ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2022 р. м. Львів Справа №907/349/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді І.Б. Малех

суддів В.М. Гриців

О.В. Зварич

секретар судового засідання Залуцький Д.Т.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Ужгородської окружної прокуратури, від 07.07.2022 №07.53-104-4189Вих-22 (вх. № апеляційного суду 01-05/1634/22, 01-05/1647/22, 01-05/1648/22 від 11.07.2022)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 24 червня 2022 року (суддя Пригара Л.І.)

у справі №907/349/22

за позовом Керівника Ужгородської окружної прокуратури, м. Ужгород, Закарпатська область, в інтересах держави

до відповідача 1 Ужгородської міської ради, м. Ужгород, Закарпатська область

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестгруп К-3, м. Ужгород, Закарпатська область

про визнання незаконним та скасування п. 1.8. рішення Ужгородської міської ради № 406 від 07.09.2021 року Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок; визнання недійсним Договору оренди землі б/н від 15.09.2021 року; скасування державної реєстрації права користування (оренди) на земельну ділянку з одночасним припиненням права користування (оренди), зобов`язавши повернути її за актом прийому-передачі Ужгородській міській раді

за участю представників учасників процесу:

від позивача: Грабар В.Б. довіреність від 19.05.2022;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

В червні 2022 року Ужгородською окружною прокуратурою в інтересах держави подано позов до Ужгородської міської ради та ТОВ «Інвестгруп К-3» про визнання незаконним та скасування п.1.8. рішення Ужгородської міської ради за №406 від 07.09.2021 про затвердження проекту із землеустрою ТОВ «Інвестгруп-3», щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :70:001:0129 площею 2,5847га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по вул. Миколи Боб`яка, 15 ж з подальшою передачею в оренду; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 15.09.2021 за кадастровим номером :70:001:0129 площею 2,5847 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з подальшою передачею, укладений між Ужгородською міською радою та ТОВ «Інвестгруп К-3» та скасування державної реєстрації права користування (оренди) ОВ «Інвестгруп К-3» на земельну ділянку :70:001:0129 площею 2,5847 га, з одночасним припиненням права користування (оренди), зобов`язавши повернути її за актом прийому-передачі Ужгородській міській раді (а.с.2-8, матеріалів оскарження).

Разом, з даною позовною заявою подано заяву про забезпечення даного позову , згідно якої просить накласти арешт на земельну ділянку за кадастровим номером :70:001:0129 площею 2,5847 га в місті Ужгород по вул. Миколи Бобяка, 15 ж та заборонити будь-яким особам здійснювати будь-які будівельні роботи на такій (а.с.9, матеріалів оскарження).

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 24 червня 2022 року у справі №907/349/22 в задоволенні заяви керівника Ужгородської окружної прокуратури №07.53-104-2507ВИХ-22 від 04.05.2022 (вх. №02.3.1-05/364/22 від 09.06.2022) про забезпечення позову, долученої до матеріалів позовної заяви відмовлено.

Дана ухвала мотивована тим, що прокурором у заяві не обґрунтовано жодним доказом того, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, зазначено, що прокурором не доведено ризик того, що Ужгородська міська рада намагається відчужити спірну земельну ділянку, а орендар має намір на її забудову, відтак констатовано, що прокурор здійснив надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування без урахування тієї мети, яку переслідує інститут забезпечення позову наслідків досягнення такої мети.

Ужгородська окружна прокуратура, не погодившись з винесеною ухвалою подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, ґрунтуються на невірному застосуванні норм процесуального права, а отже, вважає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню, з наступних підстав:

Прокуратура вказує, що умовами договору від 15.09.2021 чітко визначено право забудови (розміщення) орендарем спірної земельної ділянки, відтак у разі будівництва об`єкту нерухомого майна на спірній ділянці реальне припинення права користування земельною ділянкою стане неможливим. Наявність новозбудованих об`єктів нерухомого майна унеможливить подальше виконання органом місцевого самоврядування вимог Земельного кодексу України, щодо обов`язковості проведення земельних торгів, чим зокрема, мотивованим даний позов прокурора.

Також прокурор вказує, що арешт земельної ділянки та заборона здійснювати будівництво на такій ніяким чином не зможе призвести до спричинення збитків, оскільки користування землею за договором оренди не припиняється, а отже вважає, що настання негативних наслідків від незабезпечення позову значно перевищують можливість настання негативних наслідків для відповідачів у разі застосування такого.

