СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Харків Справа № 922/46/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя Плахов О.В.

за участі секретаря судового засідання Фурсової А.М.

за участі представників:

позивача - не з`явився

відповідача Метенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Видобувна Компанія Укрнафтобуріння, м. Київ (вх. №745 Х/2)

на рішення Господарського суду Харківської області від 20.06.2022 (суддя Лаврова Л.С., повний текст рішення складено 23.06.2022) у справі №922/46/22

за позовом Приватного акціонерного товариства Поберезький завод пресувальних агрегатів, с. Побережжя, Тисменицький район, Івано-Франківська область

до Приватного акціонерного товариства Видобувна Компанія Укрнафтобуріння, м.Київ

про стягнення 298 507,50 грн,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2022 Приватне акціонерне товариство Поберезький завод пресувальних агрегатів (далі ПрАТ Поберезький завод пресувальних агрегатів) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства Видобувна Компанія Укрнафтобуріння (далі ПрАТ Видобувна Компанія Укрнафтобуріння) 298 507,50 грн заборгованості та 4478,00 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилався на порушення відповідачем умов договору поставки №18/10-03 від 03.10.2018 в частині часткової не оплати отриманого ежектора газового ЕПР-1-500-16 за видатковою накладною № ПЗ-0000003 від 15.01.2019, а також податковими накладними від 23.10.2018 та 15.01.2019, які зареєстровані в порядку, передбаченому Податковим кодексом України та п. 4.3.5 договору. Щодо підсудності розгляду справи позивач посилався на п. 5 Специфікації № 1 до договору (додаток № 1 до договору поставки № 18/10-03 від 03.10.2018) товар доставлено в Харківську область, Краснокутський район, Сахалінська УППНГ з посиланням на ч.5.ст. 29 ГПК України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.06.2022 у справі №922/46/22 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Видобувна Компанія Укрнафтобуріння на користь Приватного акціонерного товариства Поберезький завод пресувальних агрегатів заборгованість в розмірі 298507,50 грн та 4477,61 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт здійснення поставки за договором підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами. Будь яких заперечень, щодо якості та кількості товару відповідачем не висловлювалось, тобто позивач в повній мірі поставив товар належної якості та кількості у відповідності до умов договору. Відповідач отримав товар 15.01.2019 року, використовує його більше трьох років, жодних претензій щодо якості, кількості товару ні протягом гарантійного, ні післягарантійного строку не виставляв, однак відмовляється оплатити його повну вартість, що свідчить про невиконання обов`язку з оплати отриманого товару. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно ухиляється від оплати вартості отриманого за договором товару. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення такої заборгованості є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області 20.06.2022 у справі №922/46/22 скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства Поберезький завод пресувальних агрегатів. Стягнути з позивача на користь відповідача витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що за умовами укладеного між сторонами договору від 03.10.2018 відповідач (Покупець) зобов`язався прийняти товар та оплатити позивачу (Продавцю) його вартість (п.1.1 Договору). В договорі сторонами було обумовлено порядок розрахунків за товар, а саме: попередня оплата в розмірі 50% від загальної вартості товару протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання договору або з моменту готовності до закупівлі; розрахунок за товар в розмірі 25% протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту постачання товару; розрахунок за товар в розмірі 25% протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дати підписання Сторонами Акту випробування товару. Отже, за умовами договору, остаточний розрахунок за товар у розмірі 25% мав бути здійснений протягом 15 календарних днів з дати підписання Сторонами Акту випробування товару. Документом який підтверджує належну якість товару, є виключно Акт випробування товару, а не термін його перебування у покупця, як стверджував в позовній заяві позивач. Скаржник зазначає, що зі сторони продавця складання та оформлення відповідного акту не ініціювалось. Більше того, позивачем, як продавцем для складання Акту випробування товару, який передбачений умовами договору, повноважених працівників до покупця направлено не було. Як наслідок, факт пусконалагодження та випробовування сторонами у належний спосіб не було зафіксовано, що підтверджується відсутністю Акту випробовування товару. Як зазначає апелянт, наведені обставини зазначені також в оскаржуваному рішенні, натомість належної оцінки їм не надано. Відповідач зазначає, що з його сторони не вчинялося будь-яких дій (бездіяльність), які б свідчили про відмову від складання відповідного акту. Більше того, умовами договору не передбачено обов`язку саме покупця ініціювати та/або складати такий Акт. Доводи позивача про те, що Акт випробовування повинен був складатися саме відповідачем (як покупцем) є безпідставними, оскільки договором та Специфікацією №1 до договору не передбачено обов`язку складання вказаного Акту саме покупцем. Судом першої інстанції не досліджено питання, що саме позивач у даному випадку повинен був виступити ініціатором складання такого акту, що підтвердило б факт передачі товару покупцю належної якості за умовами п.2.5. договору. Приймаючи оскаржуване рішення, суд не врахував, що основною передумовою для проведення остаточного розрахунку за товар є підписаний Сторонами Акт випробування товару, який сторонами не складено. Як наслідок, у покупця відсутні будь-які правові підстави та обов`язки для проведення відповідачем остаточних розрахунків відповідно до п.6.1.3 Специфікації. Водночас, позиція суду першої інстанції базується виключно на факті передачі товару покупцю.

