ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2022 р. Справа№ 910/2130/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Корсака В.А.

Ходаківської І.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2022

у справі №910/2130/22 (суддя - Грєхова О.А.)

за позовом Державного підприємства «Національна атомна

енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція»

до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

про стягнення 44 211,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення 39 711,20 грн страхового відшкодування та 4 500,00 грн витрат по оплаті експертного дослідження.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/9029384, в частині виплати позивачу страхового відшкодування, у зв`язку з пошкодженням належного позивачу на праві власності автомобіля марки «Toyota» д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок ДТП, що мала місце 04.06.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/2130/22 у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" відмовлено повністю.

При ухваленні вказаного судового рішення, судом першої інстанції було встановлено, що на підставі складеного страхового акту № 036/037/012172/21/1 від 18.08.2021 Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» сплатило суму страхового відшкодування на рахунок позивача на суму 33 753,68 грн. Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено наявності у відповідача обов`язку з відшкодування різниці між сумою визначеною звітом від 16.07.2021 № 1016 на замовлення позивача та сумою, визначеною звітом № 84-D/94/7 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспорту, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/2130/22 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги щодо скасування судового рішення апелянт посилається на те, що оскільки відповідачем сплачено страхове відшкодування у сумі 33 753,68 грн, яке не відповідає розміру фактичних витрат на відновлення пошкодженого при ДТП автомобіля, які відповідно до Висновку №1016 від 16.07.2021 складають 73 464,88 грн, 39 711,20 грн є різницею між фактичними витратами та сумою, сплаченою відповідачем на відновлення пошкодженого при ДТП автомобіля, яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2022, апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" передано на розгляд колегії суддів у складі: - головуюча суддя - Владимиренко С.В., судді - Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2130/22. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/2130/22.

Матеріали справи надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 01.08.2022.

02.08.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про долучення до матеріалів апеляційної скарги доказів сплати судового збору, до якого останній долучив платіжне доручення №7101 від 28.07.2022, яким підтверджено сплату судового збору в розмірі 4 050,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/2130/22. Вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

22.08.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача був надісланий відзив на апеляційну скаргу, за яким останній просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі № 910/2130/22 залишити без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції правильно встановлено всі обставини справи та ухвалено законне судове рішення, з додержанням норм матеріального і процесуального права. Також, представник відповідача просить суд апеляційної інстанції стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

02.09.2022 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких він заперечує проти доводів викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та просить суд апеляційну скаргу скаржника задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/2130/22 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також, просить суд відмовити в задоволенні заяви відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

У зв`язку із перебуванням судді Євсікова О.О., який входить до складу колегії суддів, на лікарняному з 03.10.2022, здійснити розгляд справи у визначеному складі неможливо.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2022, у зв`язку із перебуванням судді Євсікова О.О., на лікарняному, справу №910/2130/22 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2022 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/2130/22 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П. , Корсак В.А. до провадження.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, відзиву на неї, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" є власником автомобіля марки «Toyota» д.н.з. НОМЕР_3 .

04.06.2021 об 11 год. 50 хв., в смт. Семенівка по вул. Незалежності, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_4 , перед початком руху (виїзді на проїзну частину) не надав переваги в русі, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Toyota» д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Семенівського районного суду Полтавської області від 21.07.2021 у справі № 547/637/21 встановлено порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України, визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_4 , на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/9029384 із лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130 000,00 грн. та франшизою у розмірі 0,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.06.2021 позивач звернувся до відповідача із повідомленням про ДТП та 08.07.2021 із заявою про страхове відшкодування № 28-22/16498 від 08.07.2021, та в подальшому із доповненням № 28-22/18976 від 03.08.2021 до заяви.

10.06.2021 проведеного огляд пошкодженого транспортного засобу марки «Toyota» д.н.з. НОМЕР_3 , за результатами якого складено Протокол огляду транспортного засобу, а також Звіт № 84-D/94/7 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту без ПДВ становить 33 753,68 грн.

18.08.2021 відповідачем складено страховий акт № 036/037/012172/21/1, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Toyota» д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 33 753,68 грн.

