ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" вересня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/818/22

За позовом: Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Пароходна, буд.28, код ЄДРПОУ - 01125821, електронна адреса: )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙН-ТРАНСШИПМЕНТ» (54003, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, буд.129В, кв.36, код ЄДРПОУ - 41071408, електронна адреса: )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Богомолова В.С.

Представники сторін:

Від позивача: Вишневська Г.В. - в порядку самопредставництва;

Від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Приватне акціонерне товариство (далі - ПрАТ) «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ГРЕЙН-ТРАНСШИПМЕНТ» про стягнення заборгованості у розмірі 2 260 172 грн 86 коп., 3% річних у розмірі 17 660 грн 94 коп., пені у розмірі 119 011 грн 26 коп., інфляційних втрат у розмірі 139 497 грн 87 коп.

Ухвалою суду від 13.05.2022р. прийнято позовну заяву ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» до розгляду та відкрито провадження у справі №916/818/22, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.06.2022р.

Ухвалою суду від 24.06.2022р. відкладено підготовче засідання на 14.07.2022р.

14 липня 2022р. до Господарського суду Одеської області надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» просить стягнути з ТОВ «ГРЕЙН-ТРАНСШИПМЕНТ» заборгованість у розмірі 7 784 209 грн 18 коп., 3% річних у розмірі 60 046 грн 80 коп., пеню у розмірі 612 400 грн 87 коп., інфляційні втрати у розмірі 526 634 грн 98 коп.

Ухвалою суду від 14.07.2022р. відкладено підготовче засідання на 04.08.2022р. Ухвалою суду від 04.08.2022р. відкладено підготовче засідання на 25.08.2022р. Ухвалою суду від 25.08.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 15.09.2022р. Ухвалою суду від 15.09.2022р. відкладено судове засідання на 29.09.2022р.

Позивач - ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО», підтримує позовні вимоги в редакції заяви про збільшення позовних вимог, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та поясненнях, що надійшли до суду 13.09.2022р.

Відповідач - ТОВ «ГРЕЙН-ТРАНСШИПМЕНТ», своїм правом на судовий захист не скористався, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Відповідач про розгляд справи №916/818/22 повідомлений належним чином, що підтверджується клопотаннями про відкладення судових засідань у справі №916/818/22 до закінчення воєнного стану: №8396/22 від 19.05.2022р., №12691/22 від 11.07.2022р., №14808/22 від 29.07.2022р., №16662/22 від 18.08.2022р., №18468/22 від 05.09.2022р., №20563/22 від 23.09.2022р.

Досліджуючи клопотання відповідача про відкладення судових засідань у справі №916/818/22 з підстав введення воєнного стану на території України Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX) з подальшим продовженням, у зв`язку із безпосередньою близькістю бойових дій до м. Миколаєва, де знаходиться відповідач, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.1 Закону України «Про правий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 10 зазначеного Закону встановлено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

При цьому, ст.3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Однак, посилання лише на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для відкладення розгляду справи без зазначення конкретних обставин, без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу ТОВ «ГРЕЙН-ТРАНСШИПМЕНТ»

Зокрема, судом не встановлено обставин, що перешкоджали відповідачу приймати участь в судових засіданнях, призначених у справі №916/818/22, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за участю законного представника - директора ОСОБА_1. чи за участю інших представників. Крім того, відповідач міг викласти свою позицію у справі у письмовому вигляді шляхом направлення до суду відзиву на позовну заяву.

Також, суд приймає до уваги те, що сторони у справі мають однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених, в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтермінувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

У відповідності до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що ч.4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Враховуючи введення в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та продовження строку його дії до 21.11.2022р., неодноразові клопотання відповідача про відкладення судових засідань, суд вважає, що у даному випадку справу №916/818/22 було розглянуто у розумні строки.

