ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

17.10.2022 Справа № 905/606/22

За позовом Підприємства «BETEK GmbH& Co. KG»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія»
простягнення 24 790,50 євро Суддя Хабарова М.В.
Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Підприємство «BETEK GmbH& Co. KG» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про стягнення 24 790,50 євро.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов типового контракту №BS-0003 від 15.01.2019.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.08.2022 на підставі ст.174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву залишено без руху.

17.08.2022 через підсистему «Електроннний Суд» від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку наявністю між сторонами третейської угоди стосовно вирішення всіх спорів між сторонами Міжнародним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України, яка викладена в п. 9.4 умов типового контракту №BS-0003 від 15.01.2019.

22.08.2022 на електронну пошту суду та 23.08.2022 на поштову адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.08.2022 відкрито провадження у справі №905/606/22; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Крім того, у вказаній ухвалі суд запропонував позивачу надати заперечення (письмові пояснення) на клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

У зв`язку з відсутністю знаків поштової оплати та тимчасовим припиненням відправлення поштової кореспонденції в Господарському суді Донецької області, зміст ухвали Господарського суду Донецької області про відкриття провадження у справі №905/606/22 від 26.08.2022 повідомлено сторонам шляхом телефонограм від 26.08.2022.

Телефонограми прийняті представником позивача - адвокатом Бойко А.М. та представником відповідача - адвокатом Львовом А.Л.

Водночас, судом було здійснено підсписку сторін на отримання процесуальних документів електронною поштою по справі №905/606/22, зокрема: позивача на електронні адреси - ІНФОРМАЦІЯ_1 (вказані електронні пошти зазначені представником позивача у поданій до суду позовній заяві), а відповідача - , (вказані електронні пошти зазначені представником відповідача у поданому до суду клопотанні про залишення позовної заяви без розгляду).

До того ж, суд вбачає за необхідне зазначити, що після підписання електронним цифровим підписом судді процесуальних документів по справі, програма «Діловодство спеціалізованого суду» направляє автоматично всім учасникам справи всі процесуальні рішення на їх електронні пошти. При цьому, відомості у програмі «Діловодство спеціалізованого суду» містяться не лише щодо дати доставки, а й щодо часу доставки такого електронного листа.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Як вбачається з автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» ухвала суду про відкриття провадження у справі від 26.08.2022 була доставлена на електронну адресу позивача - 26.08.2022 о 01 год 41 хв, а відповідача - 26.08.2022 о 01 год. 40 хв.

Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (абз. 2 п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у відповідності до господарського процесуального закону ухвала суду від 26.08.2022 є такою, що вручена сторонам 26.08.2022.

Оскільки положеннями Господарського процесуального кодексу України передбачено право та можливість суду направляти учасникам судового процесу процесуальні документи засобами електронного зв`язку (зокрема, шляхом направлення електронного листа на повідомлену учасником справи його електронну адресу), тому суд доставка на електронні пошти сторін ухвали суду від 26.08.2022 є належним в розумінні Господарського процесуального кодексу України повідомленням сторін про розгляд справи №905/606/22 та встановлені судом строки на подання заяв по суті спору.

29.08.2022 через підсистему «Електронний Суд» від позивача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення РНОКПП/ коду ЄДРПОУ до додаткових відомомтей про учасника справи та надання доступу до електронної справи).

01.09.2022 через підсистему «Електронний Суд» від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. У даних запереченнях позивач зазначає, що відсутніть взаємної згоди саме сторін спору на його вирішення комерційним судом (арбітражем), оформленої відповідним арбітражним застередженням, незалежно від попередньої домовленості про це, виключає можливість розгляду спору таким судом. На думку позивача, у разі відсутності такого застереження господарський суд зобов`язаний залишити позов без розгляду лише за наявності волі обох сторін при розгляді конкретного спору третейським судом, оформленої відповідним зверненням до суду. Позивач вказує на те, що ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України гарантує право кожного учасника цивільних відносин на судовий захист, а ст. 20 цього Кодекус визначає, що особа здійснює право на захист на свій розсуд, тобто в даному випадку за вибором позивача. Позивач також зазначає, що наявність угоди та клопотання в перебігу розгляду справи лише однієї із сторін третейської угоди/застереження про залишення позову без розгляду, порушеного з ініціативи відповідача у державному суді, не може вважатися належними і достатніми підставами, які унеможливлюють вирішення справи господарським судом. Крім того, позивач вважає, що відповідач використовує третейське застереження виключно від виконання в натурі грошового зобов`язання за контрактом контракту №BS-0003 від 15.01.2019.