Щодо посилання суду на відсутність доказів про те, що Ужгородська міська рада планує продати вищевказану земельну ділянку, вважає необґрунтованим, вказуючи на те, що такому продажу без проведення земельних торгів повинна передувати забудова, на що наголошує прокурор в даній справі.

Вважає, що дане свідчить про наявність дійсного спору між учасниками процесу та реальність загрози виникнення суттєвої шкоди інтересам сторони, яку представляє позивач, здійснюючи конституційну функцію, яка полягає у тому, що забудова земельної ділянки може зробити неможливим відновлення порушених інтересів держави та виконання ймовірного рішення суду по заявленим позовних вимогах.

Відповідно до цього , просить ухвалу місцевого господарського суду від 24 червня 2022 року у даній справі скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення клопотання про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :70:001:0129 площею 2,5847 га в місті Ужгород по вул. Миколи Боб`яка, 15 ж та заборонити будь-яким особам здійснювати будь-які будівельні роботи на такій.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31 серпня 2022 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді Гриців В.М., Зварпич О.В.) поновлено Ужгородській окружній прокуратурі строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Закарпатської області від 24 червня 2022 року у справі №907/349/22 та відкрито апеляційне провадження за такою. Витребувано в Господарського суду Закарпатської області матеріали справи №907/349/22.

14.09.2022 в канцелярію апеляційного суду поступили матеріали оскарження по справі №907/349/22.

В подальшому ухвалою суду від 15 вересня 2022 року у справі №907/349/22 призначено розгляд справи №907/349/22 в судове засідання на 28 вересня 2022 року о 10 год. 45 хв.

В судове засідання 28.09.2022 з`явився прокурор , який підтримав доводи апеляційної скарги, з мотивів наведених в такій.

Відповідачі участі уповноважених представників в судове засідання 28.09.2022 не забезпечили, причин неявки не повідомили.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 243 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи строки розгляду встановлені ч.2 ст. 243 ГПК України, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу по наявних матеріалах.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали оскарження у даній справі і вважає, що у задоволенні апеляційної скарги Ужгородської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 24 червня 2022 у справі №907/349/22 належить відмовити з таких підстав.

За змістом статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується забороною іншим особам, зокрема, вчиняти дії, щодо предмета спору.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки, щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд оцінює обґрунтованість доводів заявника, щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів, щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. Отже, заходи, щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом, лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Таким чином, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близьких за змістом висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись на самих лише припущеннях позивача. Позивач повинен довести наявність обставин для забезпечення позову та необхідності забезпечення судом збалансованості інтересів усіх учасників процесу.

З метою мінімізації можливих зловживань із забезпеченням позову, процесуальним законодавством визначено наступне: по-перше, суду має бути надане підтвердження існування реальної загрози невиконання чи ускладення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; по-друге, забезпечення позову має бути обґрунтованим, тобто заявник повинен обґрунтувати, чому невжиття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, та як саме; по-третє, вид забезпечення позову повинен відповідати позовним вимогам та їхньому обсягу.

При цьому, вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність.

Під час вирішення питання, щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Предметом позову у цій справі є вимоги позивача про визнання незаконним та скасування п. 1.8. рішення Ужгородської міської ради № 406 від 07.09.2021 року Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок; визнання недійсним Договору оренди землі б/н від 15.09.2021 року; скасування державної реєстрації права користування (оренди) на земельну ділянку з одночасним припиненням права користування (оренди), зобов`язавши повернути її за актом прийому-передачі Ужгородській міській раді

