29 вересня 2022 рокуСправа № 921/477/20
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Охотницької Н.В.
за участі секретаря судового засідання Ранецької Л.А.
розглянувши клопотання без номера від 01.09.2022 (вх. № 5829 від 09.09.2022) представника позивача про долучення до матеріалів справи письмових доказів, що підтверджують розмір судових витрат, які понесе сторона та ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 921/477/20
про стягнення 1 846 920 грн заборгованості
за участі представників:
позивача: Суп Мар`яна Богданівна, посвідчення № 706 від 01.06.2012, ордер серія ТР № 081313 від 23.06.2020 (в режимі відеоконверенцзв`язку);
відповідача: Недошитко Олег Іванович, довіреність б/н від 18.05.2022, наказ №ОС-2 від 18.05.2022.
В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.
Суть справи:
В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа № 921/477/20 за позовом Фізичної особи-підприємця Дергуна Ігоря Володимировича до приватного підприємства "Білявинці" про стягнення 1 846 920 грн боргу по договору оренди транспортних засобів від 03.07.2017.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 30 серпня 2022 року позов задоволено та вирішено стягнути з Приватного підприємства "Білявинці", вул. Студинського, 7, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область,47772 (юридична адреса), вул. Медова, 12-А, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46008 (фактична адреса), ідент. код 30811807 на користь Фізичної особи-підприємця Дергуна Ігора Володимировича, с. Білявинці, Бучацький район, Тернопільська область, 48471, ідент. код НОМЕР_1 - 1 846 920 (один мільйон вісімсот сорок шість тисяч дев`ятсот двадцять) грн заборгованості, 27703 (двадцять сім тисяч сімсот три) грн 80 коп. в повернення сплаченого судового збору та 4903 (чотири тисячі дев`ятсот три) грн 20 коп. витрат, пов`язаних із розглядом справи.

09 вересня 2022 року на адресу Господарського суду Тернопільської області від представника позивача адвоката Суп М.Б. надійшло клопотання без номера від 01.09.2022 (вх. № 5829 від 09.09.2022) згідно якого просить суд в порядку ст. 129 ГПК України долучити до матеріалів справи письмові докази акт приймання-передачі наданих послуг від 01.09.2022 на підтвердження розміру судових витрат витрат на професійну правничу допомогу адвоката Суп Мар`яни Богданівни у справі № 921/477/20, які понесе відповідач та ухвалити додаткове рішення про стягнення з Приватного підприємства "Білявинці" на користь Фізичної особи-підприємця Дергуна Ігоря Володимировича судових витрат витрат на професійну правничу допомогу адвоката Суп Мар`яни Богданівни у розмірі 42 176,00 грн.

Розпорядженням заступника керівника апарату Господарського суду Тернопільської області від 09 вересня 2022 року, у зв`язку із перебуванням судді Бурди Н.М. у відпустці, відповідно до п.2.3.47 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду клопотання представника позивача без номера від 01.09.2022 (вх. № 5829 від 09.09.2022) призначено повторний автоматизований розподіл справи № 921/477/20, за результатами якого визначено суддю Охотницьку Н.В.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 12 вересня 2022 року прийнято до розгляду клопотання без номера від 01.09.2022 (вх. № 5829 від 09.09.2022) представника позивача про долучення до матеріалів справи письмових доказів, що підтверджують розмір судових витрат, які понесе сторона та ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 921/477/20 та призначено судове засідання у справі № 921/477/20 для розгляду клопотання на 19 вересня 2022 року о 11:00 год.

15 вересня 2022 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання від 15.09.2022 (вх. № 6034 від 15.09.2022) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 921/477/20.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року клопотання від 15.09.2022 (вх. № 6034 від 15.09.2022) задоволено та постановлено здійснювати судове засідання у цій справі в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

19 вересня 2022 року через канцелярію суду відповідачем подано заяву (клопотання) з процесуальних питань №1/(10)/19092022 від 19.09.2022 (вх. № 6095), згідно якого просить суд визнати поважними причини та продовжити на необхідний і достатній час процесуальний строк для подання відповідачем заперечень проти клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі та перенести (на розсуд суду: відкласти чи оголосити перерву, - з урахуванням фактичних та правових підстав) на пізніший термін судове засідання щодо розгляду клопотання позивача без номера від 01.09.2022 (вх. № 5829 від 09.09.2022) про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі та вирішити процесуальні питання, викладені у даній заяві (клопотанні), шляхом постановлення судом ухвали.