Позивач у справі зазначає, що 03.08.2021р. між ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» (Управитель), та ТОВ «ГРЕЙН - ТРАНСШИПМЕНТ» (Фрахтувальник), укладено Договір користування активами (майном) №49/391 СЭФ, відповідно до умов якого ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» надало, а ТОВ «ГРЕЙН - ТРАНСШИПМЕНТ» прийняло в тимчасове платне користування майно, а саме баржі: BS-010, BS-011, BS-012, BS-013, BS-016, BS-019, BS-20, BS-21, що підтверджується актом приймання-передавання активів (майна) від 04.08.2021р., актом вводу в експлуатацію від 10.08.2021р., актами вводу в експлуатацію від 12.08.2021р., актом приймання-передавання активів (майна) від 05.08.2021р., актом вводу в експлуатацію від 05.08.2021р.

Позивач зазначає, що відповідно до ст.11 Договору Фрахтувальник оплачує Управителю вартість за користування судном за календарний місяць, як вказано в боксі 21 Договору, починаючи з дати підписання акта вводу судна в експлуатацію (як зазначено у ст.2 цього Договору). Оплата по договору продовжується до дати, коли судно повертається його Управителю. Неповна доба рахується пропорційно частині доби. Фактор часу є істотним відносно платежів по даному договору (d)

Згідно пункту 1.1. Додатка №1 до Договору плата за користування судами складає 4 785 грн 48 коп. без врахування ПДВ-20%, що еквівалентно 150 Євро без ПДВ згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.08.2021р. (1€ = 31,9032 грн.) за добу (не повні рахуються пропорційно) в період з 03.08.2021р. по 03.08.2023р. включно за кожне судно, передане в користування по даному Договору.

Відповідно до п. 1.2. Управитель виставляє рахунок в національній валюті України з застосуванням офіційного курсу Євро, який визначається згідно передбаченим законодавством України порядком встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют, який публікується на офіційному сайті НБУ www.bank.gov.ua на дату виставлення рахунку. ПДВ нараховується відповідно законодавству України.

Пунктом 1.3. Додатка №1 до Договору встановлено, що Управитель виставляє рахунок до 5 числа місяця, який слідує за попереднім (звітним) місяцем користування судном.

Згідно п. 1.5. Додатка № 1 до Договору плата за користування судном сплачується щомісячно до 10 числа місяця, який слідує за попереднім (звітним) місяцем користування судном.

Позивач зазначає, що відповідно до умов Договору ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» було виставлено відповідачу наступні рахунки: №31063/21 від 31.12.2021р. на суму 1 380 384 грн 88 коп.; №30065/22 від 31.01.2022р. на суму 1 429 788 грн; 30148/22 від 28.02.2022р. на суму 1 337 442 грн 64 коп.; №30241/22 від 31.03.2022р. на суму 1 454 621 грн 18 коп.; №30442/22 від 1 325 674 грн 08 коп.; №30547/22 від 31.05.2022р. на суму 1 406 298 грн 40 коп.

За твердженнями позивача, ТОВ «ГРЕЙН - ТРАНСШИПМЕНТ» неналежним чином виконуються свої обов`язки за Договором, зокрема, в частині достатнього та своєчасного здійснення плати за користування відповідними баржами.

Так, враховуючи часткові оплати, а саме: 150 000 грн 17.01.2022р., 200 000 грн - 01.02.2022р., 200 000 грн - 03.02.2022р., за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 7 784 209 грн 18 коп.

Порушення умов Договору позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з ТОВ «ГРЕЙН - ТРАНСШИПМЕНТ» заборгованість у розмірі 7 784 209 грн 18 коп.

Відповідно до ст.11 (е) Договору усяка затримка в платежах надає право Управи телю на отримання інтересу згідно бокса 22 Договору та нарахуванню подвійної облікової ставки НБУ на суму простроченої заборгованості за весь час затримання.

Крім того, позивач посилається на положення ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу' кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуван ням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або зако ном.

На підставі зазначеного, позивач нарахував пеню у розмірі 612 400 грн 87 коп., 3% річних у розмірі 60 046 грн 80 коп. та інфляційні втрати у розмірі 526 634 грн 98 коп., які просить стягнути на свою користь у зв`язку з порушенням ТОВ «ГРЕЙН - ТРАНСШИПМЕНТ» умов діючого Договору.

Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору 21.02.2022р. на адресу ТОВ «ГРЕЙН - ТРАНСШИПМЕНТ» було направлено претензію №ЧМ-110 з вимогою щодо погашення заборгованості за Договором користування активами (майном) №49/391 СЭФ від 03.08.2021р. та сплати штрафних санкцій.

В якості нормативного обґрунтування позивач посилається на положення ст.ст. 193, 217, 229 Господарського кодексу України та ст.ст. 11, 202, 509, 524, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 626 Цивільного кодексу та просить задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач не скористався своїм правом на судовий захист, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Розглянув матеріали справи, вислухав пояснення представника позивача, суд встановив, що 03.08.2021р. між 03.08.2021р. між ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» (Управитель), та ТОВ «ГРЕЙН - ТРАНСШИПМЕНТ» (Фрахтувальник), укладено Договір користування активами (майном) №49/391 СЭФ, відповідно до умов якого Управитель передав, а Фрахтувальник прийняв у строкове платне користування майно, а саме: судна, визначені в Додатку №2 до Договору.

Статтею 912 Цивільного кодексу України визначено, що за договором чартеру (фрахтування) одна сторона (фрахтівник) зобов`язується надати другій стороні (фрахтувальникові) за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах на один або кілька рейсів для перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою, якщо це не суперечить закону та іншим нормативно-правовим актам; порядок укладення договору чартеру (фрахтування), а також форма цього договору встановлюються транспортними кодексами (статутами).

Так, за змістом ст. 203 Кодексу торговельного мореплавства України за договором чартеру (фрахтування) судна на певний час судновласник зобов`язується за обумовлену плату (фрахт) надати судно фрахтувальнику для перевезення пасажирів, вантажів та для інших цілей торговельного мореплавства на певний час.

Таким чином, за договором чартеру (фрахтування) одна сторона зобов`язується надати іншій стороні за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах, тобто фактично одна сторона надає іншій стороні послуги, пов`язані із перевезенням вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 204, ст. 212 Кодексу торговельного мореплавства України наявність і зміст договору чартеру (фрахтування) судна на певний час можуть бути доведені виключно письмовими доказами. Фрахтувальник сплачує судновласнику фрахт в порядку і терміни, передбачені договором чартеру (фрахтування) судна на певний час.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що на підставі Договору користування активами (майном) №49/391 СЭФ між сторонами склалися правовідносини щодо фрахтування відповідних суден - барж.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.5 Договору користування активами (майном) №49/391 СЭФ цей Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до дати, зазначеної у боксі 20 частини І (тобто, до 31.12.2025р.), а щодо взаєморозрахунків- до повного виконання зобов`язань сторонами.

Матеріали справи не містять доказів припинення, розірвання або визнання недійсним Договору користування активами (майном) №49/391 СЭФ, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що він є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. ст. 628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до боксу 5 частини І Договору назва та тип судна, що передається Фрахтувальнику, визначена в Додатку №2 до Договору.

Згідно Додатка №2 до Договору предметом вказаного Договору є майно, а саме баржі: BS-010, BS-011, BS-012, BS-013, BS-016, BS-019, BS-20, BS-21.

У відповідності до ст.3 частини ІІ Договору прийняття-передача судна здійснюється відповідно до актів, підписаних уповноваженими представниками сторін із зазначенням технічного стану судна на момент передачі. З дня підписання актів прийняття-передачі судна Фрахтувальник приймає всі витрати на його утримання.

У відповідності до п. а) ст.11 частини ІІ Договору Фрахтувальник оплачує Управителю вартість за користування судном за календарний місяць, як вказано в боксі 21 Договору, починаючи з дати підписання акта вводу судна в експлуатацію (як зазначено у ст.2 цього Договору). Оплата по договору продовжується до дати, коли судно повертається його Управителю. Неповна доба рахується пропорційно частині доби. Чинник часу є суттєвим щодо платежів за цим Договором (п.d) ст.11 частини ІІ Договору).

Згідно п.b) ст.11 частини ІІ Договору виплата Договірної плати здійснюється валютою та способом, визначеними у боксах 23, 24 частини І Договору.