Отже, предметом позову є вимога як немайнового характеру так і майнового характеру, а тому у цій справі має досліджуватися обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову, а також питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги, щодо ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (подібну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника, щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, заявник вважає, що відповідно до рішення Ужгородської міської ради №406 від 07.09.2021, відповідачу 2 ТОВ «Інвестгруп К-3» передано в користування земельну ділянку за кадастровим номером :70:001:0129 площею 2,5847 га. В подальшому, на підставі вказаного рішення між Ужгородською міською радою та ТОВ «Інвестгруп К-3» укладено договір оренди землі б/н від 15.09.2021, за умовами якого відповідачу 2 надано у строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості в м. Ужгород по вул. М. Боб`яка, 15ж. При цьому, прокурор зазначає, що при прийнятті оспорюваного рішення органом місцевого самоврядування порушено вимоги ст. ст. 66, 120, 134, 135 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, що свідчить про наявність спірних правовідносин між сторонами та, відповідно, обґрунтованих підстав для вжиття заходів щодо забезпечення позову. Прокурор також звертає увагу, на те, що предметом позову є, зокрема, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 15.09.2021 року за кадастровим номером :70:001:0129 площею 2,5847 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, скасування державної реєстрації права користування (оренди) на земельну ділянку з одночасним припиненням права користування (оренди), зобов`язавши повернути таку за актом прийому-передачі Ужгородській міській раді. Водночас, на переконання прокурора, у разі будівництва об`єкту нерухомого майна на спірній земельній ділянці, реальне припинення права користування нею стане неможливим. Поряд із цим, наявність новозбудованих об`єктів нерухомого майна унеможливить подальше виконання органом місцевого самоврядування вимог Земельного кодексу України, щодо обов`язковості проведення земельних торгів, у зв`язку з чим прокурор вказує на наявність підстав для вжиття судом заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони будь-яким особам здійснювати на такій будівельні роботи.

Як вірно вказано, місцевим господарським судом , що метою накладення арешту на земельну ділянку є заборона її відчуження будь-яким чином в порядку встановленому законодавством.

З матеріалів та обставин справи вбачається, що спірна земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади міста Ужгород в особі Ужгородської міської ради , а в користуванні ТОВ «Інвестгруп-3» на підставі договору оренди земельної ділянки.

Отже, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що відповідач 2 об`єктивно позбавлений можливості будь-яким чином здійснювати відчуження земельної ділянки. При цьому, слід зазначити, що відчуження земельної ділянки комунальної власності здійснюється виключно в порядку та в межах , визначених чинним законодавством України.

Матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову не містять доказів на підтвердження того, що власник земельної ділянки Ужгородська міська рада вчиняє дії, спрямовані на її відчуження.

Крім цього, прокурором не подано належних та допустимих доказів того, що існує реальна загроза здійснення будівництва на спірній земельній ділянці до закінчення розгляду даної справи , а саме наприклад дозволу виданого відповідачу на здійснення відповідного будівництва, а також відсутніми є докази того, що на даний час на спірній земельній ділянці вчиняються підготовчі, будівельні , демонтажні або земельні роботи.

Прокурор, як вірно відмічено місцевим господарським судом у заяві про забезпечення позову просить заборонити будь-яким особам проведення будівельних робіт , що в даному випадку порушуватиме права третіх осіб , які не є стороною даного спору.

Отже, з наведеного вбачається висновок, що сам факт перебування нерухомого майна у власності відповідача і твердження позивача про можливе відчуження майна ще не свідчить про неможливість або утруднення виконання рішення суду в майбутньому, чи неможливість ефективного поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду із даним позовом , що не було достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову місцевим господарським судом.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заявляючи про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову , прокурор не навів обставин та не подав належних доказів, з якими закон пов`язує їх вжиття.

Слід зазначити, що згідно наведених вище положень законодавства, суд забезпечує позов, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Забезпечення здійснюється, коли інші особи можуть чи вчиняють дії, які утруднюють виконання рішення, а із даної заяви та апеляційної скарги не вбачається порушення прав позивача іншими особами.

Частинами 2, 3 статті 13 ГПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 ГПК України, суд апеляційної інстанції вважає підставним висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення поданої Ужгородською окружною прокуратурою заяви про забезпечення позову, з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

З огляду на описані вище встановлені обставини, Західний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду Закарпатської області від 28.09.2022 у справі № 907/349/22 прийнята з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права.

Судові витрати, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 271, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу керівника Ужгородської окружної прокуратури, від 07.07.2022 №07.53-104-4189Вих-22 (вх. № апеляційного суду 01-05/1634/22, 01-05/1647/22, 01-05/1648/22 від 11.07.2022) залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 24 червня 2022 року у справі №907/349/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Ужгородську окружну прокуратуру.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

5. Матеріали оскарження по справі №907/349/22 повернути Господарському суду Закарпатської області.

Повний текст постанови складено та підписано 06.10.2022.

Головуючий суддя І.Б. Малех

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.В. Зварич