ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
про залишення позовної заяви без руху

17 жовтня 2022 року м.Харків Справа № 913/206/22
Провадження №34/913/206/22
Суддя Господарського суду Луганської області Іванов А.В., розглянувши матеріали позовної заяви у справі
за позовом Приватного підприємства «Бель», м. Київ,
до держави-агресора російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації, м. москва, російська федерація,
про стягнення збитків у розмірі 26 224 776 грн. 44 коп.
Суть спору: Приватне підприємство «Бель» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до держави-агресора російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації, в якій просить стягнути з відповідача суму спричинених збитків, що виникли внаслідок російської збройної агресії на території України у розмірі 26 224 776 грн. 44 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до 24.02.2022 позивач проводив свою господарську діяльність в м. Сєвєродонецьк Луганської області, орендуючи нежитлові складські приміщення по АДРЕСА_1 , в яких знаходились частина документів його первинного бухгалтерського обліку, товарні залишки, основні засоби та інше майно, які належали позивачу, а також товарні залишки, які перебували на зберіганні у позивача на підставі договорів із контрагентами.
Як зазначає позивач, 28.02.2022 військові рф почали наступ на м. Сєвєродонецьк, яке наразі перебуває в тимчасовій окупації та на території якого ведуться бойові дії.
За твердженням позивача в результаті обстрілів військових рф у період з лютого по червень 2022 року орендовані приміщення та його майно зазнали пошкоджень. В свою чергу, уціліле майно, яке знаходилось в цих приміщеннях, було викрадене військовими рф.
В подальшому 12.08.2022 за фактом викрадення та знищення майна позивача було відкрито кримінальне провадження.
Крім того, позивач вказує, що дії військових рф унеможливили виконання його контрагентами своїх грошових зобов`язань перед позивачем на загальну суму 400 805 грн. 72 коп., чим спричинили йому втрати доходу, який позивач міг би отримати у випадку відсутності військових дій.
Відтак, позивач вважає, що своїми діями військові рф порушили його право на мирне володіння майном, тим самим завдали йому збитків у зв`язку із знищенням майна та у формі упущеної вигоди, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Окрім того, у позовній заяві позивач навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, що складається з витрат на правничу допомогу у розмірі 150 000 грн. 00 коп.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2022 справу №913/206/22 передано на розгляд судді Іванову А.В.
Розглянувши матеріали позовної заяви, суд зазначає наступне.
У позовній заяві позивачем в якості відповідача визначено державу-агресор російську федерацію в особі міністерства юстиції російської федерації.
Частинами 1, 4 ст. 45 ГПК України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
В силу ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
При цьому, в позовній заяві позивач спочатку зазначає, що відповідачем є рф, оскільки внаслідок її збройної агресії він і зазнав шкоди. Проте, надалі позивач вказує, що компетентним органом через який рф може виступати стороною є її міністерство юстиції.
Таке формулювання ставить питання правильності обрання позивачем належного відповідача як особи, яка заподіяла йому збитки і має нести за це відповідальність.
Адже сам позивач, посилаючись на нормативно-правові акти держави-агресора, висновує, що міністерство юстиції уповноважене лише здійснювати представництво в судах інтересів рф, що означає теоретичну можливість співробітників цього органу бути представниками відповідача у цій праві. І аж ніяк не свідчить про те, що саме мін`юст рф є органом, компетентним в питанні відшкодування заподіяних державою-агресором збитків.
В зв`язку з наведеним, суд вважає, що позивачу слід коректно визначити відповідача у даній справі або як державу-агресор російську федерацію, або як державу-агресор російську федерацію в особі міністерства юстиції російської федерації чи іншого компетентного органу, але належним чином обґрунтувавши таке визначення.
Крім того, п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України визначає, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Враховуючи характер спірних правовідносин, предмет і підстави заявленого позову, суд приходить до висновку, що позивачем не викладені обставини, встановлення яких є необхідним для вирішення даного спору, а саме щодо правової природи збитків у вигляді упущеної вигоди на суму 400 805 грн. 72 коп., яких за твердженням позивача він зазнав.