За наслідками проведеного судового засідання 19 вересня 2022 року, враховуючи принципи рівності та змагальності сторін, зокрема для надання можливості відповідачу надати заперечення проти клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, оскільки останній не мав можливості вчасно ознайомитися із матеріалами справи та підготувати свої заперечення, беручи до уваги критерії розумності строку згідно практики Європейського суду з прав людини, суд визнав поважними причини пропуску строку для подання заперечень проти клопотання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в тому числі клопотання про зменшення розміру судових витрат, продовжив строк для його подання та оголосив перерву у судовому засіданні до 26 вересня 2022 року о 10:00 год., про що постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 19.09.2022.

23 вересня 2022 року відповідачем подано заяву (клопотання) з процесуальних питань №1/(12)/23092022 від 23.09.2022 (вх. № 6276 від 26.09.2022) з приводу заперечень проти задоволення клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі, а також нерозумності та не співмірності заявленого розміру судових витрат.

За наслідками проведеного судового засідання 26 вересня 2022 року, для надання можливості представнику позивача ознайомитися із заявою (клопотанням) з процесуальних питань №1/(12)/23092022 від 23.09.2022, оскільки останню представник позивача станом на 26.09.2022 не отримав, враховуючи принципи рівності та змагальності сторін, беручи до уваги критерії розумності строку згідно практики Європейського суду з прав людини, суд оголосив перерву у судовому засіданні до 29 вересня 2022 року о 15:00 год., про що постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 26.09.2022.

28 вересня 2022 року на електронну адресу суду та аналогічні за змістом 29 вересня 2022 року через канцелярію суду від представника позивача надійшли заперечення від 28.09.2022 за вх. № 6381 на заяву (клопотання) з приводу процесуальних питань ПП "Білявинці" №1(12)/23092022 від 23.09.2022.

В призначене на 29 вересня 2022 року прибув представник відповідача та представниця позивача присутня в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представниця позивача в судовому засіданні 29.09.2022 підтримала клопотання без номера від 01.09.2022 (вх. № 5829 від 09.09.2022) про долучення до матеріалів справи письмових доказів, що підтверджують розмір судових витрат, які понесе сторона та ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі в повному обсязі. Однак, залишила судове засідання в режимі відеоконференцзв`язку до його завершення, вказавши свої суб`єктивні причини та зазначила, що всі свої доводи і заперечення виклала у запереченнях від 28.09.2022 за вх. № 6381 на заяву (клопотання) з приводу процесуальних питань ПП "Білявинці" №1(12)/23092022 від 23.09.2022.

Представник відповідача заперечив проти задоволення клопотання позивача про долучення до матеріалів справи письмових доказів, що підтверджують розмір судових витрат, які понесе сторона та ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат з підстав, викладених у письмових запереченнях, які містяться в заяві (клопотанні) №1/(12)/23092022 від 23.09.2022.

У судовому засіданні 29.09.2022 суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 29.09.2022 про доручення до матеріалів клопотання без номера від 01.09.2022 (вх. № 5829 від 09.09.2022) представника позивача.

Розглянувши клопотання без номера від 01.09.2022 (вх. № 5829 від 09.09.2022), заслухавши всі доводи та заперечення представників сторін в судових засіданнях, оцінивши та дослідивши докази на які посилаються сторони, господарський суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу (надалі - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Так, як уже зазначалось вище, 09 вересня 2022 року на адресу Господарського суду Тернопільської області від представника позивача адвоката Суп М.Б. надійшло клопотання без номера від 01.09.2022 (вх. № 5829 від 09.09.2022) згідно якого просить суд в порядку ст. 129 ГПК України долучити до матеріалів справи письмові докази акт приймання-передачі наданих послуг від 01.09.2022 на підтвердження розміру судових витрат витрат на професійну правничу допомогу адвоката Суп Мар`яни Богданівни у справі № 921/477/20, які понесе відповідач та ухвалити додаткове рішення про стягнення з Приватного підприємства "Білявинці" на користь Фізичної особи-підприємця Дергуна Ігоря Володимировича судових витрат витрат на професійну правничу допомогу адвоката Суп Мар`яни Богданівни у розмірі 42 176,00 грн.

