ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2022м. ДніпроСправа № 904/2139/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Риженко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи, матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна", м. Київ

про відшкодування шкоди в розмірі 96 785,02 грн.

Представники:

Від позивача: представник не з`явився

Від відповідача: Пославська В.І., довіреність № 252D/2021 від 21.12.2021, представник

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" матеріальної шкоди у розмірі 96 785,02 грн.

Ухвалою суду від 01.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 16.08.2022.

Ухвалою суду від 01.08.2022 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" задоволено. Витребувано у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" (, 01133, Київ, бульвар Лесі Українки, 9) копію полісу № 206067340 від 28.09.2021.

03.08.2022 від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 04.08.2022 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 16.08.2022 відкладено розгляд справи по суті позовних вимог на 05.09.2022 об 11:30год.

Ухвалою від 22.08.2022 виправлено описку, допущену в резолютивній частині ухвали від 16.08.2022.

29.08.2022 від відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 31.08.2022 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

05.09.2022 в судовому засіданні з розгляду справи по суті оголошувалась перерва до 26.09.2022.

19.09.2022 позивач надав відповідь на відзив.

26.09.2022 судове засідання не відбулося з технічних проблем.

Ухвалою суду від 26.09.2022 відкладено розгляд справи по суті позовних вимог на 05.10.2022.

04.10.2022 позивач направив клопотання про відкладення слухання справи, у зв`язку із зайнятістю повноважного представника в іншому судовому засіданні.

05.10.2022 позивач в судове засідання не з`явився.

Відповідач про ти позову заперечив.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи по суті, оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження та, зважаючи на відкриття провадження у справі 01.08.2022, строк розгляду справи закінчився.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

05.10.2022 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, прийнято вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Позовні вимоги обґрунтовані відмовою відповідача сплатити позивачу суми матеріальної шкоди в розмірі 96 785,02 грн.

Так, ОСОБА_1 30.11.2021 о 17 годині 10 хвилин, за адресою: м. Дніпро, вул. Н.Перемоги, в районі е/о № 222, керуючи т/з «Tesla Model 3» д/н НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з т/з «Volvo» д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Власником Volvo B7RLE, д.н.з. НОМЕР_2 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» (Позивач), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

24.01.2022 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено постанову по справі № 201/12975/21 у відношенні ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП.

02.12.2021 у ФОП Пінегіна В.О. було придбано ТОВ «Автотранссервіс» товару на загальну суму 109 186,68 грн.

22.02.2022 ПП «Техноцентр» були виконані роботи по ремонту автомобіля Volvo B7 RLE, д.н.з. НОМЕР_2 на суму 12170,42 грн.

Отже, загальна сума матеріальної шкоди становить 121357,10 грн.

Цивільно - правова відповідальність винної особи у ДТП особи, ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Tesla, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована в ПРАТ «СК «Універсальна» (Відповідач) на підставі полісу № 206067340 від 28.09.2021, який діяв на дату ДТП.

Позивач звернувся до Відповідача з відповідною заявою про відшкодування шкоди.

15.02.2022 Відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 20 476,73 грн.

27.05.2022 Відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 4 095,35 грн.

Отже, невиплачена Відповідачем сума матеріальної шкоди складає 96 785,02 грн.

Також позивач зазначає, що на момент подання позовної заяви поніс витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 15 000,00 грн.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач проти позову заперечив, зазначив, що між ним та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР 206067340 від 27.09.2021, за яким Страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну Страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля TESLA Model 3, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

До ПрАТ «СК «Універсальна» від Позивача надійшла заява про виплату страхового відшкодування згідно № ЕР 206067340, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.11.2021 за участю забезпеченого автомобіля та автомобіля VOLVO В7 RLE, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Після розгляду вказаної заяви, Відповідач визнав вказане ДТП страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування.

Відповідач зазначив, що з метою встановлення розміру матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля VOLVO В7 RLE, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , за замовленням Відповідача було проведено автотоварознавчу експертизу та складено Звіт № 47-D/10/92 від 09.02.2022, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту без урахування зносу становить 47 972, 08 грн. (з врахуванням ПДВ), вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 24 572, 08 грн. (з врахуванням ПДВ) та вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та без врахування ПДВ становить 20 476, 73 грн.

Відповідач зазначає, що здійснив виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 20 476, 73 грн.

13.05.2022 від позивача було отримано заяву на доплату страхового відшкодування, з документами, що підтверджують сплату ним ПДВ у розмірі 4 095, 35 грн. Після розгляду вказаної заяви, Відповідач прийняв рішення, здійснити доплату страхового відшкодування у розмірі 4 095, 35 грн.

