750,00 грн. в т.ч. 444 791,67 грн., за виготовлені металоконструкції здійснюється замовником на підставі повідомлення про його готовність кожної партії до відвантаження.

Остаточний розрахунок за монтаж металоконструкцій 50%, що складає 439 017,00 грн. в т.ч. 20% ПДВ - 73 169,50 грн. перераховується замовником на поточний рахунок виконавця протягом 3-х робочих днів після підписання акту здачі-приймання виконаних робіт.

У межах договору відповідачем за первісним позовом, з урахуванням суми попередньої оплати, перераховано на рахунок позивача за первісним позовом 11432541,01 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи засвідченими копіями платіжних доручень. (т.2, а.с.181-197), а також актом звірки взаєморозрахунків від 18.03.2019 (т.1, а.с.90-91).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар", заявляючи зустрічні позовні вимоги, просило, зокрема, стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція" грошові кошти попередньої оплати в сумі 55011,01 грн.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з ТОВ "Север-Сталь конструкція" суми попередньої оплати, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Припис вказаної норми містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Тобто наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

Виходячи з системного аналізу вимог чинного законодавства, аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Аналогічний правовий, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 910/12382/17.

Із наведеного вбачається, що аванс це сума, що перераховується згідно умов договору в рахунок майбутніх розрахунків та може бути повернутою на підставі ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений договором строк.

Відтак, враховуючи, що дійсна вартість поставленої за договором поставки продукції становить 11 377 030,00 грн., а ТОВ "Агродар-Бар" перерахував на рахунок ТОВ "Север-Сталь Конструкція" грошові кошти в сумі 11 432 541,01 грн., зустрічні позовні вимоги про стягнення 55011,01 грн. (11 432 541,01 грн. - 11 377 030,00 грн.) попередньої оплати підлягають до задоволення.

Таким чином, з огляду на наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову в частині стягнення суми попередньої оплати, а також враховуючи неукладеність додаткової угоди та непогодження сторонами умов щодо визначення остаточної суму договору та порядку її обчислення із додаванням до ваги продукції 3% на зварювання та 1% на порізку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість заявлених первісних позовних вимог з урахуванням заяви про їх збільшення та відповідно стягнення заборгованості в сумі 548145,20 грн. (325,058 т * 4%=13000,32 кг * 35000 грн. = 455081,20 грн. + 93063,99 грн.), оскільки вказані позови (первісний та зустрічний в частині стягнення попередньої оплати) є взаємовиключними, а тому рішення господарського суду у вказаній частині підлягає до скасування.

Щодо зустрічної позовної вимоги про стягнення 727389,40 грн. штрафу за невиконання умов договору апеляційний суд враховує таке.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що виконавець зобов`язується, при умові підписання договору i надходжень на поточний рахунок згідно п. 4 виготовити проект КМД термін 22 робочих дні з дати перерахування повної суми авансу, що вказаний у п. 4. договору.

Пунктом 4.1. (п.п. 4.1.1., 4.1.2.) договору передбачено, що замовник зобов`язаний сплатити виконавцю аванс за виготовлення металоконструкцій в розмірі 75% від суми виготовлення, що складає 8 006 250,00 грн. з ПДВ., а також аванс за монтаж металоконструкцій у розмірі 50% від загальної суми монтажу , що складає 439017,00 грн. включаючи ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.06.2018 року ТОВ "Агродар-Бар" перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ "Север-Сталь Конструкція" аванс за виготовлення металоконструкцій в розмірі 75 % від суми виготовлення, що складає 8 445 267,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1427 (т.2, а.с.181), тобто зобов`язання oплати авансових платежів виконано замовником у повному обсязі.

Отже, із урахуванням п.5.1 договору виготовлений проект КМД виконавець мав надати замовнику не пізніше 13.07.2018 року.

Згідно з п. 5.1. договору термін виготовлення металоконструкцій становить - 66 робочих днів з моменту виготовлення креслень КМД.

Враховуючи узгоджені сторонами строки щодо виготовлення проекту КМД (22 робочих дні з дати перерахування повної суми авансу) у п.5.1 договору, а саме не пізніше 13.07.2018 року, а також приймаючи до уваги термін виготовлення металоконструкцій (66 робочих днів з моменту виготовлення креслень КМД), кінцевим строком для виготовлення виконавцем всієї кількості металоконструкцій є 15.10.2018 року.

При цьому, проект КМД виконавцем було виготовлено тільки 19 вересня 2018 року, тобто з порушенням умов договору з боку виконавця та термінів виготовлення КМД більше ніж на 60 календарних днів, що відповідно спричинило і порушення строків виготовлення металоконструкцій.

У зв`язку з порушенням строків виготовлення проекту проект КМД замовником була направлена претензія №196 від 17.10.2018 (т.1, а.с.228) та попереджено виконавця, що у випадку невиконання зобов`язань замовник буде змушений звернутись до суду з позовом, зокрема, про примусове стягнення пені в розмірі 0,1% від невиготовленої та непоставленої в строк продукції за кожний день прострочення.

Зважаючи на викладене, відповідач за зустрічним позовом взяті на себе зобов`язання виконав не у строки визначені договором та погоджені сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК Украі?ни учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської? діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 ЦК Украі?ни неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Одним із правових наслідків порушення зобов`язання, згідно ст. 611 ЦК України є сплата боржником неустойки.