У свою чергу, відповідач звернувся до суду із заявою (клопотанням) з процесуальних питань №1/(12)/23092022 від 23.09.2022, яка зареєстрована канцелярією суду 26.09.2022 за вх. № 6276, у якій посилається на відсутність підстав для розгляду судом клопотання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі та про залишення його без розгляду, у зв`язку із недотриманням ч.8 ст. 129 ГПК України.

Зокрема, відповідач вказує на дві умови, які на його думку не дотримані позивачем та слугують підставою для залишення клопотання без номера від 01.09.2022 (вх. № 5829 від 09.09.2022) про ухвалення додаткового рішення без розгляду. Так, зокрема на відсутність письмової заяви/клопотання позивача, поданої до закінчення судових дебатів у справі щодо подання (наміру подання) доказів судових витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення суду, а також на те, що позивачем пропущений 5-денний строк, передбачений ч.8 ст. 129 ГПК України, який з урахуванням того, що рішення суду у цій справі ухвалено 30.08.2022 та правил обчислення процесуальних строків, встановлених ст. 116 ГПК України, сплив 05.09.2022 (з урахуванням, що останній день строку 04.09.2022 припало на вихідний день), і на його думку, дата на конверті 06.09.2022 на відбитку календарного штемпеля відділення поштового зв`язку АТ "Укрпошти" м. Чортків Тернопільської області слугує доказом того, що поштове відправлення (клопотання позивача) було подано для пересилання саме 06.09.2022, відтак позивачем пропущено встановлений ч.8 ст. 129 ГПК України строк.

Однак такі твердження відповідача спростовуються наступним.

Із змісту позовної заяви від 23.06.2020 вбачається, що позивач зазначив про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, в тому числі про розмір очікуваних витрат на правничу допомогу.

Крім того, у судовому засіданні 30.08.2022 представник позивача зазначала про те, що заява про розподіл судових витрат разом із доказами, що підтверджують їх розмір буде подано стороною у строк, визначений Господарським процесуальним кодексом України, що знайшло підтвердження у протоколі судового засідання від 30.08.2022 (інтервал звукозапису судового засідання з 17:30 хв. до 19:00 хв.), який прослуханий судом разом із присутніми представниками сторін у судовому засіданні 29 вересня 2022 року.

Окрім того, із пояснень, що містяться у заперечення від 28.09.2022 (вх. № 6381) представника позивача, вбачається, що під час розгляду справи по суті, а саме в судовому засіданні 11.08.2022, у вступному слові, представником позивача адвокатом Суп М.Б. в порядку, визначеному абз.2 ч.8 ст. 129 ГПК України заявлено про подання доказів, що підтверджують розмір понесених стороною витрат позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката після ухвалення рішення по суті позовних вимог, що також відображено у "вступному слові" позивача від 23.06.2022 викладеному письмово та зареєстрованому канцелярією суду за вх. № 4167 від 30.06.2022, що міститься в матеріалах справи.

Більше того, суд звертає увагу, що положеннями ст. ст. 129, 169 ГПК України не передбачено обов`язку письмової форми заяви щодо подання стороною доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, а лише встановлено обов`язок зробити про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів.

До того ж нормами Господарського процесуального кодексу України визначено, що заяви, клопотання і заперечення подаються у письмовій або усній формі. У випадку, визначеному цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки у письмовій формі (ч. 2 ст. 169 ГПК України). При цьому, окремі випадки дотримання обов`язкової письмової форми заяви чи клопотання встановлені Господарським процесуальним кодексом України.

Щодо недотримання встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України 5-денного строку для подання заяви/клопотання, то суд відзначає наступне.

Так, зокрема згідно з пунктами 3.1.2.1., 3.1.2.2. Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого та введеного в дію наказом УДП ПЗ "Укрпошта" 12 травня 2006 №211 (далі - Порядок №211) при прийманні рекомендованого поштового відправлення працівник зв`язку наклеює штриховий кодовий ідентифікатор відповідного зразка вгорі ліворуч адресного боку відправлення (у разі відсутності місця під адресою відправника, як виняток на вільному місці адресного боку).