Посилаючись на приписи ст. ст. ч.1 ст. 628, ч.1. ст. 638, ст.655, ч.1 ст. 662, ч. 1 ст. 664, ч.1 ст.673, ст.692, ст.712, яким встановлено загальні вимоги до виконання договірних зобов`язань, а також умови договору, апелянт вважає, що доводи позивача та висновки суду першої інстанції є безпідставними, оскільки:

-не виконано істотні умови договору щодо порядку підтвердження якості, а відтак і додаткової оплати товару (у розмірі 25 %), яка є повністю залежною від підтвердження Актом випробовування товару, його якісних характеристик за результатами пусконалагоджувальних робіт;

- не встановлено (не доведено) належну якість товару за результатами пусконалагоджувальних робіт;

- для покупця не настав строк оплати товару за п.6.1.3. Договору, оскільки сторонами не оформлено (підписано) Акт випробовування Товару;

- за відсутності порушення строків оплати покупцем по договору, відсутня і вина відповідача, як виключна підстава для встановлення відповідальності за порушення зобов`язання.

Скаржник вважає, що суд безпідставно зазначив про використання товару покупцем за призначенням більше трьох років, не маючи будь-яких доказів такого технічного чи документального підтвердження.

Також зазначає, що в оскаржуваному рішенні судом неправомірно встановлено факт передачі товару покупцю, оскільки позивач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо належної передачі товару відповідно до п.2.5. договору, яким встановлено, що підписані обома сторонами Акти приймання-передачі товару та Акти випробування товару є документами, які засвідчують факт передачі Товару належної кількості та якості у власність Покупця.

Крім того, судом першої інстанції не було досліджено безпосередньо умови договору, зокрема, п.2.5. та п.2.6., щодо порядку передачі товару, у тому числі щодо кількості та якості відповідно до вимог Інструкції П-6 від 15.06.1965 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю» та Інструкції П-7 від 25.04.1966 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю».

Судом не враховано, що позивач, як продавець, жодним чином не зазначив про наявність складеного уповноваженими представниками покупця Технічного акту виконання пусконалагоджувальних робіт товару (ежекторів газових ЕПР-1-500-16), що фактично фіксував наявність недоліків товару, невідповідність його технічним вимогам та фактичної несправності при експлуатації. На переконання відповідача, позивач був обізнаний про недоліки товару, а тому фактично і не мав підстав для ініціювання складання Акту випробування товару, уникав від вчинення належних дій щодо оформлення та фіксування передачі товару відповідно до Інструкції П-6 та Інструкції П-7. В той час як Покупець, фактично був позбавлений можливості надання пояснень такому факту з посиланням на докази, що його підтверджують.

Враховуючи наведені доводи, апелянт вважає, що судом проігноровано обґрунтовані доводи відповідача щодо відсутності самого факту порушення зі сторони відповідача зобов`язань по договору, у тому числі, щодо порядку і строків оплати товару, а отже відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, зокрема, ст.526, ст.530, ст.610, ст.612, ст.614, ст. 655, ст.662, ст.673, ст.687. ст.691, ст.691. ст.712 ЦК України та не досліджено положення договору в частині порядку передачі продавцем товару, оформлення супровідних документів на товар та його технічної експлуатації, встановлення відповідності товару кількості, якості, справності, виконання зобов`язань з підписання актів тощо, а також умов щодо порядку та підстав проведення покупцем оплати за поставлений товар. Прийняття спірного рішення, а саме безпідставне встановлення у такому рішенні факту належної якості товару, позбавляє відповідача права на подачу та задоволення зустрічного позову до позивача про зменшення та повернення вартості товару у розмірі 25% у зв`язку з неналежною його якістю за результатами пусконалагоджувальних робіт.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, скаржник зазначає, що 20.06.2022 повноважний представник позивача мав намір взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програми EasyCon, однак безпідставно був позбавлений судом першої інстанції такого права. Тільки після опублікування повного тексту оскаржуваного рішення (24.06.2022) представник відповідача дізнався, що йому було відмовлено в участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. При цьому, процесуальне рішення про таку відмову ухвалено судом першої інстанції безпосередньо у судовому засіданні 20.06.2022, тобто під час розгляду справи по суті. З огляду на відсутність будь-яких рішень суду з приводу поданого своєчасно клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, 20.06.2022, повноважний представник не був проінформований про результати розгляду клопотання відповідача та, як наслідок, не мав об`єктивно можливості встановити процесуальне рішення з порушеного питання. Апелянт вважає, що такими неправомірними діями суду першої інстанції, відповідач фактично був позбавлений судом права на участь у судовому засіданні, на захист прав та інтересів відповідача, позбавлений можливості надання власних пояснень по суті справи. На переконання відповідача, наведені обставини є порушенням норм процесуального права, зокрема, щодо неупередженості, забезпечення змагальності, рівності сторін, гласності та відкритості, права на правничу допомогу тощо.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.07.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Видобувна Компанія «Укрнафтобуріння» на рішення Господарського суду Харківської області від 20.06.2022 у справі №922/46/22. Встановлено учасникам справи строк до 16.08.2022 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання учасникам провадження. Вирішено інші процесуальні питання у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що апеляційна скарга відповідача зводиться до того, що він не заперечує факт отримання товару, натомість, посилаючись на факт непідписання сторонами Акту випробування товару, вважає про відсутність підстав для проведення розрахунку. Зокрема, договором поставки №18/10-03 від 03.10.2018 передбачено оформлення акту випробування товару (п.2.5. Договору). Однак, жодним пунктом договору не передбачено покладення обов`язку щодо складання Акту випробування товару саме на позивача, тому твердження відповідача з цього приводу позивач вважає безпідставними. Позивач зазначає, що саме відповідач отримав від позивача товар (ежектор газовий ЕПР-1-500-16) на підставі видаткової накладної №ПЗ-0000003 від 15.01.2019 і товар знаходиться у нього, жодних звернень щодо повернення товару чи зауважень до товару відповідач не заявляв. Договором поставки не передбачений монтаж товару (обладнання) позивачем, а тому, відповідач мав змонтувати його і запросити представників позивача для оформлення Акту випробування товару, вказати дату, адресу для оформлення Акту, що відповідач не здійснив. Будь-яких повідомлень про направлення представників позивача для складання Акту випробування товару від відповідача не надходило і таких доказів відповідачем суду не надано. Крім того, п.4.4.3. договору передбачено, що покупець (відповідач) не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з дати завершення строку поставки товару, визначеного у відповідній Специфікації оформити, підписати, скріпити печаткою та передати на підпис продавця два оригінальні екземпляри Акту приймання-передачі товару, крім випадків передбачених договором, чого відповідач не зробив. Позивач зазначає, що відповідач отримав товар 15.01.2019 та використовує його уже більше трьох років, жодних претензій щодо якості, кількості товару ні протягом гарантійного (12 місяців з дня поставки), так і післягарантійного строку не виставляв, однак до сьогоднішнього дня відмовляється оплатити його повну вартість. Щодо долученого відповідачем до апеляційної скарги технічного акту виконаних пусконалагоджувальних робіт ежекторів газових ЕПР-1-500-16, датований травнем 2019 року, позивач зазначає, що дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідно до ч.3 ст.80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.80 ГПК України).