12.09.2022 через підсистему «Електронний Суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Вказане клопотання мотивоване складністю справи та наданням додаткових доказів.

Розглянувши клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи;7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.08.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, враховуючи предмет позову, характер спірних правовідносин, зміст позовних вимог, а також ціну позову, яка у вказаній справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Вказаною нормою передбачено не обов`язок суду, а право перейти до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, яке пов`язане з встановленням обставин після відкриття провадження, які свідчитимуть про наявність підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження (наприклад, складність справи, потреба у проведення судової експертизи, виклик свідків тощо).

Натомість, наведені відповідачем доводи необхідності здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження є, на думку суду, не переконливими та не свідчать про складність справи.

За таких обставин, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про розгляд справи в порядку загального позовного провадження є необґрунтованим та не підлягаю' задоволенню.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626, ч. 1 п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 15.01.2019 між Підприємством «BETEK GmbH& Co. KG», що є юридичною особою за законодавством Німеччини (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» (покупець) було укладено контракт №BS-0003 (далі - Контракт).

Згідно з п. 9.4 Контракту у випадку якщо в результаті розгляду спорів або розбіжностей сторони не дійдуть згоди, такі спори або розбіжності підлягають, передачі на розгляд та остаточне вирішення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (м. Київ), у відповідності до законодавства України.

Кількість арбітрів, із яких складається Арбітражний суд - 3 (три).

Місце проведення засідань Арбітражного суду - м. Київ, Україна.

Мова арбітражного розгляду - російська.

У відповідності до п. 9.6 Контракту сторонами погоджено застосування в процесі розгляду і вирішення спору Регламента Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, матеріального права України.

Пунктом 9.7 Контракту встановлено, що рішення Арбітражного суду є остаточним, не підлягає оскарженю і обов`язкове для обох сторін.

Згідно з ч. 5 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу. Будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Пунктом 1 та 2 ч.1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Частиною другою ст. 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено, що до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном, а також спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України.

За приписами ст. 2 та ч. 1 ст. 7 цього ж Закону «арбітраж» - будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України.

Арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди. Арбітражна угода укладається в письмовій формі. Угода вважається укладеною в письмовій формі, якщо вона міститься в документі, підписаному сторонами, або укладена шляхом обміну листами, електронними повідомленнями, якщо інформація, що міститься в них, є доступною для подальшого використання, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням інших засобів електрозв`язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, або шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, в яких одна із сторін стверджує наявність угоди, а інша проти цього не заперечує. Посилання в угоді на документ, що містить арбітражне застереження, є арбітражною угодою за умови, що угода укладена в письмовій формі і це посилання є таким, що робить згадане застереження частиною угоди.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що:

- суди можуть приймати до свого провадження та розглядати справи з іноземним елементом, однак наведене не стосується тих випадків, коли між сторонами спору укладено арбітражну угоду, яка є дійсною, не втратила чинність та щодо якої не встановлено неможливості її виконання, оскільки суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, зобов`язаний, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу.

- господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди;

- суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2018 по справі № 906/493/16, Верховного Суду від 01.04.2019 по справі №910/4272/18 та від 24.07.2019 по справі №904/3096/18.

У статті 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» встановлено, що ніяке судове втручання не повинно мати місце, крім як у випадках, коли воно передбачене у цьому Законі. Тому питання про неможливість виконання арбітражної угоди вирішується судом виключно у випадках, передбачених статтею 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та статтею ІІ Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10 червня 1958 року).

