ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.10.2022м. СумиСправа № 920/662/22
Господарський суд Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства «Канон»

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Племзавод «Михайлівка»

про стягнення 66 233 грн. 10 коп.,

Стислий виклад позицій сторін по справі, заяви та клопотання сторін. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач звернувся з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 66233 грн. 10 коп. заборгованості по договору поставки №1610-2019/1 від 16.10.2019, а саме: 24264 грн. 00 коп. основного боргу, 6532 грн. 59 коп. 3% річних, 12950 грн. 31 коп. інфляційних втрат та 22486 грн. 20 коп. пені.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що між сторонами було укладено договір поставки. Позивач поставив, а відповідач прийняв без заперечень товар (добрива), проте здійснив лише часткову оплату, що є порушенням п. 4.1. Договору. Тому, зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача боргу, 3% річних, інфляційних збитків та пені.

Ухвалою суду від 01.09.2022 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без проведення судового засідання.

Від відповідача 15.09.2022 до суду надійшов лист №414 від 09.09.2022 (вх. №4315/22), в якому він повідомив суд про повну сплату суми основного боргу в розмірі 24264 грн. 00 коп., додавши до листа копію платіжного доручення №3607 від 01.09.2022.

22.09.20022 від відповідача до суду надійшов відзив на позов №438 від 21.09.2022 (вх. №4492), в якому зазначив про те, що на його думку, доказів в обґрунтування того, що передача товару 16.10.2019 здійснювалась саме на виконання умов Договору позивачем не подано. Крім того, просить суд застосувати строки позовної давності до вимог позивача про стягнення пені, оскільки позивачем пеня нарахована за період з 01.11.2019 по 31.08.2022, що суперечить вимогам ст. 258 ЦК України. Відповідач у відзиві свою позицію щодо нарахування 3% річних та інфляційних збитків не виклав.

Від позивача 27.09.2022 до суду надійшла заява від 13.09.2022 (вх. №2347) про приєднання доказів та зменшення позовних вимог, в якій він просить суд у зв`язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу в розмірі 24264 грн 00 коп. стягнути з відповідача на свою користь 42481 грн 96 коп. заборгованості по договору поставки №1610-2019/1 від 16.10.2019, а саме: 22619 грн 15 коп. пені, 6548 грн 54 коп. 3% річних, 13314 грн. 27 коп. інфляційних збитків, а також судові витрати по справі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи те, що заява подана позивачем до початку першого судового засідання, суд приймає заяву про зменшення розміру позовних вимог до розгляду та вважає предметом позову вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 42481 грн 96 коп. заборгованості по договору поставки №1610-2019/1 від 16.10.2019, а саме: 22619 грн 15 коп. пені, 6548 грн 54 коп. 3% річних, 13314 грн. 27 коп. інфляційних збитків, а також судові витрати по справі.

03.10.2022 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив від 26.09.2022 (вх. №4645), в якій він просить суд не брати до уваги заперечення, викладені у відзиві відповідачем, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивачем 03.10.2022 також подано до суду клопотання про приєднання доказів від 26.09.2022 (вх. №4642), в якому просить суд долучити до матеріалів справи докази на підтвердження надання професійної правничої допомоги позивачу та копії рахунку-фактури №СФ-0000119 від 16.10.2019.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Між сторонами 16.10.2019 був укладений договір поставки №1610-2019/1 (далі за текстом «Договір»). Вищезазначений факт підтверджується копією Договору (а.с.27-28).

Сторонами суду не надано доказів, що Договір визнавався недійсним у судовому порядку, а тому Договір підлягав обов`язковому виконанню сторонами.

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач (продавець) зобов`язується передати у власність відповідача (покупець) мінеральні добрива (товар), а відповідач зобов`язується прийняти і оплатити товар на умовах цього Договору та Специфікацій до нього.

Згідно з умовами п. 4.1. Договору покупець оплачує товар шляхом перерахування коштів у гривнях на поточний рахунок продавця на умовах 100% попередньої оплати ціни товару протягом 3 банківських днів з дати підписання Специфікації, якщо інший строк не зазначений у рахунку або Специфікації.

За умовами Додатку №1 до Договору (Специфікації) від 16.10.2019 позивач повинен був поставити 30,6 т добрива складного мінерального NPK 10:26:26 на суму 420444 грн 00 коп. до 16.10.2019, а відповідач зобов`язувався оплатити товар до 31.10.2019.

Пунктом 2.7 Договору передбачено, що при поставці за умовами ЕХW товар передається у розпорядження покупця в місці, зазначеному в Специфікації.