На підставі складеного страхового акту № 036/037/012172/21/1 від 18.08.2021 Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» сплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 33 753,68 грн. платіжним дорученням № 18159 9101М/145 від 01.09.2021.

Також, позивач зазначає, що на його замовлення, 16.07.2021 ОСОБА_2 було складено Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 1016, відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу марки «Toyota» д.н.з. НОМЕР_3 складає 73 464,88 грн.

Листом № 28-22/23282 від 21.09.2021 позивач просив відповідача надати йому письмове повідомлення про прийняте рішення в порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», також надати копії документів відповідача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АР/9029384 та Звіт № 84-D/94/7 від 10.06.2021 у відповідь на який, відповідач листом вих. № 3921/18 від 22.10.2021 повідомив позивача про можливість ознайомитись із означеними документами в офісі відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що страховик зобов`язаний сплатити 39 711,20 грн. (різниця між сплаченою сумою страховиком на рахунок позивача та вартістю матеріального збитку, який відповідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 1016 від 16.07.2021 з визначення матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу складає 73 464,88 грн.), оскільки зазначена сума не перевищує ліміт відповідальності страховика передбачений полісом № АР/9029384. Також, у зв`язку з проведенням автотоварознавчого дослідження на замовлення позивача, позивач просить стягнути з відповідача 4 500,00 грн витрат по оплаті експертного дослідження.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані окремими законодавчим актом -Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Крім Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ці відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них (ч. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Водночас, цією ж статтею визначено, що якщо норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, в цьому випадку питання конкуренції рівнозначних за юридичною силою законодавчих актів врегульовано на законодавчому рівні, визначивши Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спеціальним. Виходячи з принципу верховенства спеціальних норм над загальними нормами, при конкуренції норм до правовідносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підлягають застосуванню правові механізми, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах у справі № 910/20199/17 від 01.06.2018, у справі № 910/5092/17 від 14.05.2018 та у справі № 922/1436/17 від 10.07.2018 виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Однак спеціальні норми названого Закону обмежують розмір шкоди (збитків), що підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала шкоди, зокрема:

- межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22);

- вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29);

- страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП (пункт 32.4 статті 32);

- не відшкодовується шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 статті 32);

- страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами пункту 12.1 статті 12 цього Закону.

Відповідно до п. 34.2 та п. 34.3. ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Як зазначалось вище, 04.06.2021 року позивач звернувся до відповідача із повідомленням про ДТП та 08.07.2021 із заявою про страхове відшкодування № 28-22/16498 від 08.07.2021, та в подальшому із Доповненням № 28-22/18976 від 03.08.2021 до заяви та 10.06.2021 проведеного огляд пошкодженого транспортного засобу марки «Toyota» д.н.з. НОМЕР_3 , за результатами якого складено протокол огляду транспортного засобу від 10.06.2021, а також звіт № 84-D/94/7 від 10.06.2021 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, без ПДВ становить 33 753,68 грн.

Таким чином, страховик у визначений п. 34.2 ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк направив аварійного комісара для проведення огляду, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 10.06.2021, який підписаний без заперечень та зауважень, в тому числі представником позивача, а отже у позивача не виникло права, у відповідності до п. 34.3. ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для самостійного обрання аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди, як наслідок і права на отримання від страховика відшкодування витрат на проведення експертизи.

Відповідно до Звіту № 84-D/94/7 від 10.06.2021 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, без ПДВ, становить 33 753,68 грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відхилення наданого позивачем звіту № 1016 від 16.07.2021, складеного на його замовлення ОСОБА_3 , оскільки жодних доказів в підтвердження необґрунтованості висновку експертного автотоварознавчого дослідження або ж наявності суперечностей у Звіті № 84-D/94/7 від 10.06.2021 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу відсутні.

За приписами п. 36.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У даному випадку, суд враховує, що доказів в підтвердження факту проведення відновлювального ремонту та його оплати, позивачем до матеріалів справи не надано, а відтак у відповідача не виникло обов`язку з відшкодування суми страхового відшкодування з урахуванням ПДВ.

Позивач з урахуванням приписів Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», склав страховий акт № 036/037/012172/21/1, за яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Toyota» д.н.з. НОМЕР_3 внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 33 753,68 грн.