Так, в ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» встановлено, що суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Нью-Йоркська конвенція 1958 року передбачає, що кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

У пункті 113 Керівництва Секретаріату ЮНСІТРАЛ по Нью-Йоркській конвенції 1958 року зазначається, що відносно арбітражної угоди судами визнавалося, що вона не може бути виконана, якщо арбітражна угода мала «патологічний характер», головним чином у наступних випадках: і) якщо положення арбітражної угоди були складені нечітко і не містили достатньо вказівок, які б дозволили перейти до арбітражного розгляду, та іі) якщо в арбітражній угоді призначалася арбітражна установа, яка не існує. Але суди також можуть застосовувати підхід, спрямований на сприяння арбітражного розгляду, тобто тлумачити нечіткі чи непослідовні формулювання арбітражних угод таким чином, щоб підтримати ці угоди. Переважне право повинно віддаватися наміру сторін врегулювати спір в арбітражному порядку.

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами контракту, зокрема, розділу 9 п.9.4 контракту між позивачем та відповідачем наявна арбітражна угода, а відповідач у першій заяві по справі заперечив проти вирішення спору в господарському суді.

Судом встановлено, що вказана арбітражна угода недійсною не визнавалась, доказів протилежного суду не надано. Обставин того, що арбітражна угода втратила чинність також судом не встановлено.

При цьому, в укладеному сторонами контракті сторони чітко встановили, що спори мають бути розглянутими та вирішеними в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України. Отже, відсутні обставини неможливості виконання арбітражної угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (веб-посилання: https://icac.org.ua/wp-content/uploads/Reglament_ICAC_UA_2022.pdf) встановлено, що питання про наявність правових підстав пред`явлення позову в МКАС вирішує Голова МКАС при прийнятті справи до провадження.

Отже, наявність або відсутність правових підстав для вирішення вказаного спору в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України має вирішуватись Головою МКАС. Господарський суд, до якого пред`явлено позов, вирішує лише питання виконуваності арбітражної угоди з огляду на наявність в ній неточностей або помилок.

При цьому, слід зазначити, що п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України та ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачають саме імперативний обов`язок суду залишити позов без розгляду не просто по факту, що сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду, а саме, якщо будь-яка із сторін цієї угоди, зокрема і відповідач, попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору і не пізніше початку розгляду справи по суті.

Тобто, фактично законодавець дає сторонам можливість як за волевиявленням всіх сторін укласти арбітражу угоду, так і за їх спільним волевиявленням розглядати справу у відповідному господарському суді України, яке виражається в тому, що одна зі сторін угоди передає спір до такого суду і жодна зі сторін вказаної арбітражної угоди не заявляє заперечень проти цього до подання своєї першої заяви щодо суті спору і до початку розгляду справи по суті.

Крім того, п. 4.2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18 роз`яснено, що господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Таким чином, третейська/арбітражна угода про передання спору на розгляд третейського/арбітражного суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист.

Враховуючи встановлені судом обставини, оскільки між сторонами наявна арбітражна угода в п. 9.4 контракту №BS-0003 від 15.01.2019, а від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору, надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, судами така угода не визнана недійсною, такою що втратила чинність, а судом не встановлено неможливості її виконання, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Заперечення позивача судом не приймаються, оскільки реалізація сторонами права на укладення арбітражної угоди щодо передачі спорів, які виникнуть з укладеного ними правочину чи у зв`язку з ним, на розгляд арбітражу не є відмовою від права на звернення до господарського суду, оскільки являє собою вибір сторонами такого правочину одного із способів реалізації права на звернення за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Таким чином, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», враховуючи те, що клопотання про повернення сплаченої суми судового збору позивачем не заявлено, повернення судового збору, не здійснюється до надходження до суду відповідної заяви.

На підставі викладеного та керуючись п. 7 ч. 1 ст. 226, ст.ст. 234, 235, 247, 250 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

2. Задовольнити клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про залишення позовної заяви без розгляду.

3. Позов Підприємства «BETEK GmbH& Co. KG» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про стягнення 24 790,50 євро залишити без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

4. Повідомити сторін, що у зв`язку із закінченням знаків поштової оплати (поштових марок) та у зв`язку із запровадженням дистанційної роботи, через воєнний стан в Україні та небезпеку у місті Харкові, Господарський суд Донецької області не має можливості здійснювати відправку вихідної кореспонденції.

З огляду на зазначене, направлення даної ухвали здійснити шляхом електронного листування на електронні адреси сторін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання та підписання ухвали: 17.10.2022

Суддя М.В. Хабарова