РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2022 м. КиївСправа № 910/5318/22

За позовом: комунального підприємства "КИЇВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН";

до: акціонерного товариства "КИЇВМЕТРОБУД";

про: зобов`язання укласти додаткову угоду до договору.

Суддя Балац С.В.

в.о. секретаря судового засідання Просов В.М.

Представники:

позивача: Кравченко Н.В.;

відповідача: Липовенко Г.В.

С У Т Ь С П О Р У :

Комунальне підприємство "КИЇВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до акціонерного товариства "КИЇВМЕТРОБУД" (далі - відповідач) про зобов`язання укласти додаткову угоду до договору.

Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для укладення додаткової угоди № 14 до укладеного між сторонами спору договору від 20.11.2018 № 744-ДБМ-18, оскільки зміни в такий правочин були внесені додатковою угодою № 12 на виконання судового рішення, яке в подальшому скасоване.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5318/22 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 08.08.2022.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням того, що даним позовом позивач має намір примусити відповідача укласти додаткову угоду, яка б встановлювала права та обов`язки в минулому, що є фізично неможливим. Також відповідач зазначає, що на виконання рішення у справі № 910/13557/21 сторонами взагалі не потрібно було укладати будь-які угоди, оскільки рішення суду є правовстановлюючим документом. Крім того, за запропонованою позивачем редакцією пункту 2.1 договору відповідач, як підрядник завершує та передає готовий об`єкт замовнику - 26.11.2021, а діючий підпункт 19.1 договору встановлює строк завершення виконання зобов`язань - 24.01.2023.

В підготовчому засіданні 08.08.2022 оголошено перерву до 05.09.2022.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив про відсутність згоди між сторонами про внесення змін до договору в результаті чого відповідачем був поданий позов до суду. Крім того, відповідачем не було доведено наявність підстав для внесення мін до договору, що також зазначено в постанові Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 910/13557/21. Також позивач зазначає, що термін виконання підрядником саме будівельних робіт та передачі готового об`єкта замовнику, як спеціальна договірна умова, визначений окремо пунктом 2.1 договору і не є тотожним терміну дії договору, який визначено п. 19.1.1.

До господарського суду надійшла заява позивача про уточнення (зміну предмету) позовних вимог, в якій зазначено про внесення змін також до додатку № 1 до договору (календарний план виконання та фінансування робіт).

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких, крім доводів, вкладених у відзиві, зазначив про те, що позивач не навів підстав , які б могли обґрунтувати судове рішення у разі задоволення позову, за допомогою яких суд міг би примусити відповідача укласти нову угоду щодо окремих положень договору без його згоди. Також відповідач зазначає про те, що чинним договором не передбачено односторонню зміну його умов, а позивач в позовній вимозі вимагає саме зобов`язати відповідача укласти угоду. Крім того, позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки задоволення позову не призведе до відновлення порушеного права позивача.

В підготовчому засіданні 05.09.2022 суд на місці ухвалив:

- прийняти заяву про уточнення (зміну предмету) позовних вимог;

- продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів;

- закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 03.10.2022.

В судовому засіданні 03.10.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи уповноважених представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як замовником, та відповідачем, як підрядником, укладено договір від 20.11.2018 № 744-ДБМ-18 (далі - Договір), відповідно до предмету якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, відповідач зобов`язується відповідно до проектної документації на свій ризик виконати будівельні роботи: "Будівництво дільниці Сиреиько-Печерської лінії метрополітену від станції "Сирець" на житловий масив Виноградар з електродепо у Подільському районі" (дільниця від станції "Сирець" до станції "Проспект Правди" з двома станціями ("Мостицька" та "Проспект Правди") та дільницею вилочного відгалуження в бік станції "Виноградар" (І черга будівництва)), (код 45221000-2 "Будівництво мостів і тунелів, шахт і метрополітенів" за ДК 021-2015), (далі - роботи), у встановлений Договором строк, а позивач зобов`язується надати відповідачу фронт робіт, передати дозвільну та затверджену в установленому порядку проектну документацію, прийняти виконані належним чином роботи та оплатити, а по завершенні усіх робіт прийняти від відповідача об`єкт будівництва.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що відповідач розпочинає виконання будівельних робіт після підписання Договору з наступного дня після отримання письмового повідомлення від позивача про початок виконання робіт і завершує та передає готовий об`єкт позивачу - 26.11.2021, за умови доведення відповідних цільових бюджетних призначень.

Положеннями пункту 2.7 Договору передбачено, що всі узгоджені сторонами зміни до Договору оформляються шляхом підписання відповідних додаткових угод.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Рішенням господарського суду м. Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13557/21, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2021, внесено зміни до Договору, а саме:

"пункт 2.1. "Підрядник розпочинає виконання будівельних робіт після підписання Договору з наступного дня після отримання письмового повідомлення від Замовника про початок виконання робіт і завершує та передає готовий об`єкт Замовнику - 23.12.2022, за умови доведення відповідних цільових бюджетних призначень".