27.01.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (що відображено в ухвалі суду першої інстанції від 31.01.2022), однак вказаний акт ним не долучений. В засіданні суду 21.02.2022 року представники сторін надали свої доводи та заперечення і судом було оголошено перерву до 28.02.2022 року для оголошення рішення. Однак відповідач вказаний акт до матеріалів справи не долучив і не згадував під час надання своїх заперечень у суді першої інстанції.

28.02.2022 року судове засідання у даній справі не відбулось у зв`язку з введенням воєнного стану, постійними обстрілами міста Харкова ворожими військами та веденням активних бойових дій на території Харківської області, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи. Більше того, ухвалою суду від 03.05.2022 поновлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив, однак до вказаного заперечення відповідач вказаний акт не долучав. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст.80 ГПК України).

У зв`язку з цим, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу відповідач наголошує на тому, що у відповідності до п.2.5 Договору, за результатами поставки та випробування товару сторони оформлюють Акт приймання-передачі товару та Акт випробування товару. Акт приймання передачі товару підтверджує факт поставки товару належної кількості. За результатами проведених випробувань складається Акт випробування товару, який підтверджує факт поставки товару належної якості. Підписані обома сторонами Акти приймання-передачі товару та Акти випробування товару є документами, які засвідчують факт передачі товару належної кількості та якості у власність покупця. Тобто, документом який підтверджує належну якість товару, є виключно Акт випробування товару, а не термін перебування товару у покупця, як помилково стверджує позивач та фактично саме такі судження покладено в основу оскаржуваного рішення. З огляду на зацікавленість саме продавця у проведенні розрахунків по договору, останній мав право і повинен бути вжити достатніх заходів, спрямованих на виконання вимог договору щодо складання сторонами Акту випробування товару та у встановленому порядку отримати залишок вартості товару по договору.

Щодо Технічного акту виконання пусконалагоджувальних робіт товару (ежекторів газових ЕПР-1-500-16) апелянт зазначає, що позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу в частині пояснень щодо Технічного акту виконання пусконалагоджувальних робіт Товару (ежекторів газових ЕПР-1-500-16), який складено в односторонньому порядку відповідачем (як покупцем), жодним чином не спростовує наведених у ньому фактів та зафіксованих недоліків. Відповідач, в свою чергу, в апеляційній скарзі ґрунтовно надав інформацію щодо неможливості подання такого доказу в суді першої інстанції з огляду на фактичне позбавлення даним судом права участі в судовому засіданні 20.06.2022, рівно як подання необхідних пояснень та/або клопотання про долучення будь-яких доказів та, як наслідок їх дослідження в суді першої інстанції.

У письмових поясненнях, наданих до суду апеляційної інстанції, позивач зазначає, що не заперечує, що договором поставки №18/10-03 від 03.10.2018 передбачено оформлення акту випробування товару (п.2.5. Договору). Однак жодним пунктом договору не передбачено покладення обов`язку щодо складання акту випробування товару саме на позивача, тому твердження відповідача з цього приводу є безпідставними. Більше того, саме відповідач отримав від позивача товар (ежектор газовий ЕПР-1-500-16) на підставі видаткової накладної №ПЗ-0000003 від 15.01.2019 і товар знаходиться у нього. Жодних звернень щодо повернення товару чи зауважень до товару зі сторони відповідача не надходило і таких доказів не долучено до матеріалів справи. Гарантійний строк на товар становить 12 місяців з дати поставки товару (п.4 Специфікації), однак жодних звернень чи претензій зі сторони відповідача як протягом гарантійного так і післягарантійного строку не було. В разі виявлення недоліків, відповідач мав звернутися до позивача з вимогою про заміну неякісного товару (п.4.3.6. Договору) чи повернення коштів (п.4.3.3. Договору). Позивач повністю виконав умови договору поставки №18/10-03 від 03.10.2018 та поставив відповідачу обумовлений договором товар. Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі позивач вважав такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Розгляд справи просив здійснювати без участі позивача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2022 задоволено заяву ПрАТ Видобувна Компанія Укрнафтобуріння про участь адвоката Метенка Тараса Ігоровича у судових засіданнях у справі №922/46/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення Східного апеляційного господарського суду з використанням власних технічних засобів в програмі EasyCon. Ухвалено судове засідання у справі №922/46/22 06.10.2022 о 15:00 годині провести за участю представника ПрАТ Видобувна Компанія Укрнафтобуріння в режимі відеоконференції поза межами приміщення Східного апеляційного господарського суду з використанням власних технічних засобів в програмі EasyCon.