Про прийняте для пересилання рекомендоване поштове відправлення відправнику видається касовий чек або розрахункова квитанція. У розрахунковій квитанції зазначається: порядковий номер розрахункової квитанції; номер поштового відправлення (через дріб після номера квитанції), вид поштового відправлення, особлива відмітка, якщо рекомендоване відправлення подається з повідомленням про вручення, з відміткою "Судова повістка", "Вручити особисто"; місце призначення; його маса; сума плати за пересилання тощо. У визначеному місці розрахункової квитанції проставляється відбиток календарного штемпеля. Касовий чек повинен містити таку саму інформацію, за виключенням номера розрахункової квитанції.

З наведеного вбачається, що приймання рекомендованого поштового відправлення у відділенні поштового зв`язку починається з наклеювання на рекомендоване поштове відправлення штрихового кодового ідентифікатору. При цьому, штриховий кодовий ідентифікатор дає змогу отримати відомості про рух поштового відправлення на офіційному веб-сайті УДП ППЗ "Укрпошта".

Перевіркою на вказаному веб-сайті відомостей щодо рекомендованого листа із штриховим кодовим ідентифікатором № 140, зазначеним у фіскальному чеку ПАТ "Укрпошта" від 05.09.2022, встановлено, що поштове відправлення подано до відділення поштового зв`язку 05.09.2022. Указана інформація також міститься у витязі із офіційного веб-сайту УДП ППЗ "Укрпошта" з інформацією про відстеження цього поштового відправлення.

Таким чином, суд, з врахуванням наведеного вище вважає, що долучена копія фіскального чеку ПАТ "Укрпошта" від 05.09.2022 разом із копією конверта, на якому міститься інформація щодо рекомендованого листа із штриховим кодовим ідентифікатором № 140, за яким суд встановив, що відправлення рекомендованого листа за цим кодом (а вміст листа не ставиться відповідачем під сумнів, лише заперечується час відправлення) надіслано на адресу Господарського суду Тернопільської області 05.09.2022.

Разом з тим, представник відповідача в судовому засіданні 29.09.2022 стверджував з посиланням на ч. 1 ст. 221 ГПК України про пропуск встановленого строку для подання доказів про розмір судових витрат та відсутність заяви із зазначенням поважності пропуску встановленого строку для подання таких доказів.

Однак, як з`ясовано судом у судовому засіданні 29.09.2022 згідно наданих представницею позивача пояснень щодо поважності причин неподання до закінчення судових дебатів у справі доказів, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, остання обґрунтувала у судовому засіданні 30.08.2022 неможливість подання таких доказів, оскільки не могла передбачити і визначити кількість судових засідань у справі та кінцевий результат вирішення даної справи і як наслідок визначити точну суму, яка підлягає до стягнення, як понесені судові витрати.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд констатує, що представником позивача при поданні клопотання без номера від 01.09.2022 (вх. № 5829 від 09.09.2022) про долучення до матеріалів справи письмових доказів, що підтверджують розмір судових витрат, які понесе сторона та ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 921/477/20 дотримано вимоги ч.8 ст. 129 ГПК України.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як визначено Об`єднаною Палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19 "за змістом п.1 ч.2 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою".

Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано договір на надання правничої допомоги у господарській справі від 31.01.2020, розрахунок витрат для надання правничої допомоги адвоката від 23.06.2020 (додаток до Договору від 31.01.2020), акт приймання-передачі наданих послуг від 23.06.2020. Зазначені документи долучені до позовної заяви від 23.06.2020. Детальний опис наданих послуг, їх виду, часу, затраченого на їх надання, вартості та порядку формування такої вартості визначено в акті прийому-передачі наданих послуг від 01.09.2022, який долучено до клопотання без номера від 01.09.2022 (вх. № 5829 від 09.09.2022).

Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом Суп М.Б. професійної правничої допомоги позивачу у даній справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Із матеріалів справи вбачається, що договір про надання правничої допомоги у господарській справі від 31.01.2020, підписаний Дергуном Ігорем Володимировичем (клієнт) та адвокатом Суп Мар`яною Богданівною (адвокат). Відповідно до пункту 1.1 даного договору адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу у справі господарського судочинства про стягнення заборгованості за договором оренди транспортних засобів у всіх судових інстанціях.