За умовами боксу 23 частини І Договору валюта та спосіб оплати визначається Додатком №1 до Договору.

Так, згідно п. 1.1. Додатка №1 до Договору плата за користування судами складає 4 785 грн 48 коп. без врахування ПДВ-20%, що еквівалентно 150 Євро без ПДВ згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.08.2021р. (1€ = 31,9032 грн.) за добу (не повні рахуються пропорційно) в період з 03.08.2021р. по 03.08.2023р. включно за кожне судно, передане в користування по даному Договору.

Відповідно до п. 1.2. Додатка №1 до Договору Управитель виставляє рахунок в національній валюті України з застосуванням офіційного курсу Євро, який визначається згідно передбаченим законодавством України порядком встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют, який публікується на офіційному сайті НБУ www.bank.gov.ua на дату виставлення рахунку. ПДВ нараховується відповідно законодавству України.

Пунктом 1.3. Додатка №1 до Договору встановлено, що Управитель виставляє рахунок до 5 числа місяця, який слідує за попереднім (звітним) місяцем користування судном.

Згідно п. 1.5. Додатка № 1 до Договору плата за користування судном сплачується щомісячно до 10 числа місяця, який слідує за попереднім (звітним) місяцем користування судном.

Згідно Акту приймання -передачі активів (майна) від 04.08.2021р. до Договору ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» передало, а ТОВ «ГРЕЙН - ТРАНСШИПМЕНТ» прийняло в управління майно, а саме баржі: BS-019, BS-20, BS-21, BS-011.

Відповідно до Акта введення в експлуатацію барж BS-019, BS-20 від 13.08.2021р. вказані баржі почали експлуатацію 13.08.2021р. о 17:00.

Відповідно до Акта введення в експлуатацію барж BS-21 від 12.08.2021р. вказана баржа почали експлуатацію 12.08.2021р. о 04:35.

Крім того, відповідно до Акту приймання -передачі активів (майна) від 05.08.2021р. до Договору ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» передало, а ТОВ «ГРЕЙН - ТРАНСШИПМЕНТ» прийняло в управління майно, а саме баржі: BS-010, BS-012, BS-013, BS-016.

Відповідно до Акта введення в експлуатацію BS-010, BS-012, BS-013, BS-016 від 05.08.2021р. вказані баржі почали експлуатацію 05.08.2021р. о 07:30.

Зазначені обставини не оспорювалися відповідачем, у зв`язку з чим суд вважає, що майно, щодо управління яким укладено Договір користування активами (майном) №49/391 СЭФ, є таким що перебуває у користуванні відповідача.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що у період з грудня 2021р. по травень 2022р. ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» виставлено відповідачу наступні рахунки: №31063/21 від 31.12.2021р. на суму 1 380 384 грн 88 коп.; №30065/22 від 31.01.2022р. на суму 1 429 788 грн; 30148/22 від 28.02.2022р. на суму 1 337 442 грн 64 коп.; №30241/22 від 31.03.2022р. на суму 1 454 621 грн 18 коп.; №30442/22 від 1 325 674 грн 08 коп.; №30547/22 від 31.05.2022р. на суму 1 406 298 грн 40 коп.

За твердженнями позивача, відповідачем частково сплачено рахунок №31063/21 від 31.12.2021р., а саме на суму 550 000 грн, з яких: 150 000 грн сплачено 17.01.2022р., 200 000 грн - 01.02.2022р., 200 000 грн - 03.02.2022р.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано до матеріалів справи доказів виконання своїх обов`язків за Договорами в повному обсязі.

Таким чином, за ТОВ «ГРЕЙН - ТРАНСШИПМЕНТ» за Договором користування активами (майном) №49/391 СЭФ від 03.08.2021р. рахується заборгованість у розмірі 7 784 209 грн 18 коп., яка підлягає стягненню на користь ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО».

Відповідно до ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до п.е) ст.11 частини ІІ Договору будь-яка затримка в платежах надає право Управи телю на отримання інтересу згідно бокса 22 частини І Договору.

