ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2022м. ДніпроСправа № 904/1643/22
Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка Д.Є.,представників учасників справи:від позивача: представник не з`явився;

від відповідача-1: представник не з`явився;

від відповідача-2: представник не з`явився;

від третьої особи-1: представник не з`явився,дослідивши матеріали справи № 904/1643/21

за позовом ОСОБА_1

до

1. Колективного підприємства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКЕ МИСЛИВСЬКО-РИБАЛЬСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО",

2. Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_2

про скасування запису,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до господарського суду з позовною заявою від 23.06.2022 за вих. № б/н до Колективного підприємства "Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство" (далі - відповідача-1) та до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок (далі - відповідач-2), у якій позивач просить суд скасувати запис № 16359754 від 13.09.2016 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (частина приміщень першого поверху та підвалу будинку № Б-1 загальною площею 362,50 м. кв) за адресою: АДРЕСА_1 , здійснений державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Александрюк Ганною Вікторівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31361854 від 13.09.2016.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/1643/22 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2022.

Ухвалою від 23.06.2022 позовну заяву залишено без руху. Позивачу запропоновано надати до господарського суду докази сплати судового збору у розмірі 2.481,00 грн та документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів. Крім цього, позивача проінформовано, що він вправі подати належним чином обґрунтовані клопотання про залучення третіх осіб із зазначенням наявності у них юридичного інтересу та вказати, яким саме чином рішення у цій справі вплине на їх права та обов`язки і на боці якої сторони вони беруть участь та про витребування доказів.

28.06.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшла заява сформована в системі "Електронний суд" 28.06.2022 про усунення недоліків разом із квитанцією ІD 7565-4606-9247-4294 від 27.06.2022 на суму 2.481,00 грн в якості доказу сплати судового збору та накладні № 844 від 29.06.2022, №0828 від 29.06.2022 разом з описами вкладень в якості доказів направлення копії позовної заяви і доданих до неї документів на адреси сторін. Оцінивши заяву позивача сформовану в системі "Електронний суд" 28.06.2022 про усунення недоліків і докази надані в якості усунення недоліків, господарський суд визнав, що недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою від 04.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.07.2022. Позивачу запропоновано подати належним чином обґрунтоване клопотання про залучення третьої особи із зазначенням наявності у неї юридичного інтересу та вказати, яким саме чином рішення у цій справі вплине на їх права та обов`язки і на боці якої сторони вона бере участь. У задоволенні заяви про витребування доказів відмовлено.

05.07.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшла заява, сформована в системі "Електронний суд" 04.07.2022 про забезпечення позову, у якій позивач просить суд забезпечити позов шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (у тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціями, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним № 01 (частина приміщень першого поверху та підвалу будинку Б-1 по вул. Троїцькій, 19А у місті Дніпрі загальною площею 362,5 кв. м).

Ухвалою від 07.07.2022 заяву позивача про забезпечення позову від 04.07.2019 повернуто.

11.07.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшла заява, сформована в системі "Електронний суд" 08.07.2022 про забезпечення позову, у якій позивач просить суд забезпечити позов шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (у тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціями, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним № 01 (частина приміщень першого поверху та підвалу будинку Б-1 по вул. Троїцькій, 19А у місті Дніпрі загальною площею 362,5 кв. м).

Ухвалою від 11.07.2022 у задоволенні заяви позивача від 08.07.2022 за вих. № б/н про забезпечення позову відмовлено.

14.07.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, сформоване в системі «Електронний суд» 14.07.2022, у якому позивач просить суд витребувати від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради завірену копію реєстраційної справи № 01 щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 01 щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 01 (частина приміщень першого поверху та підвалу будинку Б-1 по вулиці Троїцька, 19а у місті Дніпрі загальною площею 362,5 кв.м).

26.07.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшли додаткові пояснення до клопотання про витребування доказів, сформоване в системі «Електронний суд» 26.07.2022, у яких позивач просить клопотання про витребування доказів задовольнити.

26.07.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження. Крім цього, від позивача 26.07.2022 через відділ документального забезпечення надійшла заява про проведення засідання за відсутності представника позивача.

Ухвалою від 27.07.2022 дозволено відповідачу-1 та відповідачу-2 подати додаткові пояснення щодо необхідності витребувати реєстраційну справу № 01 щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 01 щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 01 (частина приміщень першого поверху та підвалу будинку Б-1 по вулиці Троїцька, 19а у місті Дніпрі загальною площею 362,5 кв.м). Вирішення клопотання позивача про витребування доказів відкладено. Залучено ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (далі - третя особа-1). Підготовче засідання відкладено до 23.08.2022.

