ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2022 р. Справа №907/764/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 26.06.2022 (Вх.№ ЗАГС 01-05/1484/22 від 29.06.2022)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.05.2022 (повний текст рішення виготовлено 03.06.2022)

у справі № 907/764/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Нова пошта, м. Київ

до відповідача Фізичної особи ОСОБА_1 , с. Лісковець, Закарпатської області

про стягнення заборгованості на суму 193 834,65 грн, у т.ч. 139 350,32 грн - основного боргу, 14 612,01 грн пені, 8 712,50 грн інфляційних втрат, 31 159,82 грн 30% річних

Короткий зміст позовних вимог.

ТОВ Нова пошта звернулось з позовом до Господарського суду Закарпатської області до Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 193 834,65 грн, у т.ч. 139 350,32 грн - основного боргу, 14 612,01 грн пені, 8 712,50 грн інфляційних втрат, 31 159,82 грн 30% річних.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскільки матеріалами справи встановлено, що відповідач отримав акти приймання-здачі виконаних робіт 22.12.2020, у встановлений договором строк два робочих дні з моменту погодження актів 24.12.2020 - не оплатив у повному обсязі вартість виконаних робіт, вимоги про стягнення заборгованості у заявлених межах 139 350,52 грн відповідно до наведених приписів чинного законодавства є правомірними.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 04.05.2022 у справі №907/764/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ Нова пошта суму 183 195,24 грн, з яких 139 350,52 грн основного боргу, 5 000,00 грн пені, 30 134,24 грн - 30% річних та 8 710,48 грн - втрат від інфляції, а також 2 892,11 грн на відшкодування судового збору. В іншій частині позову - відмовлено та покладено на позивача в цій частині судові витрати.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач виконав свої зобов`язання за договорами, надавши послуги на загальну суму 144 400,32 грн., проте відповідач оплати наданих позивачем послуг у повному обсязі не провів.

Непідписання відповідачем актів та ненадання у встановленому договором порядку вмотивованої відмови такого вважається за умовами договорів фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором, вважається також, що акти погоджено, послуги експедитора надано в повному обсязі та, відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні, останній зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з отриманими рахунками та актами наданих послуг.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.05.2022 у справі №907/764/21 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на відсутність у справі підписаних ФОП Жиган Г.І. актів виконаних робіт як підстави для оплати їх вартості, відсутність у наданих позивачем актах будь-якої деталізації робіт, їх вартості, відомостей про те, кому такі були надані тощо.

Також, скаржник зазначає, що відповідних робіт (послуг) від ТОВ «НОВА ПОШТА» не отримував. Посилання на те, що ТОВ «НОВА ПОШТА» надсилала на адресу ФОП Жиган Г.І. акти здачі-прийняття робіт і посилання на п. 5.4 спірного договору скаржник вважає безпідставними, датовий штемпель поштового відділення є нечитабельним. Окрім того, скаржник стверджує, що у повідомлені про вручення поштового відправлення відсутня відмітка про отримання відправлення особисто відповідачем, підпис, який міститься в повідомленні відрізняється від підпису ОСОБА_1 , який є у копії договору та не належить останній.

Окрім того, скаржник стверджує, що позивачем долучено до справи сфальшований документ про начебто оплату відповідачем 30,00 грн на користь позивача.

Скаржник зазначає, що жодних невиконаних зобов`язань перед ТОВ «НОВА ПОШТА» немає, матеріали справи не містять доказів того, що сторони фактично виконували вимоги договору, а також, відсутні докази того, що замовник (відповідач), взагалі звертався за наданням послуг до позивача на виконання умов укладеного договору, а також докази в підтвердження того, які конкретно послуги замовляв відповідач.

Позивачем відзиву на позов не надано.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2022 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.07.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення встановлених недоліків, а саме: зобов`язано скаржника надати (надіслати) на адресу Західного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору в сумі 4 361,26 грн протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.08.2022 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.05.2022 у справі №907/764/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 б/н від 26.06.2022 (Вх.№ ЗАГС 01-05/1484/22 від 29.06.2022) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.05.2022 у справі №907/764/21, апеляційну скаргу вирішено розглядати без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до приписів ч. 10 ст. 270 ГПК України вказана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції про стягнення 193 834,65 грн, тобто з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Між ТОВ Нова пошта та ФОП Жиган Г.І. укладено договори про надання послуг з організації перевезення відправлень №128837 від 25.11.2016 та № 244042 від 31.10.2018, за умовами яких позивач у справі як експедитор зобов`язався за плату та за рахунок ФОП Жиган Г.І. як замовника організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлення (далі - послуги), а замовник, у свою чергу, зобов`язався їх прийняти і оплатити на умовах визначених договором, згідно з чинними тарифами експедитора, розміщеними на його офіційному сайті nоvароshta.uа (п.п. 2.1, 2.3, 2.4).