Позаяк, судом встановлено, що в позовній заяві позивач стверджував про те, що дії військових рф унеможливили виконання його контрагентами своїх грошових зобов`язань перед позивачем на загальну суму 400 805 грн. 72 коп., чим спричинили йому втрати доходу, який позивач міг би отримати у випадку відсутності військових дій.
Проте, з наведених обставин не зрозуміло 400 805 грн. 72 коп. це збитки саме у вигляді упущеної вигоди, яку позивач міг отримати якби виконав свої зобов`язання перед його контрагентами чи це збитки, які він поніс внаслідок невиконання його контрагентами зобов`язань перед ним, тобто як дебіторська заборгованість останніх.
Відтак, у відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позивач має викласти такі обставини із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини.
Також положеннями ч. 2 ст. 164 ГПК України встановлено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Позивач в позовній заяві посилається на те, що зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 400 805 грн. 72 коп., а також зазначає про те, що в орендованому складському приміщенні серед іншого знаходились товарні залишки, які перебували на зберіганні у позивача на підставі договорів із контрагентами.
Частинами 1, 2 ст. 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Проте, позивач на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, не додав до позовної заяви доказів, які б підтверджували завдання йому збитків саме у вигляді упущеної вигоди в розмірі 400 805 грн. 72 коп. та доказів на підтвердження зберігання позивачем товарних залишків, які перебували в орендованому складському приміщенні на підставі договорів, укладених із його контрагентами.
Таким чином, в порушення приписів ч. 2 ст. 164 ГПК України позивачем не надані докази на підтвердження вказаних обставин.
До того ж, п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України унормовано, що позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.
В той же час, позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються з відповідача, оскільки дублювання ціни позову не є таким розрахунком.
Відтак, позивач має навести розрахунок суми, що стягується як певну кількість доданків, які в сумі мають складати число, що відповідає ціні позову в у розмірі 26 224 776 грн. 44 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
З огляду на вказані недоліки, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви Приватного підприємства «Бель» без руху з наданням заявникові 10 днів з дня вручення даної ухвали для усунення наведених недоліків.
Позивачу у вказаний строк слід надати до суду заяву про усунення недоліків, в якій: 1) коректно визначити відповідача у даній справі, належним чином обґрунтувавши таке визначення; 2) викласти обставини щодо правової природи збитків у вигляді упущеної вигоди на суму 400 805 грн. 72 коп. із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини; 3) навести обґрунтований розрахунок суми, що стягується.
Разом із заявою про усунення недоліків позивач має надати належним чином засвідчені копії доказів, які б підтверджували завдання йому збитків саме у вигляді упущеної вигоди в розмірі 400 805 грн. 72 коп., а також доказів на підтвердження зберігання позивачем товарних залишків, які перебували в орендованому складському приміщенні на підставі договорів, укладених із його контрагентами (копії таких договорів тощо).
Суд звертає увагу позивача, що заяву про усунення недоліків разом з додатками слід направити також відповідачу, а докази такого направлення надати суду.
При цьому, встановлюючи десятиденний строк з дня вручення даної ухвали, як максимально можливий строк для усунення недоліків позовної заяви визначений ГПК України, суд приймає до уваги введення в Україні воєнного стану, що може суттєво впливати на спроможність учасників справи своєчасно виконати покладені процесуальним законом і судом обов`язки.
Керуючись ст.ст. 80, 162-164, 174, 232-234 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позовну заяву Приватного підприємства «Бель» залишити без руху.
2. Надати Приватному підприємству «Бель» строк 10 днів з дня вручення даної ухвали (за можливості) для усунення недоліків позовної заяви та подання до суду заяви про усунення недоліків з доказами направлення іншій стороні.
3. Роз`яснити Приватному підприємству «Бель», що якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду (ч. 3 ст. 174 ГПК України); якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою (ч. 4 ст. 174 ГПК України).
4. Звернути увагу позивача, що судом враховується введення в Україні правового режиму воєнного стану, що може суттєво вплинути на своєчасність виконання учасниками справи їх обов`язків.
Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання 17.10.2022 та оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Іванов