01.08.2022 через відділ документального забезпечення від третьої особи-1 надійшли пояснення щодо позову, в яких третя особа-1 підтримала заявлені позивачем позовні вимоги.

17.08.2022 через відділ документального забезпечення від третьої особи-1 надійшов лист з доказами направлення письмових пояснень відповідачу-1 та відповідачу-2. Оцінивши письмові пояснення, господарський суд встановив, що третя особа-1 скористалася правом на їх подачу і надіслала їх іншим учасникам справи, отже господарський суд визнав за можливе прийняти письмові пояснення до розгляду.

Від позивача 22.08.2022 через відділ документального забезпечення надійшла заява про проведення засідання у відсутність особи, яка бере участь у справі, сформована у системі Електронний суд 22.08.2022.

Ухвалою від 23.08.2022 продовжено підготовче провадження. Підготовче засідання відкладено до 07.09.2022.

Від позивача через відділ документального забезпечення 06.09.2022 надійшла заява про проведення засідання за відсутності особи, яка бере участь у справі, сформоване в системі "Електронний суд" 04.09.2022.

Через відділ документального забезпечення 06.09.2022 від третьої особи-1 надійшло клопотання, сформоване в системі "Електронний суд" 05.09.2022, у якому третя особа-1 просить суд долучити до матеріалів справи копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.09.2016 у ВП № 52218593.

Того ж дня (06.09.2022) від позивача через відділ документального забезпечення надійшла заява, сформована в системі "Електронний суд" 06.09.2022, у якій позивач зазначила, що не заперечує проти задоволення клопотання третьої особи про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою від 07.09.2022 у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено. Закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 20.09.2022.

Через відділ документального забезпечення від позивача 20.09.2022 надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (документ сформований в системі "Електронний суд" 19.09.2022), у зв`язку з тим, що позивач не може забезпечити явку представника та станом на 19.09.2022 не отримав відзиви від відповідачів.

Ухвалою від 20.09.2022 розгляд справи по суті відкладено до 05.10.2022.

Позивач не погодився з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2022 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову та подав апеляційну скаргу. За результатами розгляду апеляційної скарги позивача, Центральний апеляційний господарський суд у постанові від 29.09.2022 апеляційну скаргу позивача на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2022 у справі №904/1643/22 залишив без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2022 у справі № 904/1643/22 залишив без змін.

У судове засідання 05.10.2022 учасники процесу наданим процесуальним правом не скористалися та не забезпечили явку в судове засідання повноважних представників.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на процесуальні строки розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності вказаних представників.

Щодо повідомлення відповідача-1 та відповідача-2 про судове провадження

Як вбачається з матеріалів справи, копії ухвал Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2022 надсилалися відповідачу-1 та відповідачу-2 за адресою: Україна, 49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Старокозацька, будинок 31, за трек-номером 581 та трек-номером 573 відповідно.

Зазначена кореспонденція повернулась на адресу господарського суду без вручення адресату, зокрема, 22.08.2022 з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 157 168, том 1).

Відповідно до частин третьої і сьомої статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Порядок вручення судових рішень визначено у статті 242 ГПК України, за змістом частини 5 якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Частиною одинадцятою статті 242 ГПК України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з положеннями частини 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт 3); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, і які регулюють відносини між ними.

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.

Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику, зокрема, з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Верховний Суд в ухвалі від 11.08.2022 у справі № 916/514/21 зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статей 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, господарський суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що статтями 42, 43 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; а також повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Сторони мають цікавитися станом відомих їм судових проваджень.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частина третя статті 13 ГПК України).

Згідно частини четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

При цьому, відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Правильність адреси місця проживання відповідача-1 та відповідача-2 (адреса у відповідача-1 та відповідача-2 однакова) підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 05.10.2022.

Господарський суд також бере до уваги і те, що ухвали Господарського суду Дніпропетровської області були оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень невідкладно.

Так, суд встановив, що ухвала від 04.07.2022 вважається врученою відповідачу-1 та відповідачу-2 у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, а саме 18.08.2022.