Зважаючи на те, що представник позивача у письмових поясненнях від 14.09.2022 просив здійснювати розгляд справи без участі свого представника, явка представників сторін в судове засідання 06.10.2022 судом обов`язковою не визнавалась, правова позиція позивача викладена ним у відповіді на відзив та письмових поясненнях, що містяться в матеріалах справи, у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами за відсутністю представника ПрАТ Поберезький завод пресувальних агрегатів.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.10.2022, що відбулось в режимі відеоконференції, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, відповідь на відзив та письмові пояснення позивача, заслухавши уповноваженого представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зважаючи на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 03.10.2018 між Публічним акціонерним товариством «Поберезький завод пресових агрегатів» (Продавець) та Приватним акціонерним товариством «Видобувна компанія "Укрнафтовидобування» (Покупець), укладено договір поставки №18/10-03 (а.с.8-11)

За умовами п. 1.1 договору подавець, в порядку та на умовах, визначених договором та Специфікаціях, які після підписання договору становлять його невід`ємну частину, зобов`язався поставити товарно-матеріальні цінності (надалі товар) Покупцю у відповідності до технічного опису (вимог) до Товару (Додаток № 2 до договору), а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплати його вартість (п. 1.1. Договору).

Найменування, одиниця виміру, загальна кількість та якість, ціна за одиницю часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) Товару, що підлягає поставці визначається сторонами в Специфікаціях (п.1.2 договору).

Гарантійний строк на товар становить 1 (один) рік з дати підписання Сторонами акту приймання-передачі товару, якщо в Специфікації не встановлено інше (п. 1.4 договору).

Умовами п. 2.5 договору визначено, що за результатами поставки та випробування товару сторони оформлюють Акт приймання-передачі товару та Акт випробування товару. Акт приймання-передачі товару підтверджує факт поставки товару належної кількості. За результатами проведених випробувань складається акт випробування товару, який підтверджує факт поставки товару належної якості. Сторони погоджуються, що підписані обома сторонами акти приймання-передачі товару та акти випробування товару є документами, які засвідчують факт передачі товару належної кількості та якості у власність Покупця.

Відповідно до п. 2.6 договору, прийняття товару за кількістю проводиться у відповідності до Інструкції №П-6, затвердженої Держарбітражем СРСР 15.06.1965 року, якщо інше не передбачено договором.

Прийняття товару за якістю проводиться у відповідності до Інструкції №П-7, затвердженої Держарбітражем СОСР 25.04.1996 року, якщо інше не передбачено договором. (п. 2.7. договору).

У відповідності до п. 3.1 договору, сторонами погоджено, що загальна вартість товару, що може бути поставлена Продавцем та прийнята Покупцем за даним Договором протягом його строку дії згідно Специфікації не може перевищувати 995 025,00 грн, крім того ПДВ 1999005,00 грн, разом з ПДВ 1 194 030,00 грн.

Оплата вартості товару здійснюється на умовах та в строки визначені Специфікаціями (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору, в разі, якщо за результатами поставки виявиться нестача (понад встановлене відхилення у Специфікації) та/або невідповідність якості оплаченого товару , Продавець в строк не пізніше 7 (семи) банківських днів, з дати завершення строку поставки, зобов`язаний повернути Покупцю повну вартість неякісного та/або непоставленого товару, якщо сторони не домовляться про інше письмово.

Продавець не має права вимагати оплати від Покупця неякісного товару та /або товару, нестача якого встановлена відповідно до умов договору (п. 3.5. договору).

У розділі 4 договору, сторони визначили взаємні права та обов`язки сторін.

Зокрема, відповідно до п. 4.2.2. договору, Покупець має право відмовитись від підписання Акту приймання-передачі товару в разі поставки неналежної кількості та/або якості товару до моменту поставки належного товару або відповідного зменшення вартості фактично поставленого товару.

Обміняти товар неналежної якості або повернути товар, якщо він не відповідає встановленим вимогам якості після проведення випробування (п. 4.2.2. договору).

Сторони також погодили, що Продавець, в разі втрати товаром якісних характеристик протягом гарантійного строку, за умови дотримання гарантійних умов Покупцем, за власний рахунок зобов`язаний обміняти неякісний Товар у строк не пізніше 10 календарних днів, з дати отримання відповідного повідомлення Покупця, з базисом поставки DDP -Україна, Харківська обл., Краснокутський район, поблизу с.Шевченкове, Установка попередньої підготовки нафти і газу Сахалінського НГКР (п. 4.3.2 договору).

На розсуд Покупця здійснити поставку товару належної якості та кількості товару чи повернути Покупцю вартість такого товару, у разі виявлення неякісності та/або нестачі товару за результатами прийомки товару Покупцем, не пізніше 10 (десяти) робочих днів з дати отримання відповідного повідомлення Покупця (п. 4.3.3 договору).

Продавець зобов`язався не пізніше 5 робочих днів з дати отримання від Покупця акту приймання-передачі Товару підписати, скріпити печаткою та передати Покупцю один оригінальний екземпляр (п. 4.3.4 договору).