Пунктом 4.1 даного договору передбачено, що за послуги за п.1.1 даного договору клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) за домовленістю відповідно до розрахунку витрат для надання правничої допомоги адвоката, що є Додатком до даного Договору, але розмір гонорару не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі адвоката: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також під час ознайомлення з матеріалами справи в суді та складання процесуальних документів (документів по суті), згідно розрахунку судових витрат, що є додатком до даного Договору. При цьому вартість години участі адвоката не може бути меншою 700 (сімсот) гривень за одне судове засідання або один процесуальний документ чи документ по суті справи.

Як вбачається із Акту від 01 вересня 2022 року приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 31 січня 2020 року адвокатом Суп Мар`яною Богданівною було надано правничу допомогу фізичній особі підприємцю Дергун Ігорю Володимировичу в справі господарського судочинства № 921/477/20 за позовом фізичної особи-підприємця Дергуна Ігоря Володимировича до Приватного підприємства "Білявинці" про стягнення 1 846 920 грн заборгованості, яка включає: складання позовної заяви та додатків до неї 1056*5=5280 (п`ять тисяч двісті вісімдесят) гривень; складання відповіді на відзив 1056*2=2112 (дві тисячі сто дванадцять) гривень; підготовка та подання до суду заперечення на клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи та витребування доказів; клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та витребування доказів 1056*2=2112 (дві тисячі сто дванадцять) гривень; участь адвоката у 12-ти судових засіданнях в суді І інстанції (Господарському суді Тернопільської області) по розгляду справи господарського судочинства № 921/477/20 за позовом фізичної особи-підприємця Дергуна Ігоря Володимировича до Приватного підприємства "Білявинці" про стягнення 1 846 920 грн заборгованості 1056*12=12 672 (дванадцять тисяч шістсот сімдесят дві) гривні; премія адвокату за рішення прийняте в користь клієнта 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Згідно п.2 Акту вартість наданих послуг становить всього 42 176 (сорок дві тисячі сто сімдесят шість) гривень.

Дослідивши надані позивачем докази витрат на професійну правничу допомогу у відповідності до ст. 86 ГПК України, з врахуванням висновків Об`єднаної Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, де зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу), суд вважає надані докази такими, що підтверджують витрати позивача на професійну правничу допомогу.

Водночас, суд враховуючи висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначає наступне.

Як уже вказував суд, частиною 4 статті 126 ГПК України визначені критерії, за якими розподіляються витрати на професійну правничу допомогу. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідач скористався правом, передбаченим ч. 5 ст. 126 ГПК України та надав клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

Так, зокрема відповідач посилається на нерозумність та не співмірність заявленого розміру судових витрат, порядку обчислення гонорару і його загального розміру, вказуючи при цьому на допущену в Акті рахункову (арифметичну) помилку при обчисленні розміру погодинного гонорару адвоката, а саме: вартість 1 години послуг адвоката обчислена із 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тоді як п.4.1 Договору передбачено, що розмір гонорару не може перевищувати 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину роботи адвоката. Відтак вважає, що позивачем безпідставно завищено витрати на професійну правничу допомогу на 4 519,20 грн.

Окрім того зазначає, що позовна заява (вх. № 550 від 17.07.2020) включає 7 аркушів стандартного тексту, виклад підстав позову займає 5-ть аркушів, тому підготовка на подання позовної заяви не потребувала від адвоката витрат 5 годин продуктивного часу своєї роботи, а відповідь на відзив не потребувала 2 години часу. Вважає, що виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат, в загальній кількості достатнім, об`єктивним і співмірним зі складністю справи є затрачений час в обсязі 3 години.

Також відповідач, серед іншого, у поданому клопотанні вказує на те, що сума витрат на професійну правничу допомогу є значно завищеною у частині участі адвоката Сум М.Б. у 12-ти судових засіданнях по справі. При цьому посилається на те, що у проміжку часу з моменту відкриття провадження у справі (21.07.2020) до часу, коли справу відповідно до закону мало бути розглянуто та винесено рішення (06.09.2021) у справі, були проведені 6 судових засідань за участі представника позивача адвоката Суп М.Б, що тривали у загальному 3,3 години. А така велика кількість судових засідань, на думку відповідача, зумовлена недотриманням судом визначених законом строків розгляду справи.