Отже, відповідач вважає, що виконав свій обов`язок стосовно виплати страхового відшкодування у повному обсязі, відповідно до вимог законодавства, що регулює спірні правовідносини, тому вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо того, що Позивачем надано видаткову накладну з ФОП Пінегіна Валерія Олегівна № 000065 від 02.12.2021 на суму 109 186, 68 грн. та Акт № 08 від 22.02.2022 року здачі-прийняття робіт на суму 12 170, 42 грн. на підтвердження завданих збитків, відповідач зазначив, що пред`явлення Позивачем вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу до страхової компанії є неправомірним, про що вказав Верховний суд 12 березня 2018 року Верховний Суд у своєму рішенні у справі у справі №910/5001/17.

З приводу вимог про витрати на надання правничої допомоги у розмірі 15 000,00 грн., відповідач вважає їх безпідставними, не підтвердженими належними, допустимими та достатніми доказами.

Відповідач зазначив, що розмір гонорару адвоката за надання професійної правничої (правової) допомоги є неспівмірним зі складністю справи та наданими послугами адвоката, з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Підготовка позовної заяви до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже ця справа не с складною, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.

Окрім того, в розрахунку розміру гонорару вказано «участь у судовому засіданні 4 години * 1000 грн. = 4000 грн.», що підтверджує необґрунтованість суми витрат на професійну правничу допомогу, оскільки засідань як таких не відбувалось.

ВІДПОВІДЬ ПОЗИВАЧА НА ВІДЗИВ.

Позивач зазначив, що з договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що був укладений між ОСОБА_1 та Відповідачем, що підтверджується відповідним полісом № ЕР 206067340, який діяв на момент скоєння ДТП, вбачається, що при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну майну потерпілому, у сумі нанесених збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми.

Згідно п.4 даного Полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - двісті шістдесят тисяч грн., за шкоду заподіяну майну - сто тридцять тисяч грн.

Про існування вищезазначеного полісу Позивачу відомо, що підтверджується матеріалами справи.

Позивач зазначає, що сума позовних вимог повністю покривається сумою відшкодування, значеної в полісі.

Таким чином, згідно з лімітами відповідальності страховика, Відповідач відшкодовує у встановленому цим порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну ТОВ «Автотранссервіс».

Позивач вказує, що у звіті про оцінку вартості матеріального збитку № 47-D/10/92 від 09.02.2022 не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Таким чином ТОВ «Автотранссервіс» вважає, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку № 47-D/10/92 від 09.02.2022 не може бути визнаний належним та допустимий доказом.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1І грудня 2019 року по справі № 522/1029/18, провадження № 14-270цс19.

Згідно вищезазначеного звіту вбачається, що вартість відновлювального ремонту складає 46972,08 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 24572.08 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ 20476,73 грн., в результаті чого Відповідач з цієї суми розраховує виплату страхового відшкодування на користь Позивача.

Позивач наголошує, що згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 47-D/10/92 від 09.02.2022 вбачається декілька фотографій ціни продажу аналогічного транспортного засобу.

На думку позивача, в порушення чинного законодавства України, в даному звіті відсутня послідовність визначення вартості відновлювального ремонту у розмірі 46 972,08 грн., вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу у розмірі 24 572,08 грн., вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ у розмірі 20 476,73 грн.

Більш того, Позивачем надано доказів, які б підтвердили вартість ремонту автомобіля та понесених ним витрат, а саме: 02.12.2021 у ФОП Пінегіна В.О. було придбано ТОВ «Автотранссервіс» товару на загальну суму 109 186,68 грн., 22.02.2022 ПП «Техноцентр» були виконані роботи по ремонту автомобіля Volvo B7RLE, д.н.з. НОМЕР_2 на суму 12 170,42 грн. Отже, загальна сума матеріальної шкоди становить 121 357,10 грн.

Отже, вартість відновлювального ремонту у розмірі 46972,08 грн., зазначеного у звіті про оцінку вартості матеріального збитку № 47-D/10/92 від 09.02.2022 значно менше фактичної вартості відновлювального ремонту у розмірі 121357,10 грн.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є обставини, пов`язані з наявністю підстав для стягнення суми страхового відшкодування.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 30.11.2021 о 17 годині 10 хвилин, за адресою: м. Дніпро, вул. Н.Перемоги, в районі е/о № 222, керуючи т/з «Tesla Model 3» д/н НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з т/з «Volvo» д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Власником Volvo B7RLE, д.н.з. НОМЕР_2 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» (Позивач), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 22).

