ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" жовтня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1409/22

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРЕС» (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд.9, код ЄДРПОУ - 22467767, електронна адреса: ; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ» в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Промислова, буд.5, код ЄДРПОУ - 32294905, електронна адреса: )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Богомолова В.С.

Представники сторін:

Від позивача: Поплавський Д.П.- на підставі ордера серії ВН №1125068 від 29.06.2022р.

Від відповідача: не з`явився.

В засіданні брали участь:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився.

Суть спору: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) «ФОРЕС», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ» в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ» (далі - ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» в особі Одеської філії) про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 148 619 грн 64 коп., пені у розмірі 16 124 грн 67 коп., відсотків за користування коштами у розмірі 3 200 грн 40 коп. та інфляційних втрат у розмірі 24 550 грн 96 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.07.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 09.08.2022р.

Ухвалою суду від 09.08.2022р. відкладено судове засідання на 30.08.2022р. Ухвалою суду від 30.08.2022р. відкладено судове засідання на 20.09.2022р. Ухвалою суду від 20.09.2022р. відкладено розгляд справи на 06.10.2022р.

Позивач - ТОВ «ФОРЕС», підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач - ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» в особі Одеської філії, проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 09.08.2022р.

Суд вважає за необхідне зауважити, що ч.4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Враховуючи введення в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та продовження строку його дії до 21.11.2022р., що у даному випадку справу №916/1409/22 розглянуто у розумні строки.

Позивач у справі зазначає, що 30.12.2020р. між ТОВ «ФОРЕС» (Постачальник) та ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» в особі Одеської філії (Покупець) був укладений Договір поставки №79, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець - прийняти та оплатити товар відповідно до умов Договору та Замовлення.

Відповідно до п.2.10 Договору оплата за товар здійснюється протягом 60 календарних днів від дати поставки товару за умови, що Постачальник належним чином виконав вимоги п.п. 2.9 та п.п. 4.7 даного Договору.

Позивач зазначає, що у період з 09.08.2021р. по 23.02.2022р. він поставляв відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, але Покупець свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 148 619 грн 64 коп.

Посилаючись на положення ст.ст.509, 525, 526, 530, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 230 Господарського кодексу України, ТОВ «ФОРЕС» вважає, що наявні підстави для стягнення з ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» в особі Одеської філії заборгованості у розмірі 148 619 грн 64 коп.

Крім того, позивач зауважив, що відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеного, позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 24 550 грн 96 коп. та 3% річних у розмірі 3 200 грн 40 коп. за період з 10.10.2021р. по 28.06.2022р.

Також, із посиланням на положення ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», у зв`язку із простроченням зобов`язань щодо оплати за отриманий товар, ТОВ «ФОРЕС» нарахувало відповідачу пеню у загальному розмірі 16 124 грн 67 коп. виходячи з кількості днів прострочення по кожній видатковій накладній.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на повну оплату вартості отриманого товару, що підтверджується платіжними дорученнями №7381605 від 30.12.2021р. на суму 15 000 грн, №72798095 від 26.11.2021р. на суму 30 000грн, №2926 від 20.06.2022р. на суму 103 619 грн 54 коп.

Факт погашення заборгованості, на думку відповідача, також підтверджується листом ТОВ «ФОРЕС» та доданим до нього актом звірки взаєморозрахунків станом на 30.06.2022р.

Розглянув матеріали справи, суд встановив, що 30.12.2020р. між ТОВ «ФОРЕС» (Постачальник) та ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» в особі Одеської філії (Покупець) був укладений Договір поставки №79, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець - прийняти та оплатити товар відповідно до умов Договору та Замовлення.

Товар поставляється в асортименті, узгодженому сторонами Договору в Логістичній специфікації (додаток №1) та за цінами, що визначені у прайс-листі (додаток №2), які є невід`ємною частиною Договору.

Згідно п.11.1 Договору даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом одного року, а в частині зобов`язань, що залишились невиконаними на вказану дату - до повного виконання таких зобов`язань сторонами. У тому випадку, якщо сторони у строк не менш ніж за 20 днів до закінчення строку дії даного Договору, не повідомлять одна одну про бажання розірвати Договір або укласти новий договір, то Договір вважається продовженим строком на один рік на тих самих умовах.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, на підставі Договору поставки №79 між сторонами склалися правовідносини щодо купівлі-продажу товару.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За умовами п.2.5 Договору ціна товару, згідно з якою Постачальник поставляє товар Покупцю, має бути вказана в накладних, які надаються Постачальником Покупцю разом із партією товару, та повинна відповідати ціні товару, вказаній в прайс-листі.