Відповідно до пунктів 3.3 та 3.4 Договору обов`язок по забезпеченню поставки покладаються на покупця, який є відповідальним за технічну справність поданих для погрузки транспортних засобів.

З письмових матеріалів справи вбачається, що відповідно до ТТН № 1 від 16.10.2019; ТТН № 2 від 16.10.2019 (24-25) відповідач отримав товар на підставі видаткової накладної №РН-0000074 від 16.10.2019 (а.с. 26) в м. Гадяч і перевозку здійснював власними транспортними засобами, тобто згідно умов поставки, визначених у Договорі. Позивачем також до матеріалів справи було надано рахунок-фактуру №СФ-0000119 від 16.10.2019.

При цьому, вага товару - 30,6 т та його зміст - добриво складне мінеральне NРК 10:26:26, які зазначені у Специфікації № 1, повністю збігається із даними ТТН №1 від 16.10.2019; ТТН №2 від 16.10.2019, видаткової накладної № РН-0000074 від 16.10.2019 та рахунку-фактури №СФ-0000119 від 16.10.2019.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що позивачем подано належні докази на підтвердження передачі товару саме на підставі Договору.

Позивач зазначає, що станом на 23.08.2022 заборгованість відповідача за поставлений по Договору товар складала 24264 грн 00 коп., у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

З письмових матеріалів справи вбачається, що сума боргу в розмірі 24264 грн 00 коп. була сплачена відповідачем 01.09.2022 відповідно до платіжного доручення №3607, у зв`язку з чим позивачем уточнено позовні вимоги і станом на 31.08.2022 ціна позову складає 42481 грн.96 коп., з яких: 22619 грн 15 коп. пені, 6548 грн 54 коп. 3% річних, 13314 грн. 27 коп. інфляційних збитків.

Позивачем розрахунок позовних вимог виконано в тексті заяви про приєднання доказів та зменшення позовних вимог (вх. 2347 від 27.09.2022).

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано доводів позивача. Тому вказані вище обставини є такими, що встановлені судом на підставі належних та допустимих доказів, які надані позивачем.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стосовно вимоги про стягнення пені.

Згідно зі ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що у випадку порушення строків оплати поставленого товару або інших платежів, передбачених Договором, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від неоплаченої суми, за кожний день прострочення, до повної оплати.

Позивач (відповідно до заяви про зменшення позовних вимог (вх. №2347 від 27.09.2022) просить суд стягнути з відповідача на свою користь 22619 грн 15 коп. пені, нарахованої за період з 01.11.2019 по 31.08.2022.

Позивачем розрахунок виконано в тексті зазначеної вище заяви (№2347 від 27.09.2022)

Відповідач, у свою чергу, просить суд застосувати відповідно до ст. 267 ЦК України наслідки спливу строків позовної давності до вимог позивача у частині стягнення пені за період з 01.11.2019 по 31.08.2022, обґрунтовуючи свої заперечення наступним:

Відповідно до ст. 258 ЦК України встановлені спеціальні строки позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені) 1 рік.

На момент звернення до суду із позовом (серпень 2022) строки позовної давності в один рік вже сплили (початок нарахування пені 01.11.2019). тому відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові у частині нарахування пені.

Суд не погоджується із позицією відповідача та вважає, що на момент звернення до суду з позовом строки позовної давності в частині вимог про стягнення пені не сплили, так як відповідно до Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України був доповнений пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин на усій території України був установлений з 12.03.2020 р. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020. Також Постановою Кабінету міністрів України №928 від 19.08.2022 термін дії карантину на території України був продовжений до 31.12.2022 р.

Станом на 12.03.2020 строк позовної давності щодо вимог позивача про стягнення пені ще не збіг, так як його термін був би з 01.11.2019 по 31.10.2020. однак на підставі вищезазначених п. 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та постанови Кабінету міністрів України №928 від 19.08.2022 строк позовної давності, установлений ст. 258 ЦК України, був продовжений до 31.12.2022 р.

Також відповідач зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Тому, на його думку, позивач нарахував пеню без урахування вимог ст. 232 ГК України.

Однак, відповідно до п. 5.2. Договору сторони погодили, що нарахування пені проводиться до повної оплати товару, змінивши таким чином строки , передбачені ст. 232 ГК України.

Таким чином, враховуючи те, що порядок нарахування пені самостійно передбачено сторонами у Договорі і судом було встановлено факт порушення грошового зобов`язання з боку відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 22619 грн 15 коп. пені, нарахованої за період з 01.11.2019 р. по 31.08.2022р.