Не погоджується відповідач і із тим, що розмір погодинної оплати послуг погоджений між позивачем та адвокатом Суп М.Б. відповідає справедливості, добросовісності та розумності та вважає, що вартість 1 години роботи (праці, послуг) адвоката у Тернопільській області оцінково становить близько 125 грн/год, відтак, на думку відповідача, можна вважати розумними, співмірними та доведеними витрати, понесені позивачем та отримання професійної правничої допомоги, наданої адвокатом Суп М.Б у цій справі, в розмірі 787 грн 50 коп., в тому числі: 375 грн 00 коп. (3 год * 125/год) за підготовку позовної заяви, а також інших заяв по суті та з процесуальних питань; 412 грн 50 коп. (3,3 год*125 грн/год) за участь у 6-ти судових засіданнях.

З огляду на наведені вище заперечення відповідача, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

За статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач заявив до стягнення з відповідача 22 176, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу (згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 01.09.2022).

Для розрахунку витрат для надання правничої допомоги адвоката, позивач посилається на п. 4.1. Договору від 31.01.2020 та Додаток до цього Договору, де зокрема п.4.1 Договору передбачено, що за послуги за п.1.1 даного договору клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) за домовленістю відповідно до розрахунку витрат для надання правничої допомоги адвоката, що є Додатком до даного Договору, але розмір гонорару не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі адвоката: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також під час ознайомлення з матеріалами справи в суді та складання процесуальних документів (документів по суті), згідно розрахунку судових витрат, що є додатком до даного Договору. При цьому вартість години участі адвоката не може бути меншою 700 (сімсот) гривень за одне судове засідання або один процесуальний документ чи документ по суті справи.

При цьому, у Додатку до Договору визначено, що виходячи із зазначеного розміру прожиткового мінімуму та часу, протягом якого адвокат Суп М.Б. вчиняла дії безпосередньо пов`язані із наданням правової допомоги у конкретній справі, граничний розмір на правничу допомогу за 1 годину становить 1056 грн (2102*50:100=1056).

Згідно ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2020 рік" установлено, що з січня 2020 року прожитковий мінімум на працездатних осіб становить 2 102,00 грн.

За положеннями п. 4 ст. 1, ч. ч. 3, 5 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Отже розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, однак суд має оцінити рівень адвокатських витрат з урахуванням того, чи є їх сума обґрунтованою.

Суд зауважує, що саме умовами Договору на надання правничої допомоги від 31 січня 2020 року сторонами (клієнтом та адвокатом) визначено, що розмір гонорару адвоката не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб та вартість години участі адвоката не може бути меншою 700 (сімсот) гривень за одне судове засідання або один процесуальний документ чи документ по суті справи.

Таким чином, враховуючи умови Договору від 31.01.2020 та беручи до уваги, що Законом України "Про державний бюджет на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб 2 102,00 грн, суд вважає, що розмір гонорару з розрахунку 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб є необґрунтованим та має становити 2102*40:100 = 840,80 грн, а не 1 056,00 грн, як визначено позивачем.

Щодо незгоди відповідача з участю адвоката Суп М.Б. у 12-ти судових засіданнях по справі та відповідно покладення на нього таких витрат та зазначенням, що у справі були проведені 6 судових засідань за участі представника позивача адвоката Суп М.Б, що тривали у загальному 3,3 години, то такі твердження суд оцінює критично, з огляду на наступне.

Присутність адвоката Суп М.Б. у судових засіданнях: 27.08.2020, 01.10.2020, 22.10.2020, 16.09.2021, 21.10.2021, 11.11.2021, 09.03.2022, 19.05.2022, 26.05.2022, 23.06.2022, 30.06.2022, 28.07.2022, 11.08.2022, 30.08.2022 зафіксовано у протоколах судових засідань, що спростовує твердження представника відповідача про участь адвоката Суп. М.Б. у 6- ти судових засіданнях.

Разом з тим, у частині першій статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що іншими видами правової допомоги є види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Таким чином, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта відтак, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Отже, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.

Такі етапи представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. Тобто, такі дії як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта.

З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Такі висновки суду узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.

Таким чином, враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, де в пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а тому беручи до уваги граничний розмір погодинної оплати послуг адвоката, який визначений у п.4.1. Договору від 31.01.2020 суд вважає, що розмір гонорару за участь адвоката Суп М.Б. у 12-ти судових засіданнях становить 840,80*12= 10 089,60 грн.