24.01.2022 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено постанову по справі № 201/12975/21 у відношенні ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. (а.с. 8).

02.12.2021 у ФОП Пінегіна В.О. було придбано ТОВ «Автотранссервіс» товару на загальну суму 109 186,68 грн.

22.02.2022 ПП «Техноцентр» були виконані роботи по ремонту автомобіля Volvo B7 RLE, д.н.з. НОМЕР_2 на суму 12170,42 грн.

Таким чином, загальна сума матеріальної шкоди становить 121357.10 грн.

Цивільно - правова відповідальність винної особи у ДТП особи, ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Tesla, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована в ПРАТ «СК «Універсальна» (Відповідач) на підставі полісу № ЕР-206067340 (а.с. 104).

Таким чином, Позивач звернувся до Відповідача з заявою про відшкодування шкоди від 02.12.2021 (а.с. 115).

15.02.2022 Відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 20 476,73 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 28604 від 15.02.2022

27.05.2022 Відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 4 095,35 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12200 від 27.05.2022

Позивач зазначає, що невиплачена Відповідачем сума матеріальної шкоди складає 96 785,02 грн., що і стало причиною звернення до суду.

За приписами частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

У відповідності до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Як визначено статтею 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. У силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Відповідно до статей 22, 1166 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд зазначає, що договір, укладений між відповідачем та страхувальником, за своєю правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в статті 354 Господарського кодексу України та статті 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 981 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

У відповідності до статті 4 Закону України "Про страхування" предметом договору страхування, зокрема, можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

За визначенням статті 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як зазначалось судом вище, дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 30.11.2021 за участю транспортного засобу марки «Tesla Model 3» д/н НОМЕР_1 , який застрахований відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР 206067340 від 27.09.2021 за яким Страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну Страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля TESLA Model 3, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Згідно зі статтею 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст.18 Закону України «Про страхування», факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завданої шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдаваної шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдана шкоди замість останнього.

Відповідно до ст. 22 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Із договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що був укладений між ОСОБА_1 та Відповідачем, що підтверджується відповідним полісом № ЕР 206067340, який діяв на момент скоєння ДТП. вбачається, що при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну майну потерпілому, у сумі нанесених збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми.

Згідно п.4 даного Полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 260 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну 130 000,00 грн.

Як убачається з матеріалів справи та зазначалось судом вище, позивач звернувся до відповідача із заявою про відшкодування матеріального збитку.

За змістом частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Отже, виходячи з наведених норм чинного законодавства, відшкодувати спричинений у ДТП збиток (компенсувати сплачене страхове відшкодування позивачу) має саме винна особа (особа, відповідальна за збиток).

У відповідності до вимог статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Як було вказано вище, розглянувши звернення позивача відповідач 15.02.2022 та 27.05.2022 сплатив позивачу страхове відшкодування у сумі 24 572,08 грн.

Отже, непокритою сумою виплаченого відповідачем страхового відшкодування є 96 785,02 грн.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять із фактичної суми, встановленої згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування в залишковому розмірі 96 785,02 грн. підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми або обґрунтованих заперечень щодо розміру страхового відшкодування, суд дійшов висновку про законність та доведеність вимог позивача до відповідача щодо стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування в розмірі 96 785,02 грн.

Суд відхиляє заперечення відповідача, виходячи з наступного.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (пункт 35 цієї постанови).

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Щодо витрат на правову (правничу) допомогу.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За змістом ст. 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України.

Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2022 між Адвокатом Каракановою Тетяною Володимирівною (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" (клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого за цим Договором Адвокат зобов`язується надати правничу допомогу та здійснити представництво клієнта в Господарському суду Дніпропетровської області та в Дніпровському апеляційному суді у справі за позовом ТОВ «Автотранссервіс» до ПРАТ «СК «Універсальна» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася 30.11.2021 на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.

Розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього Договору правничу допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою (Додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Сторонами погоджено збільшення розміру гонорару, яке здійснюється у випадку збільшення обсягу правничої допомоги або істотного зростання обсягу часу який необхідно витратити адвокату на надання правничої допомоги клієнту за цим Договором та оформляється сторонами письмово. Адвокат робить Клієнту усну або надсилає письмову пропозицію про необхідність збільшення розміру гонорару. У випадку недосягнення згоди з вказаного питання, адвокат вправі достроково розірвати договір в односторонньому порядку в порядку.(п.п 4.1., 4.2. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до закінчення судового та апеляційного розгляду справи за позовом позовом ТОВ «Автотранссервіс» до ПРАТ «СК «Універсальна» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася 30.11.2021.