Стосовно вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних збитків.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач (відповідно до заяви про зменшення позовних вимог (вх. №2347 від 27.09.2022) просить суд стягнути з відповідача на свою користь 6548 грн 54 коп.- 3% річних, а також 13314 грн 27 коп. інфляційних збитків, нарахованих за період з 01.11.2019 по 31.08.2022.

Позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних збитків виконано в тексті зазначеної вище заяви.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 6548 грн 54 коп.- 3% річних, а також 13314 грн 27 коп. інфляційних збитків, нарахованих за період з 01.11.2019 по 31.08.2022, є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволено в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481 грн 00 коп покладаються на відповідача.

Стосовно вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

Згідно з ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Із позовної заяви вбачається, що позивачем визначено у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи суму 3000 грн 00 коп.

У відповіді на відзив від 26.09.2022 (вх. 4645 від 03.10.2022) позивач серед іншого просить стягнути з відповідача на свою користь 3000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Суд розглядає вимоги позивача в цій частині саме за наявними у матеріалах доказами, поданими позивачем в обґрунтування вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Позивачем подано до суду клопотання про приєднання доказів (вх. №4642 від 03.10.2022), в якому просив суд долучити до матеріалів справи докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн 00 коп.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що на його думку, заявлена до стягнення сума судових витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою та неспівмірною з розміром заявлених позовних вимог, реальним обсягом наданої професійної правничої допомоги та часом, витраченим на надання таких послуг(незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки та подання позову до суду, розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження, без проведення судового засідання) критерію реальності таких витрат), то в їх стягненні має бути відмовлено.

Факт надання правової допомоги позивач доводить укладенням договору № б/н від 04.05.2022 про надання професійної правничої допомоги між позивачем (Клієнт) та адвокатом Якухно Олександром Михайловичем (Адвокат), яка діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №001118, виданого 31.10.2019 Радою адвокатів Житомирської області, та додатком до вказаного Договору від 04.05.2022.

Відповідно до п. 1. Договору про надання професійної правничої допомоги Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання, яке надалі іменується Доручення, під час строку дії цього Договору готувати процесуальні та інші документи, подавати їх до суду як представник Клієнта або передавати Клієнту для особистої подачі останнім, здійснювати представництво (представляти) Клієнта в органах поліції, прокуратурі, підприємствах, установах та організаціях, перед фізичними особами, у судах всіх інстанцій та юрисдикцій у справах, пов`язаних із захистом прав Клієнта по стягненню заборгованості з ТзДВ «Племзавод «Михайлівка», що виник на підставі договору поставки № 1610-2019/1 від 16.10.2019.

Пунктом 3. зазначеного Договору передбачено, що за надання Адвокатом правничої допомоги за цим Договором, що вказана в пункті 1 Договору, Клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору в розмірі та на умовах визначених в Додатку до цього Договору.

Згідно з умовами п. 1 Додатку до Договору про надання професійної правничої допомоги сторони погодили виплату суми гонорару (винагороди) за надання Адвокатом професійної правничої допомоги вказаної в Договорі і визначеної Дорученням, у фіксованому розмірі, що становить 3 000 грн. за судову справу.

В матеріалах справи також міститься акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 26.09.2022 до договору від 04.05.2022 (детальний опис робіт (наданих послуг), з якого вбачається, що Адвокатом на виконання умов Договору про надання професійної правничої допомоги від 04.05.2022 у межах господарської справи № 920/662/22 було виконано роботи (надано послуги): підготовка позовної заяви, в т.ч. вивчення наданих документів - 3 год.; підготовка заяви про зменшення позовних вимог - 1 год.; ознайомлення із відзивом - 30 хв.; підготовка відповіді на відзив - 3 год.

Суд враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи викладене, оцінюючи рівень витрат на правничу допомогу в межах даної справи за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат, суд приходить до висновку про те, що розмір витрат 3000 грн 00 коп. є розумним та виправданим; зазначені витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Приватного підприємства «Канон» до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Племзавод «Михайлівка» про стягнення 42481 грн.96 коп. (в редакції заяви про зменшення позовних вимог вх. №2347 від 27.09.2022) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Племзавод «Михайлівка» (вул. О. Трихліба, буд. 26, с. Михайлівка, Сумський район, Сумська область, 42218, ) на користь Приватного підприємства «Канон» (вул. Житній Базар, буд. 8, м. Житомир, 10008, ) 22619 грн 15 коп. пені, 6548 грн 54 коп. 3% річних, 13314 грн. 27 коп. інфляційних збитків, 2481 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору, 3000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати Приватному підприємству «Канон» наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 05.10.2022.

Суддя О.Ю. Резніченко