Відповідачу(ам) в ухвалі від 04.07.2022 встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач(і) має(ють) право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України, власні заяви чи клопотання, подання яких передбачене положеннями ГПК України, (у разі наявності), а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 165 ГПК України одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду копія відзиву та доданих до нього документів, в т.ч. заяв чи клопотань, відповідач(і) зобов`язаний(і) надіслати іншим учасникам справи, докази чого надати суду разом з відзивом (розрахунковий чек, опис вкладення до цінного листа).

Крім цього, відповідачу(ам) роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем(ами) відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Отже, строк для подачі відзивів тривав до 02.09.2022.

Станом на 05.10.2022 відзив не надано.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (частина 4 статті 161 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням того, що відповідач не скористався правом на подачу відзиву, господарський суд вирішив справу за наявними матеріалами.

Таким чином об`єктивних обставин, що не залежали від волевиявлення відповідача, та які могли б вплинути на пропуск встановленого процесуального строку на подачу відзиву, не вбачається.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

Як зазначалось вище, з урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

У позовній заяві позивач просить скасувати запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно з реєстраційним № 01, оскільки саме це нерухоме майно з використанням невстановленого на даний час фраудаторного правочину було відчужено відповідачем-1 з метою уникнення відповідальності за борговими зобов`язаннями згідно рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1058/16. Підставою звернення з позовною заявою у даній справі стали саме дії вказаних афілійованих юридичних осіб щодо відчуження майна боржника (відповідача 1) шляхом укладення ним невстановленого фраудаторного правочину, з метою уникнення виконання рішення суду.

Стислий виклад позиції відповідача-1

Відповідач-1 відзив не надав.

Стислий виклад позиції відповідача-2

Відповідач-2 відзив не надав.

Стислий виклад позиції третьої особи-1

Третя особа-1 вважає, що відповідач-1 штучно створив умови власної неплатоспроможності шляхом відчуження нерухомого майна на користь афілійованої юридичної особи, а тому такі дії мають ознаки фраудаторності, оскільки вчинені на шкоду стягувачу.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять такі обставини: наявності / відсутності ознак фраудаторності правочину, на підставі якого вчинено спірний реєстраційний запис; належності / неналежності обраного способу захисту; правомірності заявлених позовних вимог.

Суд встановив, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2016 у справі № 904/1058/16 позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача-1 на користь третьої особи-1 основну заборгованість у розмірі 72.000,00 грн, три проценти річні у розмірі 3.340,59 грн, інфляційні втрати у розмірі 37.640,10 грн, пеню у розмірі 9.904,82 грн, судовий збір у розмірі 1.843,28 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 у справі № 904/1058/16 апеляційну скаргу відповідача-1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2016 у справі № 904/1058/16 задоволено частково. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2016 у справі № 904/1058/16 змінено та стягнуто з відповідача-1 на користь третьої особи-1 основний борг у сумі 72.000,00 грн, три проценти річних у сумі 3.334,68 грн, інфляційні втрати у сумі 37.640,10 грн, пеню у сумі 9.899,90 грн, судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1.843,12 грн. В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2016 у справі № 904/1058/16 залишено без змін.

Загалом у справі № 904/1058/16 з відповідача-1 на користь третьої особи-1 стягнуто 124.717,80 грн.

На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2016 та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 видано наказ на примусове виконання від 07.09.2016.

З листа Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі від 05.03.2021 за №033/14501 (а. с. 27, том 1) стало відомо таке.

Державним виконавцем відділу було прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження, про що винесено постанову від 09.09.2016 № 52218593.

Того ж дня (09.09.2016) державним виконавцем видано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження згідно зі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Більш того, 16.09.2016 видано постанову про звернення стягнення на кошти боржника, з метою повного та фактичного виконання рішення суду.

Того ж дня (16.09.2016) видано постанову про розшук майна боржника. Так, згідно повідомлення ТСЦ 1242 за боржником зареєстровано транспортний засіб, а саме автомобіль ВАЗ 21213, 1996 року випуску, тип кузова Універсал-В, державний номер НОМЕР_1 .

Проте, 13.07.2018 державним виконавцем видано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

При перевірці виконавчого провадження в архіві, виконавчий документ не виявлено, тому у листі зроблено висновок, що виконавче провадження втрачено.

Також у листі зазначено, що Шевченківським відділом державної виконавчої служби буде подано заяву до Господарського суду Дніпропетровської області про видачу дубліката виконавчого документа.