За власний рахунок обміняти неякісний товар та/або здійснити поставку належної кількості товару у разі виявлення неякісності/нестачі товару за результатами поийомки товару Покупцем у строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дати виявлення нестачі та /або неякісності товару (п. 4.3.6 договору).

Відповідно до умов п. 4.4.3 договору, Покупець зобов`язаний не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з дати завершення строку поставки товару , визначеного у відповідній Специфікації оформити, підписати, скріпити печаткою та передати на підпис Продавця два оригінальні екземпляри Акту приймання-передачі товару, крім випадків передбачених договором.

Додатком №1 до договору сторонами підписано Специфікацію №1 до договору поставки від 18/10-03 від 03.10.2018, в якій сторони визначили:

- найменування товару Ежектор газовий ЕПР-1-500-16;

- технічна характеристика - відповідно до додатку № 2 до договору поставки

- кількість одиниць - 3

- ціна за одиницю без ПДВ - 331 675,00 грн.

- строк поставки 75 кал. днів з моменту підписання договору

- сума без ПДВ - 995 025,00 грн. ПДВ 20 % - 199005,00 грн. Разом з ПДВ 20% - 1 194030,00 грн.

Загальна вартість товару по даній Специфікації складає 995 025,00 грн. ПДВ 20 % - 199005,00 грн. Разом з ПДВ 20% - 1 194030,00 грн.

Якість товару повинна відповідати паспорту (п. 2 Специфікації). Гарантійний строк на товар становить 12 місяців з дати поставки товару (п. 4 Специфікації). Бази поставки товару: DDP (Інкотермс 2010) місце поставки: Харківська обл, Краснокутський р-н, Сахалінська УППНГ (п. 5 специфікації).

Умови та строки оплати товару:

- попередня оплата в розмірі 50 % від загальної вартості товару - протягом 5 календарних днів з моменту підписання договору або з моменту готовності до закупівлі (п. 6.1.1 специфікації);

- розрахунок за товар - 25 % протягом 15 календарних днів з моменту постачання товару (п. 6.1.2).

- розрахунок за товар - 25 % протягом 15 календарних днів з дати підписання сторонами Акту випробування товару (п.6.1.3).

Договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань обох сторін (п.8.1 договору).

Додатком №2 до договору поставки від 18/10-03 від 03.10.2018 є технічний опис товару Ежектор газовий ЕПР-1-500-16, а саме, його технічна характеристика та склад виробу і комплект поставки (а.с. 13 т. 1).

На підтвердження обставин належного виконання зобов`язань з поставки товару за договором від 18/10-03 від 03.10.2018, а саме, Ежектора газового ЕПР-1-500-16, позивачем до матеріалів справи надано видаткову накладну №113-0000003 від 15.01.2019 та податкові накладні від 23.10.2018 та выд 15.01.2019, зареєстровані в порядку, передбаченому Податковим кодексом України та п. 4.3.5. договору, якими підтверджується часткова оплата відповідачем товару за договором поставки від 18/10-03 від 03.10.2018 у розмірі 597 015,00 грн (50% попередньої оплати від вартості товару згідно п. 6.1.1. Специфікації).

Також позивачем до матеріалів справи надано копію виписки по особовому рахунку за період з 23.10.2018 та копію платіжного доручення №416647316 від 25.01.2019, яким підтверджується здійснення часткової оплати відповідачем за отриманий товар на загальну суму 298 507,50 грн (25% вартості товару згідно п. п. 6.1.2. Специфікації).

Вказаними документами позивач підтверджував поставку товару (Ежектор газовий ЕПР-1-500-16) покупцю 15.01.2019.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач зазначав, що відповідач належним чином свої зобов`язання за договором поставки від 18/10-03 від 03.10.2018 не виконав, розрахунки за отриманий товар в повному обсязі не здійснив. У зв`язку з чим, вважаючи свої права порушеними, позивач просив суд стягнути на користь позивача 298 507,50 грн заборгованості, що становить 25% вартості поставленого товару, які відповідач зобов`язався сплатити протягом 15 календарних днів з дати підписання сторонами Акту випробування товару відповідно до п. 6.1.3. Специфікації.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач стверджував, що у відповідності до п. 6.1.3. Специфікації №1 до договору основною передумовою для проведення остаточного розрахунку за товар є підписаний сторонами Акт випробовування товару. Однак з боку продавця складання Акту випробовування не ініціювалось, повноважних представників до відповідача продавець не направляв. З боку відповідача не вчинялись буд-які дії (бездіяльність) які б свідчили про відмову від складання відповідного Акту. Більш того, ні договір, ні Специфікація №1 до договору не містить жодних умов щодо обов`язку саме покупця ініціювати та складати даний Акт. У зв`язку з цим, відповідач вважав, що станом на час звернення з позовом у покупця відсутні будь-які правові підстави та обов`язки для проведення відповідачем розрахунків згідно п. 6.1.3. Специфікації №1 до договору.

Таким чином, спірним у даному випадку є наявність правових підстав для здійснення між сторонами остаточних розрахунків за договором поставки №18/10-03 від 03.10.2018.

Рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги задоволено, є предметом апеляційного перегляду.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.

Предметом спірних правовідносин сторін у даній справі є матеріально-правові вимоги позивача з приводу неналежного виконання відповідачем умов договору поставки №18/10-03 від 03.10.2018 щодо здійснення остаточних розрахунків за поставлений продавцем товар.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново -господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Приймаючи до уваги правову природу укладеного договору №18/10-03 від 03.10.2018, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України.

У розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173, 174 ГК України укладений між позивачем та відповідачем договір є підставою для виникнення та існування кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Встановлені у справі обставини свідчать, що за умовами укладеного договору №18/10-03 від 03.10.2018 позивачем, як продавцем було поставлено покупцю (відповідачу) товар, визначений у Специфікації №1 до Договору.

Позивачем до матеріалів справи надано видаткову накладну №ПЗ-0000003 від 15.01.2019, яка містить найменування суб`єктів господарювання, а також підписи уповноважених осіб, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, та інші необхідні реквізити.

В розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підписання представником покупця видаткових накладних, які є первинними обліковими документами та фіксують факт здійснення господарських операцій та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Підписавши вказану видаткову накладну, яка є первинним документом та фіксує здійснення господарської операції, сторони тим самим підтвердили факт поставки товару та його отримання покупцем 15.01.2019. Факт отримання товару 15.09.2019 відповідачем не заперечується.

Отже, наявні в матеріалах справи докази свідчать про належне виконання позивачем умов договору щодо поставки товару та прийняття товару відповідачем, що підтверджується частковою оплатою покупцем вартості товару відповідно до умов п. 6.1.1, п. 6.1.2 Специфікації №1 до договору.

Згідно договору, умови та строки оплати товару визначені сторонами у Специфікації №1 до договору №18/10-03 від 03.10.2018 та здійснюються наступним чином:

-попередня оплата в розмірі 50 % від загальної вартості товару - протягом 5 календарних днів з моменту підписання договору або з моменту готовності до закупівлі (п. 6.1.1 Специфікації №1 до Договору);

-розрахунок за товар - 25 % протягом 15 календарних днів з моменту постачання товару (п. 6.1.2 Специфікації №1 до Договору);

-розрахунок за товар - 25 % протягом 15 календарних днів з дати підписання сторонами Акту випробування товару (п.6.1.3 Специфікації №1 до Договору).

Таким чином, зі змісту договору та Специфікації №1 вбачається, що остаточний розрахунок за отриманий товар здійснюється покупцем протягом 15 календарних днів з дати підписання сторонами Акту випробування товару і саме із підписанням Акту випробовування сторони пов`язали здійснення остаточного розрахунку за товар.

Крім того, виходячи з умов п. 2.5. договору, за результатами поставки та випробування товару сторони оформлюють Акт приймання-передачі товару та Акт випробування товару.

Акт приймання-передачі товару підтверджує факт поставки товару належної кількості.

За результатами проведених випробувань складається Акт випробування товару, який підтверджує факт поставки товару належної якості.

Отже, Акт випробування товару складається за результатом проведених випробувань та підтверджує якість поставленого позивачем товару. Крім того, підписанням вказаного Акту випробування сторони обумовили здійснення остаточних розрахунків за поставлений товар.

Виходячи з умов п. 1.4. договору, гарантійний строк на товар становить 1 (один) рік з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару, якщо в специфікації не встановлено інше. У п. 4 Специфікації №1 сторони дійшли згоди, що гарантійний строк на товар становить 12 місяців з дати поставки товару.

Як було встановлено вище, датою поставки товару є 15.01.2019, що підтверджується оформленою уповноваженими представниками сторін видатковою накладною №ПЗ-0000003 від 15.01.2019, яка міститься в матеріалах справи, та не заперечується самим відповідачем.

Таким чином, гарантійний строк на товар становив 12 місяців з дати поставки товару, а саме з 15.01.2019.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату.

Відповідно до статті 675 Цивільного кодексу України, товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

Відповідно до узгодженого сторонами строку, гарантійний строк на товар становив 12 місяців з дати поставки товару.

Статтею 678 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки передання товару неналежної якості.

Зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Статтею 680 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв`язку з його недоліками може бути пред`явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років, а щодо нерухомого майна - в межах трьох років від дня передання товару покупцеві, якщо договором або законом не встановлений більший строк.

Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

Відповідно до статті 679 Цивільного кодексу України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Відповідно до частини 6 статті 269 Господарського кодексу України постачальник (виробник) зобов`язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Таким чином, за загальним правилом відповідальність продавця за недоліки товару може наступати у випадках, якщо недоліки виникли до передання товару покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. Також, в разі встановлення покупцем недоліків товару в межах гарантійного строку, законодавством передбачено алгоритм дій покупця щодо усунення таких недоліків продавцем.

Наведені приписи законодавства кореспондуються з умовами укладеного між сторонами договору. Зокрема, п. 2.7. договору, сторони узгодили, що прийняття товару за якістю проводиться у відповідності до Інструкції №П-7, затвердженої Держарбітражем СРСР 25.04.1996 року, якщо інше не передбачено договором. В той же час, в договорі сторони конкретизували певний алгоритм дій в разі виявлення покупцем недоліків товару та порядок їх усунення продавцем. Зокрема, сторони встановили право покупця відмовитись від підписання Акту приймання-передачі товару в разі поставки неналежної кількості та/або якості товару до моменту поставки належного товару або відповідного зменшення вартості фактично поставленого товару ( п. 4.2.2. договору). Обміняти товар неналежної якості або повернути товар, якщо він не відповідає встановленим вимогам якості після проведення випробування (п. 4.2.3. договору).