Замовник, згідно п. 2.6 договорів, підписанням цих договорів підтверджує про те, що він ознайомлений з умовами, чинними на момент укладання таких та розміщеними на сайті експедитора.

Відповідно до п. 5.1 договорів загальна ціна їх складається із вартості послуг, наданих експедитором протягом строку дії договору. Оплата вартості наданих експедитором послуг відбувається за чинними тарифами експедитора на підставі акту наданих послуг, шляхом перерахування замовником на поточний рахунок експедитора коштів у розмірі 100 % вартості послуг упродовж 2 банківських днів з моменту погодження актів наданих послуг експедитора.

Згідно п. 5.2 договору-1, п. 5.3 договору-2 експедитор складає (щомісячно складає) акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає замовнику підписані та скріплені печаткою акти наданих послуг у двох примірниках для підписання останнім.

Замовник упродовж двох робочих днів з дати отримання актів наданих послуг від експедитора підписує їх та повертає експедитору один примірник підписаного акту або в той самий строк надає експедитору письмову мотивовану відмову від підписання актів. Непідписання замовником актів упродовж двох робочих днів з дати їх отримання без надання відповідних письмових пояснень є фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором. У такому разі вважається, що акти погоджено, послуги експедитора надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні, останній зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з отриманим рахунком та актами наданих послуг (п. 5.4 договору-1, п. 5.3 договору-2).

Згідно з п. 6.3.1 договорів за несвоєчасну та/або неповну оплату наданих експедитором послуг замовник має сплатити експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки та 30% річних від суми заборгованості. Строк нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов`язань становить один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що позивач на виконання умов договору як експедитор надав відповідачу послуги на загальну суму 144 400,32 грн, про що склав акти (а.с.20-23), а саме:

- № НП-000464664 від 29.07.2018 на суму 104834,82 грн (договір-1),

-№ НП-001889820 від 31.01.2019 на суму 22420,20 грн (договір-2),

- № НП-001960506 від 26.02.2019 на суму 7077,00 грн (договір-2),

-№ НП-001973697 від 27.02.2019 на суму 10068,30 грн (договір-2),

які підписані та скріплені печаткою позивача та які разом з рахунками-фактурами 15.12.2020 надіслав замовнику рекомендованим цінним листом з описом 776) (а.с.24).

Відповідно до долученого до матеріалів справи рекомендованого повідомлення зазначене поштове відправлення одержано відповідачем 22.12.2020 (а.с.25).

Позивач зазначає, що надані послуги відповідачем не оплачено у повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за надані послуги, яка станом на 18.12.2020 становила суму 139 400,52 грн, а з урахуванням часткових платежів, здійснених відповідачем 08.09.2021 згідно платіжних доручень №№ 3753411, 3753418 із зазначеної дати заборгованість становить 139 350,52 грн (а.с.26-27).

Вищенаведені обставини стали підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення зазначеної суми заборгованості за надані послуги та нарахованих за умовами договорів пені на суму 14 612,01 грн та 30 % річних на суму 31 159,82 грн за прострочення грошових зобов`язань за період з 18.12.2020 до 08.09.2021 виходячи із суми заборгованості 139 400,52 грн та за період з 09.09.2021 по 15.09.2021 із суми 139 350,52 грн, а також інфляційних збитків в сумі 8 712,50 грн за ті ж періоди прострочення та суми заборгованості.

Мотиви, якими керується суд та застосоване ним законодавство.

Предметом судового розгляду є вимога позивача про стягнення заборгованості за надані послуги організації та перевезення відправлень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи- підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст.ст. 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Стаття 914 ЦК України передбачає, що перевізник і власник (володілець) вантажу в разі необхідності здійснення систематичних перевезень можуть укласти довгостроковий договір. За довгостроковим договором перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а власник (володілець) вантажу - передавати для перевезення вантаж у встановленому обсязі. У довгостроковому договорі перевезення вантажу встановлюються обсяг, строки та інші умови надання транспортних засобів і передання вантажу для перевезення, порядок розрахунків, а також інші умови перевезення.

Відповідно до ч.1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Статтею 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержовачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначено вище, судом першої інстанції правмоірно встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договорами, надавши послуги на загальну суму 144 400,32 грн, проте відповідач оплати наданих позивачем послуг у повному обсязі не провів.

Відповідач, який не заперечує наявність договірних відносин сторін, не спростував факту отримання послуг від позивача, факту отримання актів здачі-приймання робіт.