В матеріалах справи № 904/1643/22 наявна інформаційна довідка № 67768193 від 09.09.2016 (а. с. 25 26, том 1) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, з якої вбачається, що об`єкт нерухомого майна № 01, а саме: частина приміщень першого поверху та підвалу будинку Б-1, загальною площею 362,5 кв. м, який розташований за адресою: місто Дніпро, вулиця Троїцька, будинок 19А зареєстрований за відповідачем-1. Право власності відповідача-1 на вказаний об`єкт нерухомого майна виникло на підставі договору купівлі-продажу приміщення серія та номер ААЕ № 762788, ААЕ № 762789, реєстр № 1080 від 06.05.1997.

В матеріалах справи № 904/1643/22 наявна постанова державного виконавця ВП № 52218593 від 09.09.2016 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а. с. 180, том 1), у якій постановлено накласти арешт на все майно, що належить боржнику лише в межах суми боргу (тобто в межах 124.717,80 грн).

Згідно з інформаційною довідкою № 260325549 від 07.06.2021 (а. с. 11 12, том 1) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, з якої вбачається, що об`єкт нерухомого майна № 01, а саме: частина приміщень першого поверху та підвалу будинку Б-1, загальною площею 362,5 кв. м, який розташований за адресою: місто Дніпро, вулиця Троїцька, будинок 19А зареєстрований 13.09.2016 о 13:20:14 год за відповідачем-2.

Того ж дня (13.09.2016), проте через 3,5 год, а саме о 16:43:39 на підставі постанови державного виконавця ВП № 52218593, виданої 09.09.2016 накладено арешт на нерухоме майно відповідача-1, що підтверджується інформаційною довідкою № 68001800 від 14.09.2016 (а. с. 13 14, том 1) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна.

Тобто спірне майно вибуло з власності відповідача-1 до моменту накладення на нього арешту.

Досліджуючи документи у справі № 904/1058/16, які наявні у системі діловодства господарського суду, суд встановив, що ухвалою від 06.09.2021 заяву Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката наказу від 07.09.2016 у справі № 904/1058/16 задоволено. Ухвалено видати дублікат наказу № 904/1058/16 від 07.09.2016, виданого Господарським судом у Дніпропетровської області про стягнення з відповідача-1 на користь третьої особи-1 основного боргу у сумі 72.000,00 грн, трьох процентів річних у сумі 3.334,68 грн, інфляційних втрат у сумі 37.640,10 грн, пеню у сумі 9.899,90 грн, судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1.843,12 грн.

Державний виконавець постановою ВП № 67106101 від 25.10.2021 про розшук майна (а. с. 9 10, том 1) оголосив розшук майна відповідача-1, а саме ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 та ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 .

Ухвалою від 07.06.2022 заяву ОСОБА_3 № б/н від 31.05.2022 про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі №904/1058/16 задоволено. Замінено стягувача - Фізичну особу-підприємця Коваленко Сергія Олексійовича (РНОКПП НОМЕР_5 ) на його правонаступника Фізичну особу-підприємця Коваленко Мирославу Сергіївну (РНОКПП НОМЕР_6 ) за наказом від 07.09.2016, виданим на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2016 та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 у справі № 904/1058/16.

Тобто, позивач стала правонаступником третьої особи-1 і набула прав стягувача за наказом Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2016 у справі №904/1058/16 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 124.717,80 грн.

Досліджуючи документи у справі № 904/1058/16, які наявні у системі діловодства господарського суду, суд також встановив, що ухвалою від 25.08.2022 у справі №904/1058/16 скаргу Фізичної особи-підприємця Коваленко Мирослави Сергіївни б/н від 15.08.2022 на бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральних районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Данченка Олега Миколайовича у справі №904/1058/16 задоволено. Визнано бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральних районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Данченка Олега Миколайовича протиправною. Зобов`язано державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральних районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Данченка Олега Миколайовича розглянути клопотання стягувача від 04.08.2022 та від 07.08.2022 по виконавчому провадженню №67106101 та, в межах наданих йому законом дискреційних повноважень, вчинити ефективні дії та своєчасні виконавчі дії спрямовані на виконання виконавчого документа (наказу №904/1058/16 виданого 07.09.2016 Господарським судом Дніпропетровської області).

Невиконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2016 у справі № 904/1058/16 та відчуження нерухомого майна, яке, на думку позивача, вчинене йому на шкоду як стягувачу, і стало підставою звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом позову позивач визначив скасування запису № 16359754 від 13.09.2016 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (частину приміщень першого поверху та підвалу будинку № Б-1 загальною площею 362,50 м. кв) за адресою: місто Дніпро, вулиця Троїцька, будинок 19А, здійснений державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Александрюк Ганною Вікторівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31361854 від 13.09.2016.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при здійсненні судочинства застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, це запобігання тому, щоб відбулося.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Надаючи правову оцінку належності обраного особою способу захисту, належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.

Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Слід враховувати, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 13.05.1980 у справі "Артіко проти Італії", пункт 32 рішення від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України"), тобто, у кінцевому результаті, ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Абзацом 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003 передбачено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як визначено статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Законодавець у частинах першій та другій статті 4 ГПК України встановив, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої та другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосудця, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За приписами статей 15, 16 ЦК України, статті 20 ГК України способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц).

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19), а також, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (див. постанову від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №916/675/15.

Отже, задоволення позову про скасування запису № 16359754 від 13.09.2016 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (частина приміщень першого поверху та підвалу будинку № Б-1 загальною площею 362,50 м. кв) за адресою: місто Дніпро, вулиця Троїцька, будинок 19А, здійсненого державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Александрюк Ганною Вікторівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31361854 від 13.09.2016 не призведе до поновлення прав позивача на звернення стягнення на спірне майно, оскільки право власності на майно набувається не на підставі реєстраційної дії, а на підставі правочину.

Позивач правильно зазначив, що саме по собі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (без наявності правочину) не може бути тим юридичним фактом, на підставі якого у відповідача-2 виникло право власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 (частина приміщень першого поверху та підвалу будинку Б-1 по вулиці Троїцькій, 19А у місті Дніпро загальною площею 362,5 кв.м) (а. с. 129, том 1), а тому і обраний позивачем спосіб засобу, який стосується лише скасування запису не буде ефективним і не буде спроможним захистити права позивача.

Господарський суд зазначає, що позивач повідомляв суд, що ним (позивачем) готується заява про зміну предмета позову (в частині визнання недійсним правочину) і просив суд оголосити перерву у підготовчому засіданні (клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження (документ сформований в системі «Електронний суд» 26.07.2022) (а. с. 132, том). Суд ухвалою від 27.07.2022 відклав підготовче засідання до 23.08.2022. Більш того, вирішення клопотання позивача про витребування доказів також було відкладено.

Проте і на час розгляду справи по суті (станом на 20.09.2022 (дата у яку розпочато розгляд справи по суті) позивач не змінював предмет позову та не заявляв вимоги про скасування саме матеріально-правової підстави для внесення спірного запису № 16359754 від 13.09.2016 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (частина приміщень першого поверху та підвалу будинку № Б-1 загальною площею 362,50 м. кв) за адресою: місто Дніпро, вулиця Троїцька, будинок 19А, а тому і задоволення клопотання про витребування доказів не сприяло б захисту прав позивача.

Так, приймаючи рішення, господарський суд взяв до уваги положення ч. 4 ст. 164 ГПК України, якою визначено, що до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Позивач мав процесуальну можливість звернутися до суду в межах даної справи із вимогою про визнання правочину, на підставі якого вчинений спірний запис №16359754 від 13.09.2016, та просити суд витребувати такий правочин. Однак, таким правом позивач не скористався.

Оцінюючи обраний позивачем спосіб захисту, господарський суд визнає його неефективним, оскільки скасування спірного реєстраційного запису не усуває матеріально-правову підставу переходу права власності на вищевказане нерухоме майно. При цьому скасування такого запису, не виключає можливості повторної реєстрації того ж права на підставі тієї ж матеріально-правової підстави, яка залишається неусунутою.

Суд також звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною 3 ст. 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, який передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Наведені висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18 та від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18.

Суд звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц про те, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011.

Разом з вищезазначеним відповідно до правових висновків, викладених судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19), а також Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові у справі №922/1474/21 від 02.02.2022, у фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним на підставі пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі статті 234 ЦК України. У такому разі звернення з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

Оскільки правочин, на підставі якого вчинений спірний реєстраційний запис, не є предметом спору, суд не оцінює його відповідність вимогам закону, однак вважає за необхідне надати оцінку обставинам відчуження самого майна та можливої спрямованості (неспрямованості) такого відчуження на шкоду позивачеві (оскільки саме такою є підстава позову).