Також безпідставними є доводи відповідача про не співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із затраченим часом на підготовку заяв по суті та з процесуальних питань у справі із урахуванням критеріїв реальності, з посиланням на статистичні дані та розмір середньої заробітної плати по Україні, і як наслідок, можливості вважати розумними, співмірними та доведеними витрати, понесені позивачем на отримання професійної правничої допомоги, наданої адвокатом Суп М.Б у цій справі в розмірі 787 грн 50 коп., оскільки такі доводи та розрахунок виконаних робіт чи наданих послуг вказані відповідачем є лише суб`єктивним баченням відповідача, при тому, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу доводити обґрунтованість їх ринкової вартості, постанова Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в якості премії за рішення прийняте в користь клієнта (за позитивне рішення), суд відзначає наступне.

Так, пунктом 4.2. Договору сторони узгодили, що у випадку позитивного рішення по справі, клієнт може виплатити адвокату премію.

Отже, сторони у договорі про надання правової допомоги погодили, що винагорода адвоката за надання правової допомоги відбувається у формі як "основного гонорару", так і "додаткового гонорару", (премію) так званого "гонорару успіху". У теорії "гонорар успіху" - це договірна форма оплати юридичних послуг (роботи адвоката), яка здійснюється лише у випадку отримання адвокатом певного правового результату передбаченого договором про надання правової допомоги з клієнтом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 висловлено наступну правову позицію: "Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.".

Отже, "гонорар успіху" може включатись до витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу. Водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Так, відповідно до ч.6 статті 129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Оскільки сума премії/"гонорару успіху" передбачалась п.4.2 Договору про надання правової допомоги, що був укладений 31.01.2020, а попередній розрахунок суми судових витрат позивачем було подано 17.07.2020 разом з позовною заявою від 23.06.2020, в якому сума витрат на правничу допомогу була вказана в розмірі 10 560,00 грн без суми премії / "гонорару успіху", тобто позивач при попередньому визначенні витрат однозначно міг передбачити витрати на "гонорар успіху" або вказати про можливість їх стягнення у випадку позитивного рішення суду, а розмір витрат разом із "гонораром успіху" істотно перевищує ті, що були заявлені в попередньому розрахунку, суд вважає, що у стягненні з відповідача премії в розмірі 20 000,00 грн слід відмовити з підстав недоведеності того, що позивач не міг передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин (ст. 7 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, за приписами чинного законодавства принцип змагальності (ст. 13 Господарського процесуального кодексу України) та принцип рівності сторін (ст. 7 Господарського процесуального кодексу України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Враховуючи зазначене вище у сукупності, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, ураховуючи те, чи були вони фактично понесені стороною, на думку суду є доведеними та підлягають задоволенню та стягненню з відповідача - Приватного підприємства "Білявинці" витрати, понесені позивачем на отримання професійної правової допомоги, наданої адвокатом Суп М.Б., в розмірі 17 656,80 грн (4 204,00 грн за складання позовної заяви та додатків до неї; 1 681,60 грн за складання відповіді на відзив; 1 681,60 грн підготовка та подання до суду заперечення на клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи та витребування доказів; за клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та витребування доказів, 10 089,60 грн за участь адвоката у 12-ти судових засіданнях в Господарському суді Тернопільської області), тоді як у частині стягнення 4 519,20 грн гонорару та 20 000,00 грн премії (додаткового гонорару) слід відмовити.

Враховуючи зазначене вище та керуючись статтями 3, 13, 14, 42, 123, 124, 126, 129, 221, 237, 238, 240, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Клопотання без номера від 01.09.2022 (вх. № 5829 від 09.09.2022) представника позивача про долучення до матеріалів справи письмових доказів, що підтверджують розмір судових витрат, які понесе сторона та ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 921/477/20 задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Білявинці", вул. Студинського, 7, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область, 47772, на користь Фізичної особи-підприємця Дергуна Ігоря Володимировича, с. Білявинці, Бучацький район, Тернопільська область, 48471, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 656 (сімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят шість) грн 80 коп.

3. В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

4. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Копію додаткового рішення направити:

- Фізичній особі-підприємцю Дергун Ігорю Володимировичу, с. Білявинці, Бучацький район, Тернопільська область, 48471;

- Приватному підприємству "Білявинці", вул. Медова, 12-А, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46008 (фактична адреса) рекомендованою кореспонденцією.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне додаткове рішення складено та підписано 05.10.2022.

Суддя Н.В. Охотницька