Судом встановлено, що позивач на підставі положень договорів надіслав акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 144 400,32 грн, про що склав акти - № НП-000464664 від 29.07.2018 (договір-1), № НП-001889820 від 31.01.2019 (договір-2), № НП-001960506 від 26.02.2019 (договір-2), № НП-001973697 від 27.02.2019 (договір-2) ФОП Жиган Г.І., а відтак, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів надання замовником в порядку п.5.3, п. 5.4 договорів обґрунтованих заперечень щодо зазначених в актах послуг, такі вважаються погодженими відповідачем 24.12.2020 року та в останнього з урахуванням встановленого п. 5.1. договорів строку сплати вартості послуг (два банківських дні з моменту погодження) виник обов`язок їх оплати в розмірі 139 350,52 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що непідписання відповідачем актів та ненадання у встановленому договором порядку вмотивованої відмови такого непідписання вважається за умовами договорів фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором, вважається також, що акти погоджено, послуги експедитора надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні, останній зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з отриманими рахунками та актами наданих послуг.

Отже, оскільки матеріалами справи встановлено, що відповідач отримав акти приймання-здачі виконаних робіт 22.12.2020, у встановлений договором строк два робочих дні з моменту погодження актів 24.12.2020 - не оплатив у повному обсязі вартість виконаних робіт, вимоги позивача про стягнення заборгованості у заявлених межах відповідно до наведених приписів чинного законодавства є правомірними та підлягають задоволенню судом.

Стосовно твердження відповідача про те, що він не отримував актів здачі-прийняття робіт, суд зазначає про наявність в матеріалах справи копії опису вкладення у цінний лист, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трек номером 776 з підписом отримувача, що підтверджують одержання зазначеного поштового відправлення відповідачем 22.12.2020.

Скаржник не спростував належними і допустимими доказами вищевказаних обставин.

Також скаржник не надав жодних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що платіжні документи по оплаті позивачу 50,00 грн від його імені є сфальшованим.

Судова колегія також не бере до уваги твердження скаржника про відсутність в актах приймання деталізації виконаних позивачем робіт, їх вартості, відомостей про те, кому такі були надані, оскільки такі обставини за умовами договорів могли слугувати підставою для відмови від підписання актів.

Щодо позовних вимог в частині штрафних санкцій та інфляційних нарахувань судова колегія зазначає таке.

Частиною 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з приписами ч.2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 ст.193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Місцевий господарський суд вірно встановив, що в порушення умов договору, відповідач не оплатив надані йому за договором послуги в повному обсязі, здійснивши сплату виключно 50,00 грн боргу згідно з платіжними дорученнями №№ 3753411, 3753418 від 08.09.2021, внаслідок чого на час прийняття даного рішення неспростована заборгованість відповідача становить 139 350,52 грн, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.3.1 договорів сторони погодили, що за несвоєчасну та/або неповну оплату наданих експедитором послуг замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та 30% річних від суми заборгованості.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Здійснивши розрахунок пені, відсотків річних та втрат від інфляції за період з 18.12.2020 по 15.09.2021, судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що оскільки строк виконання зобов`язання відповідачем відповідно до умов договорів закінчився 24.12.2020, правомірними є вимоги про стягнення з відповідача: 14 165,18 грн пені, 30 134,24 грн 30% річних та 8 710,48 грн втрат від інфляції.

Вирішуючи питання застосування штрафних санкцій у даній справі, суд першої інстанції правомірно з врахуванням приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшив розмір неустойки та стягнув з відповідача пеню в сумі 5 000,00 грн, відмовивши у стягненні решти нарахованої позивачем пені.

Таким чином, всього до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 183 195,24 грн, з яких 139 350,52 грн основного боргу, 5 000,00 грн пені, 30 134,24 грн - 30% річних та 8 710,48 грн - втрат від інфляції.

У задоволенні позову в частині стягнення 1 025,58 грн 30% річних та 2,02 грн втрат від інфляції правомірно відмовлено у зв`язку з помилковим розрахунком позивачем вимог в цій частині.

Частиною 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, з врахуванням наведеного, оскільки 25.09.2019 Фізичною особою-підприємцем Жиган Г.І. була припинена підприємницька діяльність, про що внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, правомірним є стягнення заборговості на загальну суму 183 195,24 грн, що виникла із зобов`язань перед позивачем Фізичної особи-підприємця Жиган Г.І. з останньої як фізичної особи.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Скаржником у встановленому законом порядку не надано суду належних та допустимих доказів у спростування позовних вимог.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Пронін проти України» за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.05.2022 у справі №907/764/21 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.05.2022 у справі №907/764/21 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 26.06.2022 (Вх.№ ЗАГС 01-05/1484/22 від 29.06.2022) - без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.