Так суд встановив, що заборгованість відповідача-1 перед позивачем (який є правонаступником третьої особи-1) складає 124.717,80 грн, з яких основна заборгованість складає 72.000,00 грн.

Спірна заборгованість (124.717,80 грн, з яких основна заборгованість складає 72.000,00 грн) підтверджується Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 у справі № 904/1058/16 і виникла у 2016 році.

Постановою від 09.09.20216 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення (124.717,80 грн). Крім цього, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (відповідачу-1) лише в межах суми боргу.

Тобто, постановою державного виконавця від 09.09.2016 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (відповідачу-1) лише в межах суми боргу, а саме заборонено здійснювати відчуження майна, яке належить відповідачу-1 саме в межах 124.717,80 грн.

Господарський суд бере до уваги, що на момент накладення арешту на все майно відповідача-1 спірне майно не належало відповідачу-1.

Крім того, позивач не довів суду, що підстава на якій змінено власника спірного майна (частина приміщень першого поверху та підвалу будинку № Б-1 загальною площею 362,50 м. кв) за адресою: місто Дніпро, вулиця Троїцька, будинок 19А) є протиправною і такою, що порушує права позивача, виходячи з такого.

Право власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 за відповідачем-2 зареєстровано 13.09.2016 на підставі рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Александрук Ганни Вікторівни про державну реєстрацію прав та обтяжень (індексний номер 31361854). На підставі якого саме провочину вчинено вказану реєстраційну дію заявнику позивач не зазначає. Господарський суд встановив, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірного майна не вказана підстава для державної реєстрації спірного майна, однак предмет спору не стосується питань дійсності / недійсності того правочину, на підставі якого вчинено оспорювану позивачем реєстраційну дію, оскільки позивач позовних вимог про визнання недійсним такого правочину не заявляв.

На підставі постанови державного виконавця ВП № 52218593, виданої 09.09.2016 накладено арешт 13.09.2016 о 16:43:39 на нерухоме майно відповідача-1, що підтверджується інформаційною довідкою № 68001800 від 14.09.2016 (а. с. 13 14, том 1) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна.

На час накладення арешту на нерухоме майно відповідача-1, останній не був власником нерухомого майна (частини приміщень першого поверху та підвалу будинку № Б-1 загальною площею 362,50 м. кв) за адресою: місто Дніпро, вулиця Троїцька, будинок 19А, оскільки 13.09.2016 о 13:20:14 год вказане нерухоме майно було зареєстровано за відповідачем-2, що підтверджується інформаційною довідкою №260325549 від 07.06.2021 (а. с. 11 12, том 1) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна.

Більш того, позивач не надав суду доказів того, що вартість нерухомого майна (частина приміщень першого поверху та підвалу будинку № Б-1 загальною площею 362,50 м. кв) за адресою: місто Дніпро, вулиця Троїцька, будинок 19А відповідає сумі стягнення (124.717,80 грн). Навпаки, очевидною є неспіврозмірність вартості нерухомого майна у місті Дніпрі площею у 362,50 м. кв та заборгованості у розмірі 124.717,80 грн.

Також позивач не обґрунтував того, що сума заборгованості у розмірі 124.717,80 грн не може бути погашена відповідачем-1 за рахунок наявних у нього грошових коштів чи інших активів.

Відтак, позивач не надав суду доказів неправомірності вибуття спірного майна з власності відповідача-1 та не обґрунтував належними доказами порушення своїх прав відповідачами та вчинення останніми дій на шкоду позивачу.

Беручи до уваги усе вище встановлене у сукупності, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є невиправданим, оскільки у кінцевому результаті не буде відповідати вимогам справедливості, а задоволення позовної вимоги не призведе до поновлення прав позивача. При цьому, позивач не довів суду належними доказами порушення своїх прав, оскільки заборгованість відповідача-1 перед позивачем не є співмірною з вартістю об`єкта нерухомого майна (а саме), а арешт накладено лише в межах суми боргу і після вибуття спірного майна з власності боржника (відповідача-1).

Приймаючи рішення у справі, господарський суд, надаючи оцінку розумності, обґрунтованості та адекватності вимог позивача, визнав за потрібне забезпечити збалансованість інтересів сторін та вважає, що позов із заявлених позивачем підстав задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів, викладених у позовній заяві, позивач суду не надав.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників справи суд з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається суд дійшов висновку, що позовні вимоги із зазначених позивачем підстав задоволенню не підлягають.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня його повного складення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 07.10.2022

Суддя С.А. Дупляк