Сторони також погодили, що продавець, в разі втрати товаром якісних характеристик протягом гарантійного строку, за умови дотримання гарантійних умов покупцем, за власний рахунок зобов`язаний обміняти неякісний товар у строк не пізніше 10 календарних днів, з дати отримання відповідного повідомлення покупця, з базисом поставки DDP -Україна, Харківська обл., Краснокутський район, поблизу с.Шевченкове, Установка попередньої підготовки нафти і газу Сахалінського НГКР (п. 4.3.2 договору). На розсуд покупця здійснити поставку товару належної якості та кількості товару чи повернути покупцю вартість такого товару, у разі виявлення неякісності та/або нестачі товару за результатами прийомки товару Покупцем, не пізніше 10 (десяти) робочих днів з дати отримання відповідного повідомлення Покупця (п. 4.3.3 договору). За власний рахунок обміняти неякісний товар та/або здійснити поставку належної кількості товару у разі виявлення неякісності/нестачі товару за результатами прийомки товару Покупцем у строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дати виявлення нестачі та /або неякісності товару (п. 4.3.6 договору).

Таким чином, виходячи з вищенаведених приписів законодавства та умов договору, у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації), саме покупець заявляє про виявлені недоліки отриманого ним товару та висуває відповідні вимоги продавцю.

В той же час, матеріали справи не містять доказів, і відповідачем таких доказів до суду не надано, які підтверджують поставку позивачем неякісного товару, або ж товару, який має недоліки. Відповідачем не доведено, що товар мав будь-які недоліки під час його прийняття в порядку Інструкції №П-7, затвердженої Держарбітражем СОСР 25.04.1996 року, оскільки за умовами договору прийняття товару за якістю відбувалось саме на підставі вказаної Інструкції. Крім того, не доведено, що товар не відповідає встановленим вимогам якості протягом гарантійного строку, встановленого умовами договору, так і протягом строку його використання. Доказів звернення до позивача з приводу поставки товару неналежної якості покупцем не надано.

Зі змісту спірного договору вбачається, що сторони пов`язали здійснення покупцем остаточного розрахунку за придбаний товар в розмірі 25% вартості товару із підтвердженням якості товару шляхом складання ними двостороннього Акту випробування.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначав, що умовами договору на покупця не покладено обов`язку виступати ініціатором складання такого акту та відповідачем не вчинялись будь-які дії (бездіяльність), що свідчила б про відмову від складання відповідного акту. Відповідач вважав, що саме позивач у даному випадку повинен був виступити ініціатором складання такого акту, оскільки це у комплексі засвідчувало факт передачі товару покупцю належної якості відповідно до умов п. 2.5. договору.

Аналогічні доводи покладено відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що обов`язок складання двостороннього Акту випробування сторонами не було виконано і при цьому жодна зі сторін не ініціювала вжиття будь-яких заходів щодо складання відповідного Акту.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що із суті зобов`язань за договором поставки витікає, що саме покупець заявляє про виявлені недоліки отриманого ним товару та висуває відповідні вимоги, а тому, звичайно він і має, якщо інше не передбачено договором як це має місце у спірних правовідносинах, вжити заходів щодо ініціювання складання відповідного Акту випробування.

Разом з тим, відповідач, як покупець, прийнявши за спірним договором від продавця товар у власність, за відсутності як протягом 12 місячного гарантійного строку, так і протягом 3-х років його використання, заяв в порядку ст. 680 ЦК України про виявлення недоліків та вимог в порядку ст. 678 цього Кодексу до позивача не заявляв, від договору не відмовлявся. Тим самим відповідач підтвердив отримання товару належної якості.

Як зазначено вище, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату.

З огляду на наведене, колегія суддів наголошує, що відмова від остаточного розрахунку за поставлений за спірним договором товар належної якості, яку підтвердив відповідач, з підстав нескладання сторонами Акту випробування за відсутності факту припинення зобов`язань за цим договором з оплати товару, суперечить суті зобов`язання за договором поставки як оплатного, а також засадам справедливості, розумності і добросовісності на яких має ґрунтуватись зобов`язання. Колегія суддів вважає, що в такому випадку бездіяльність покупця щодо складання відповідного акту надає йому можливість збільшити власну майнову сферу за рахунок зменшення у майновій сфері продавця за відсутності зустрічного задоволення.

Відповідно до ст.252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Посилання у договорі на факт підписання сторонами Акта випробовування не є визначенням конкретного строку чи терміну в розумінні ст.252 ЦК України.

Відповідно до положень статі 212 Цивільного кодексу України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина) (ч.1 ст. 212 ЦК України). Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина) (ч.2 ст. 212 ЦК України). Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала (ч.3 ст. 212 ЦК України). Якщо настанню обставини недобросовісно сприяла сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що не настала (ч.4 ст. 212 ЦК України).

Нескладання сторонами Акту випробування не є відкладальною умовою у розуміння ст. 212 ЦК України, оскільки не є обумовленою стороною обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні, та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України. Таким чином, наявність або відсутність Акту випробування не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість поставленого позивачем товару належної якості.

В апеляційній скарзі апелянт вважає, що документом який підтверджує належну якість товару, є виключно Акт випробування товару, а не термін його перебування у покупця, як стверджував в позовній заяві позивач. Скаржник зазначає, що зі сторони продавця складання та оформлення відповідного акту не ініціювалось. Більше того, позивачем, як продавцем для складання Акту випробування товару, який передбачений умовами Договору, повноважених працівників до покупця направлено не було. Як наслідок, факт пусконалагодження та випробовування сторонами у належний спосіб не було зафіксовано, що підтверджується відсутністю Акту випробовування товару та не свідчить про настання обов`язку відповідача здійснити остаточні розрахунки за договором.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що жодним пунктом договору не передбачено покладення обов`язку щодо складання Акту випробування товару саме на позивача, тому твердження відповідача з цього приводу позивач вважає безпідставними.