Ціна Договору складається з вартості поставленого та прийнятого Покупцем товару згідно відповідних накладних за цим Договором (п.2.7 Договору).

Відповідно до п.2.10 Договору оплата за товар здійснюється протягом 60 календарних днів від дати поставки товару за умови, що Постачальник належним чином виконав вимоги п.п. 2.9 та п.п. 4.7 даного Договору. Якщо Постачальник виконав вимоги п.п.2.9 та п.п.4.7 даного Договору пізніше 10-денного строку, термін відстрочення платежу рахується від дати належного виконання Постачальником всіх умов п.п.2.9 та п.п.4.7 даного Договору. В разі, коли останній день строку платежу припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день банківської установи, днем виконання зобов`язання є перший за ним робочий день. В першу чергу погашається вартість отриманого товару, в другу чергу- всі інші платежі, передбачені Договором.

У п.3.6 Договору сторони домовилися, що передача товару Постачальником і його приймання Покупцем по найменуванню, кількості, якості і ціні проводиться на підставі видаткової та товарно-транспортної накладної.

За матеріалами справи, ТОВ «ФОРЕС» поставило ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» в особі Одеської філії товар - майонез в асортименті, на загальну суму 148 619 грн 64 коп., проти чого відповідач у справі не заперечує.

Але, оплату за отриманий товар Покупець здійснював з порушенням умов п.2.10 Договору, що підтверджується наданими відповідачем до матеріалів справи платіжними дорученнями №7381605 від 30.12.2021р. на суму 15 000 грн, №72798095 від 26.11.2021р. на суму 30 000 грн, №2926 від 20.06.2022р. на суму 103 619 грн 54 коп.

При цьому, доказів невиконання або неналежного виконання Постачальником вимог п.п. 2.9 та п.п. 4.7 даного Договору відповідач до суду не надав.

Таким чином, станом на 20.06.2022р. заборгованість у розмірі 148 619 грн 64 коп. була погашена ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» в особі Одеської філії, отже, відсутній предмет спору у частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості у розмірі 148 619 грн 64 коп.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, наявні підстави для закриття провадження у справі №916/1409/22 у частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 148 619 грн 64 коп.

Згідно з ч.3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Щодо стягнення з ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» в особі Одеської філії інфляційних втрат у розмірі 24 550 грн 96 коп. та 3% річних у розмірі 3 200 грн 40 коп., нарахованих за період з 10.10.2021р. по 28.06.2022р., а також пені у загальному розмірі 16 124 грн 67 коп.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до матеріалів справи, відповідачем оплату за отриманий товар було здійснено з порушенням умов п.2.10 Договору, що підтверджується датою підписання видаткових та товарно-транспортних накладних, та датами платіжних доручень, якими здійснено оплату.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеного, суд, перевіривши розрахунки, інфляційних втрат та 3% річних, надані позивачем, дійшов висновку, що вони не є вірними, у зв`язку із чим судом зроблено власний розрахунок, згідно якого загальний розмір інфляційних втрат по всіх видаткових накладних становить 14 691 грн 67 коп., а розмір 3% річних становить 1 128 грн 12 коп.

Згідно ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до п.7.2 Договору у випадку порушення термінів оплати товару, передбачених цим Договором, Покупець оплачує на користь Постачальника виключну неустойку в розмірі 0,05% від простроченої суми оплати за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши розрахунок пені, наведений позивачем у тексті позовної заяви, судом встановлено, що він не є вірним, у зв`язку із чим судом зроблено власний розрахунок пені, згідно якого загальний розмір пені по накладних, які є предметом розгляду у даній справі, становить 8 844 грн 67 коп.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 231, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ» в особі Одеської філії про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 148 619 грн 64 коп. провадження у справі №916/1409/22 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

2. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ» в особі Одеської філії про стягнення пені у розмірі 16 124 грн 67 коп., відсотків за користування коштами у розмірі 3 200 грн 40 коп. та інфляційних втрат у розмірі 24 550 грн 96 коп. - задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ» в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Промислова, буд.5, код ЄДРПОУ - 32294905, електронна адреса: ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРЕС» (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд.9, код ЄДРПОУ - 22467767, електронна адреса: ; ) пеню у розмірі 8 844 грн 67 коп., інфляційні втрати у розмірі 14 691 грн 67 коп., 3% річних у розмірі 1 128 грн 12 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1394 грн 66 коп.

4. У задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 11 жовтня 2022 р.

Суддя Н.В. Рога