Згідно бокса 22 частини І Договору Управитель має право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму простроченої заборгованості за весь час затримання.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим позовна вимога щодо стягнення пені у розмірі 612 400 грн 87 коп. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін "користування чужими грошовими коштами" (ст.536 Цивільного кодексу України) використовується у двох ситуаціях:

1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу;

2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуван ням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або зако ном.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, судом встановлено, що він є вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 60 046 грн 80 коп. та інфляційних втрат у розмірі 526 634 грн 98 коп. підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, у зв`язку із чим підлягають задоволенню.

На підставі ст.129 ГПК України, судовий збір у розмірі 134 749 грн 37 коп. підлягає стягненню на користь позивача.

Щодо включення до судових витрат вартості послуг з перекладу на українську мову Договору користування активами (майном) №49/391 СЭФ від 03.08.2021р. з усіма додатками та доповненнями, у розмірі 1 850 грн, суд зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до ч.4 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи належать витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.128 ГПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО», у якості доказу надало до позовної заяви Договір користування активами (майном) №49/391 СЭФ від 03.08.2021р. з усіма додатками, актів вводу в експлуатацію, актів приймання-передачі, які були складені сторонами за Договором іноземною (російською) мовою та не надав належним чином засвідченого перекладу.

Враховуючи те, що суд не володіє даною іноземною (російською) мовою, відсутність належним чином засвідченого перекладу зазначеного Договору з додатками, актів перешкоджала розгляду справи, адже в обґрунтування позову позивач посилався саме на ці документи, які вважав доказами у справі.

Відповідно до положень ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У ч.3 ст.2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.4 зазначеної статті Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи зазначені положення законодавства, з метою повного та всебічного розгляду справи, судом було запропоновано позивачу надати до матеріалів справи належним чином засвідчений переклад Договору користування активами (майном) №49/391 СЭФ від 03.08.2021р. з усіма додатками, актів приймання-передачі, актів вводу в експлуатацію.

Позивачем в обґрунтування вартості перекладу до матеріалів справи надано копію рахунку-фактури №96 від 16.09.2022р. на суму 1850 грн, копію платіжного доручення №LGF2032 від 21.09.2022р. на суму 1 850 грн, копію акту надання послуг №59 від 27.09.2022р. на суму 1850 грн., з яких вбачається, що послугу з перекладу надано ФОП Корабльовою О.М.

При цьому, доказів на підтвердження саме такої вартості перекладу 21 сторінки тексту (встановлених тарифів тощо) позивачем до матеріалів справи не надано.

Крім того, з напису приватного нотаріуса А.О.Чигрин, зробленого на перекладі, вбачається, що переклад зроблено перекладачем Тереховою Тетяною Сергіївною, а не ФОП Корабльовою О.М.

За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідача вартості перекладу.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне:

Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, засновником Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» є Міністерство інфраструктури України (код ЄДРПОУ - 37472062), частка держави у підприємстві становить 100%.

Враховуючи зазначене, взагалі незрозумілим є укладення у 2021 році підприємством, яке фактично є державним, договору з додатками, актів приймання-передачі, актів вводу в експлуатацію лише російською мовою.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙН-ТРАНСШИПМЕНТ» про стягнення заборгованості у розмірі 7 784 209 грн 18 коп., 3% річних у розмірі 60 046 грн 80 коп., пені у розмірі 612 400 грн 87 коп., інфляційних втрат у розмірі 526 634 грн 98 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙН-ТРАНСШИПМЕНТ» (54003, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, буд.129В, кв.36, код ЄДРПОУ - 41071408, електронна адреса: ) на користь Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Пароходна, буд.28, код ЄДРПОУ - 01125821, електронна адреса: ) заборгованість у розмірі 7 784 209 грн 18 коп., 3% річних у розмірі 60 046 грн 80 коп., пеню у розмірі 612 400 грн 87 коп., інфляційні втрати у розмірі 526 634 грн 98 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 134 749 грн 37 коп.

3. У задоволенні стягнення судових витрат у розмірі 1 850 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 10 жовтня 2022 р.

Суддя Н.В. Рога