Судом встановлено, що на підставі складеного страхового акту № 036/037/012172/21/1 від 18.08.2021 Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» сплатило позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 33 753,68 грн. платіжним дорученням № 18159 9101М/145 від 01.09.2021.

Таким чином, позивачем не доведено наявності у відповідача обов`язку з відшкодування різниці між сумою визначеною Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 1016 від 16.07.2021 на замовлення позивача та сумою, визначеною Звітом № 84-D/94/7 № 84-D/94/7 від 10.06.2021 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні підстави для здійснення розрахунку страхового відшкодування на підставі Висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 16.07.2021 №1016, проведеного на замовлення позивача, оскільки у позивача не виникло право на проведення власного автотоварознавчого дослідження, а також позивачем не надано доказів в підтвердження необгрунтованості або наявності суперечностей у звіті № 84-0/94-7 від 10.06.2021 про визначення вартості матеріального збитку, виконаному на замовлення Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія».

За приписами ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, із посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/2130/22 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» задоволенню не підлягає.

Також, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу просить суд апеляційної інстанції стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову з задоволенні заяви про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн., виходячи з наступного.

Згідно з ч.1, п.1 ч. 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з відзиву на апеляційну скаргу, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача надав лише копію договору №1/05 про надання правової допомоги від 21.05.2019, копію ордеру від 25.03.2021 № 1099978, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія РН№ 1396 виданого Юхименко С.Ю. 25.05.2018. Також, представник відповідача зазначив попередній (орієнтований розрахунок суми судових витрат), які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст.126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частинами 3, 4 ст.126 ГПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальність адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі ви трати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №219336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 904/4507/18 зазначила, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом у межах правовідносин між якими і не може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідач надав лише копію договору №1/05 про надання правової допомоги від 21.05.2019, укладеного між відповідачем та Адвокатським бюро «Юхименко та партнери».

Відповідно до п. 3.3 договору №1/05 про надання правової допомоги від 21.05.2019, укладеного між відповідачем та Адвокатським бюро «Юхименко та партнери», для визначення розміру гонорару за надання правової допомогти сторонами складається акти про надання правової допомоги.

Відповідно до п.3.6 договору №1/05 про надання правової допомоги від 21.05.2019 гонорар сплачується у безготівковій формі на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро «Юхименко та партнери», реквізити якого зазначені в Розділі «Реквізити сторін» Договору протягом 3-х днів з моменту підписання відповідного акту про надання правової допомоги..

Колегія суддів зазначає, що до відзиву на апеляційну скаргу, відповідачем на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн, не надано документи (докази), на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також фактичної оплати гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), в зв`язку з чим, зазначений відповідачем розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу є непідтвердженим належними та допустимими доказами, а отже є недоведеним.

Беручи до уваги принцип співмірності, необхідно пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18).

Також, за предметом спору, характером спірних правовідносин, кількістю учасників та обсягом доказів, ціною позову дана справа є нескладною, малозначною, та розглядається Судом в порядку спрощеного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не містить складних правових конструкцій, складного розрахунку, а отже його складання не вимагало значних професійних зусиль та навичок.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для задоволення вимог про покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу у даній справі у розмірі 6 000,000 грн.

Відповідно до п.26 постанови Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №902/844/18 склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічний висновок викладено в постанові Великої палати Верховного Суду України від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

Правову позицію щодо застосування положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд, висловив, зокрема, у постановах у справі №2910/10911/18 від 03.05.2019, у справі №922/576/18 від 14.05.2019, у справі №910/10483/18 від 29.05.2019, у справі №922/3787/17 від 18.06.2019, №916/1340/18 від 25.06.2019.

Таким чином, зазначення у відзиві на апеляційну скаргу у попередньому (орієнтованому) розрахунку судових витрат, які відповідач поніс/які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн, на думку позивача, є такими, що не відбулись в реальності за умови відсутності документального підтвердження оплати наданих послуг професійної правничої допомоги.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» залишити без задоволення

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/2130/22 залишити без змін.

6. Матеріали справи № 910/2130/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.10.2022.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді В.А. Корсак

І.П. Ходаківська