підпункт 19.1.1. пункту 19 "Строком дії Договору є час, протягом якого Сторони будуть здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки відповідно до цього Договору, та закінчується 24.01.2023 року, але у будь-якому разі не раніше дати повного виконання своїх зобов`язань Сторонами, в тому числі гарантійних зобов`язань Підрядника".".

На виконання вказаного рішення між сторонами спору укладено додаткову угоду від 24.11.2021 № 12 до Договору, в якій вказані вище зміни до Договору були закріплені між сторонами.

Також, додатковою угодою № 13 до Договору, сторони за взаємною згодою, погодили новий календарний план виконання робіт.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2022 рішення господарського суду м. Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13557/21 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 скасовано в частині задоволення позовних вимог про внесення змін до пункту 2.1 Договору, справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.06.2022 у справі № 910/13557/21 (яка набрала законної сили та оскаржена не була) позов залишено без розгляду.

Приймаючи до уваги постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2022, позивач звернувся до відповідача з листом від 26.04.2022 № 24/08-91 з пропозицією укладення додаткової угоди № 14 до Договору, а саме: про внесення змін до пункту 2.1 Договору, на умовах, які діяли до укладення додаткової угоди від 24.11.2021 № 12 до Договору на виконання рішення господарського суду м. Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13557/21 (завершення виконання робіт та передача об`єкту позивачу - 26.11.2021).

Проте, вказана пропозиція залишена відповідачем без виконання. Мотиви відсутності підстав для укладення між сторонами спору додаткової угоди № 14 викладені в листі відповідача, засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи.

Приймаючи до уваги вказані вище обставини позивач звернувся до господарського суду з вимогами про зобов`язання відповідача укласти з позивачем додаткову угоду № 14 до Договору на умовах, які діяли до укладення додаткової угоди від 24.11.2021 № 12 до Договору на виконання рішення господарського суду м. Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13557/21 (завершення виконання робіт та передача об`єкту позивачу - 26.11.2021). Також позивач просить суд зобов`язати відповідача внести зміни до календарного плану до Договору.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Частиною 1 статті 188 Господарського кодексу України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2022 на новий розгляд передані вимоги про внесення змін до пункту 2.1 Договору.

При цьому, рішення господарського суду м. Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13557/21, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 є чинним в частині внесення змін до підпункту 19.1.1, а саме: "підпункт 19.1.1. пункту 19 "Строком дії Договору є час, протягом якого Сторони будуть здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки відповідно до цього Договору, та закінчується 24.01.2023 року, але у будь-якому разі не раніше дати повного виконання своїх зобов`язань Сторонами, в тому числі гарантійних зобов`язань Підрядника".".

Відтак, в розумінні вказаних змін, закінчення часу виконання сторонами обов`язків за Договором є 24.01.2023.

Також укладеним між сторонами спору Договором не передбачено односторонню зміну його умов, а внесення змін передбачене саме шляхом укладення додаткової угоди.

Приписами частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов`язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Проте, задоволення позовних вимог у даній справі жодним чином не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки позивач просить суд зобов`язати відповідача укласти додаткову угоду № 14 до Договору з положенням про завершення виконання робіт та передачу об`єкту позивачу - 26.11.2021, в свою чергу, станом на момент вирішення спору по суті вказаний строк сплив. Тобто, позивач має намір примусити відповідача укласти додаткову угоду, яка б встановлювала для нього права та обов`язки в минулому, тобто за період часу, який вже пройшов, що є фізично неможливим.

Таким чином позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, суд враховує, що є окрема підстава для відмови у задоволенні позову, оскільки позивач і відпоідач уклали додаткові угоди № 12 та № 13 не виключно на виконання рішення суду, а на підставі взаємної згоди.

Відповідно до посилань, викладених в пункті 1 додаткової угоди № 12 зміни вносились на підставі таких положень законодавства та Договору: "відповідно пункту 4 частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України, пункту 4 частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (редакція, що діяла до 19.04.2020) на виконання рішення господарського суду м. Києва від 23.09.2021 у справі № 910/13557/21, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 та враховуючи лист підрядника від 22.11.2021 № 1275, сторони керуючись п. 2.5 розділу 2 "строки виконання робіт (будівництва об`єктів)" Договору, пунктами 18.1, 18.2, 18.10, 18.11 розділу 18 "внесення змін у цей Договір та його розірвання" Договору, дійшли згоди внести наступні зміни до Договору...".

Відповідно до вказаних підстав для внесення змін до Договору випливає, що такі зміни були внесені не тільки на виконання рішення суду, а й відповідно до пункту 4 частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (редакція, що діяла до 19.04.2020) та відповідно до пунктів 18.1, 18.2, 18.10, 18.11 розділу 18 "внесення змін у цей Договір та його розірвання".

Отже, крім посилання на рішення суду, домовленість сторін містить посилання на інші підстави для внесення змін до Договору, які є окремими та добровільними.

Перелічені підстави могли існувати і без наявності судового рішення у справі № 910/13557/21, тому посилання позивачан ате, що зміни до Договору було внесено виключно на виконання рішення суду є хибними.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Решта доводів та заперечень сторін судом не прийняті до уваги, оскільки жодним чином не впливають на вирішення спору по суті.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13 жовтня 2022 року

Суддя С.В. Балац