Відповідно до п. 8.2. договору передбачено, що у випадку порушення виконавцем строків виготовлення продукції, передбачених даним договором, він сплачує замовникові пеню в розмірі 0,1 % від не виготовленої та не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочки.

Перевіривши наведений замовником розрахунок пені (т.1, а.с.240) за порушення виконавцем строків поставки товару, апеляційний суд вважає, що він є математично правильним, відповідає встановленим судом фактам правовідносин сторін та нормам чинного законодавства, а тому відповідно заявлена до стягнення сума пені в розмірі 727389,40 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення на підставі п. 8.2. договору та ст.549, 611 ЦК України.

Враховуючи встановлення факту порушення виконавцем строків поставки товару, передбачених договором, а також обґрунтування ТОВ "Агродар-Бар" у зустрічній позовній заяві правових підстав з посиланням на пункти договору та чинне законодавство саме для стягнення пені, приймаючи до уваги принцип "суд знає закон", суд апеляційної інстанції вважає, що апелянтом у прохальній частині зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги було здійснено описку, яка не має суттєвого правового значення для правильного вирішення даного спору.

Крім того, апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи відповідача за зустрічним позовом, викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву (т.2, а.с.15) щодо відсутності порушення строків виготовлення КМД (22 робочі дні з моменту оплати) та строків виготовлення металоконструкцій (66 робочих дні з моменту виготовлення проекту КМД), оскільки продовження таких строків здійснювалось з урахуванням погодження директора замовника, з огляду на те, що сторони будь-яких змін з цього приводу до договору не вносили.

Також колегія суддів звертає увагу, що п.8.2 договору передбачена відповідальність за порушення зобов`язань з виготовлення, так і поставки металоконструкцій, що спростовує відповідні доводи позивача щодо непогодження сторонами строків поставки металоконструкцій, викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву (т.2, а.с.15).

У силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

За змістом п.2, 3 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Враховуючи викладене, беручи до уваги недоведення позивачем за первісним позовом належними та допустимими доказами факту укладення додаткової угоди від 04.10.2018 року до договору №11/06/2018 від 11.06.2018 щодо збільшеного обсягу металоконструкцій та відповідно збільшеної вартості послуг, натомість підтвердження відповідачем за первісним позовом порушення виконавцем, взятих на себе зобов`язань згідно договору, колегія суддів дійшла висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги та часткового скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні первісних позовних вимог та часткового задоволення зустрічних позовних вимог.

Враховуючи положення ст.269 ГПК України щодо меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції, приймаючи до уваги доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про стягнення збитків та відшкодування витрат на поставку, та в частині задоволення зустрічного позову щодо зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція" надати товариству з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар" сертифікати на виготовлені та поставлені сталеві конструкції, судом апеляційної інстанції не переглядається.

Крім того, приймаючи до уваги приписи ст.129 ГПК України, колегією суддів, з підстав часткового скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, а також відмови у повному обсязі в задоволенні первісного позову, скасовано додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 02.06.2022 року, як похідне, та покладено витрати на професійну правничу допомогу і витрати, пов`язані із проведенням експертизи на товариство з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція". Також апеляційним судом здійснено перерозподіл судових витрат зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар" на рішення Господарського суду Вінницької області від 10.05.2022 у справі №902/514/19 задоволити.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 10.05.2022 в частині задоволення первісного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція" до товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар" про стягнення заборгованості скасувати та прийняти нове рішення.

3. У задоволенні первісного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція" до товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар" про стягнення заборгованості відмовити.

4. Рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар" до товариства з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція" про стягнення пені та суми попередньої оплати скасувати та прийняти в цій частині нове рішення.

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція" (10029, м. Житомир, вул.Східна, 80, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар" (23032, Вінницька область, Барський район, с.Міжлісся, вул.Лісова, 2, ) пеню в сумі 727389,40 грн. (сімсот двадцять сім тисяч триста вісімдесят дев`ять гривень сорок копійок) та попередню оплату в сумі 55511,01 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот одинадцять гривень одну копійку).

6. Рішення Господарського суду Вінницької області від 10.05.2022 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про стягнення збитків та відшкодування витрат на поставку, та в частині задоволення зустрічного позову щодо зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція" надати товариству з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар" сертифікати на виготовлені та поставлені сталеві конструкції - залишити без змін.

7. Рішення в частині розподілу судових витрат змінити та викласти його в наступній редакції:

"Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція" (10029, м. Житомир, вул.Східна, 80, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар" (23032, Вінницька область, Барський район, с.Міжлісся, вул.Лісова, 2, ) 13669,23 грн. (тринадцять тисяч шістсот шістдесят дев`ять гривень двадцять три копійки) витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція" (10029, м. Житомир, вул.Східна, 80, ) у дохід Державного бюджету України 560,01 грн. (п`ятсот шістдесят гривень одну копійку) судового збору."

8. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар" на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 02.06.2022 у справі №902/514/19 задоволити.

9. Додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 02.06.2022 скасувати та покласти витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з проведенням експертизи на товариство з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція".

10. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція" (10029, м. Житомир, вул.Східна, 80, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Бар" (23032, Вінницька область, Барський район, с.Міжлісся, вул.Лісова, 2, ) 23959,00 грн. (двадцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

11. Господарському суду Вінницької області видати судові накази.

12. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "12" жовтня 2022 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.