Сторони уклали додаткову угоду про надання правничої допомоги від 17.06.2022, про таке.

Сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання Адвокатом правничої допомоги вказаної в Договорі, у розмірі 15000, 00 грн.

Сторони погодили, що вказаний в п.1 цієї Додаткової угоди розмір гонорару (винагороди) за надання правничої допомоги вказаної в Договорі визначено Сторонами з врахуванням складності справи, виходячи із принципів розумності та з врахуванням часу (строку) дії Договору.

Сторони погодили, що виплата гонорару (винагороди) авансом здійснюється в розмірі 15000,00 грн. Адвокат вправі не приступати до виконання Договору до отримання авансу.

Оплата гонорару (винагороди) здійснюється шляхом їх стовідсоткового авансування. (п.п. 1-4 додаткової угоди).

Крім того, сторони уклали розрахунок розміру гонорару (винагороди) від 17.06.2022, згідно якого адвокат надає правничу допомогу та готовить процесуальні документи процесуальні документи у справі за позовом ТОВ «Автотранссервіс» до ПРАТ «СК «Універсальна» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася 30.11.2021 наступного характеру:

- усна консультація Клієнта (Позивача) щодо підстав для відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДПТ з Відповідачі - 2 години * 1000 грн. = 2000,00 грн.;

- вивчення судової практики в справах про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП - 2 години * 1000 грн. = 2000,00 грн.;

- формування з Клієнтом (Позивачем) загальної позиції у справі - 2 година * 2000 грн. = 4000,00 грн.;

- складення позовної заяви «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» - 3 години * 1000,00 грн. = 3000,00 грн.;

- участь в розгляді справи в судовому засіданні - 4 годин * 1000 грн. = 4000,00 грн.

Також сторони підписали акт приймання-передачі правничої допомоги від 17.06.2022, згідно якого адвокат передав, а клієнт прийняв правничу допомогу та підготовлені процесуальні документи у справі за позовом ТОВ «Автотранссервіс» до ПРАТ «СК «Універсальна» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася 30.11.2021, а саме:

- усна консультація Клієнта (Позивача) щодо підстав для відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДПТ з Відповідачі - 2 години * 1000 грн. = 2000,00 грн.

- вивчення судової практики в справах про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП - 2 години * 1000 грн. = 2000,00 грн.

- формування з Клієнтом (Позивачем) загальної позиції у справі - 2 година * 2000 грн. = 4000,00 грн.

- складення позовної заяви «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» - З години * 1000,00 грн. = 3000,00 грн.

- участь в розгляді справи в судовому засіданні - 4 годин * 1000 грн. = 4000,00 грн.

Вартість правничої допомоги та підготовки процесуальних документів за цим Актом складає 15000,00 грн.

Позивач сплатив вартість наданих послуг адвокатом у розмірі 15 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 17062022 від 17.06.2022.

За змістом положень ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши поданні матеріали та поданий заявником акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 17.06.2022, господарський суд зазначає, що детальний опис виконаних адвокатом робіт та наданих послуг відповідає умовам договору та обставинам розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74, ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частинами 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За встановлених обставин щодо обсягу, вартості та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на правову допомогу, суд оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення договору та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин та участь у судових засіданнях, зважаючи на відсутність заперечень відповідача стосовно розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку про те, що заявлена до стягнення сума компенсації витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00грн. є завищеною, не відповідає принципу співмірності та розумності, є неспіврозмірною з часом, витраченим на їх надання.

Так, пункти 1 та 3 акту приймання-передачі правничої допомоги та розрахунку розміру винагороди практично тотожні.

Щодо п`ятий пункту участь в розгляді справи в судовому засіданні - 4 годин суд зазначає, що представник позивача була присутня в 1 судовому засіданні, яке відбулося 05.09.2022 в режимі відеоконфереції, яке тривало менше 20 хвилин.

Зважаючи на викладене, враховуючи заперечення відповідача, суд частково задовольняє заяву позивача зі стягненням з відповідача 7 500,00 грн. витрат на правничу допомогу.

7 500,00 грн. витрат на правничу допомогу покладаються на позивача.

Щодо судового збору.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 130, 178, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" про відшкодування шкоди в розмірі 96 785,02 грн. -задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" (49005, м. Дніпро, Лоцманський Узвіз, буд. 8, ) матеріальну шкоду в розмірі 96 785,02 грн., витрат на правничу допомогу в розмірі 7 500,00 грн., судовий збір у розмірі 2 481,00 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Витрати на правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн. покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 13.10.2022.

Суддя Н.Г. Назаренко