Як встановлено в ході розгляду справи та зазначено вище, обов`язок складання двостороннього Акту випробування сторонами не було виконано і при цьому жодна зі сторін не ініціювала вжиття будь-яких заходів щодо складання відповідного Акту. За умовами договору, складання такого Акту випробування є визначальною умовою для здійснення сторонами остаточних розрахунків. В той же час, як продавець, так і покупець вважає, що обов`язок складання такого акту за умовами договору покладено саме на іншу сторону, у зв`язку з чим, різним чином тлумачить умови договору щодо порядку проведення розрахунків між сторонами.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів.

Згідно з частиною першою статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України.

У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.10.2022 у справі № 352/1950/15-ц.

У даному випадку договір поставки є таким, що підтверджує домовленість двох сторін та спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків для обох його сторін. Тобто правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Виходячи з такого, колегія суддів вважає, що в даному випадку тлумачення умов договору має здійснюватись відповідно до вимог третього рівня тлумачення, встановленого статтею 213 ЦК України, а саме, з урахуванням (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 202 ГК України та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи з приписів статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків, оскільки уклавши договір постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату товару.

Загальним принципом, який ставиться до виконання зобов`язань, є те, що зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором в частині поставки товару, обумовленого договором. Отже, позивач має очікуванні сподівання щодо повної оплати відповідачем поставленого за договором товару. Відповідач, прийнявши товар та здійснивши часткові розрахунки, не підтвердив, що позивачем порушено як порядок приймання вказаного товару так і поставку товару неналежної якості. Використання товару відповідачем протягом як гарантійного строку, так і поза межами такого строку без жодних зауважень до його якості, або ж відмова від прийняття товару є також доведеним фактом.

Враховуючи сутність договору поставки, суд апеляційної інстанції зазначає, що такий договір є двостороннім, оплатним та зумовлює взаємне виникнення у кожної із сторін прав та обов`язків, які підлягають виконанню. Продавець передає у власність покупця товар належної якості, а покупець набуває обов`язку здійснити його оплату. У зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що відмова від остаточного розрахунку за поставлений за спірним договором товар належної якості з підстав нескладання сторонами Акту випробування на підтвердження якості товару та за відсутності факту оплати товару, суперечить суті зобов`язання договору поставки як двостороннього оплатного акту, а також засадам справедливості, розумності і добросовісності, на яких має ґрунтуватись зобов`язання. При цьому, як вже зазначалось, складання Акту випробування не є відкладальною умовою для нездійснення такого розрахунку, оскільки не припиняє зобов`язання відповідача щодо остаточних розрахунків за товар.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає про наявність підстав для задоволення позову, про що також правомірно зазначено судом першої інстанції.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

В той же час, колегія суддів вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення позову у спірних правовідносинах та підтверджено належними доказами правомірність заявлених вимог. Відповідачем доводи позивача належними доказами не спростовано.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом першої інстанції неправомірно встановлено факт передачі товару покупцю, оскільки відповідно до п.2.5. договору лише підписані обома сторонами Акти приймання-передачі товару та Акти випробування товару є документами, які засвідчують факт передачі товару належної кількості та якості.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до умов п. 4.4.3 договору, саме на покупця було покладено обов`язок не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з дати завершення строку поставки товару, визначеного у відповідній Специфікації, оформити, підписати, скріпити печаткою та передати на підпис продавця два оригінальні екземпляри Акту приймання-передачі товару.

Акт приймання-передачі товару на виконання умов п. 2.5. та п. 4.4.3 договору покупцем не складався і доказів його передачі позивачу для підписання відповідачем до суду не надано. Отже, наведені апелянтом доводи не можуть бути прийняті судом.

Також апелянтом не доведено, що приймання товару відбулось із порушенням кількості та якості відповідно до вимог Інструкції П-6 від 15.06.1965 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю» та Інструкції П-7 від 25.04.1966 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю». Зокрема, доказів звернення до позивача з приводу кількості та якості поставленого товару матеріали справи не містять. Долучений апелянтом до апеляційної скарги Технічний акт виконаних пусконалагоджувальних робіт ежекторів газових ЕПР-1-500-16 від травня 2019 року не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції в якості доказів невідповідності товару технічним характеристикам. Вказаний акт до суду першої інстанції не надавався відповідачем та не був предметом дослідження судом першої інстанції.

Доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача останнім не наведено. Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Інші доводи апеляційної скарги з приводу зобов`язальних правовідносин сторін спростовуються матеріалами справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції.

В той же час, в апеляційній скарзі відповідач наголошує на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що 20.06.2022 повноважний представник позивача мав намір взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програми EasyCon, однак безпідставно був позбавлений судом першої інстанції такого права. Тільки після опублікування повного тексту оскаржуваного рішення (24.06.2022) представник відповідача дізнався, що йому було відмовлено в участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. При цьому, процесуальне рішення про таку відмову ухвалено судом першої інстанції безпосередньо у судовому засіданні 20.06.2022, тобто під час розгляду справи по суті. З огляду на відсутність будь-яких рішень суду з приводу поданого своєчасно клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, 20.06.2022, повноважний представник не був проінформований про результати розгляду клопотання відповідача та, як наслідок, не мав об`єктивно можливості встановити процесуальне рішення з порушеного питання. Апелянт вважає, що такими неправомірними діями суду першої інстанції, відповідач фактично був позбавлений судом права на участь у судовому засіданні, на захист прав та інтересів відповідача, позбавлений можливості надання власних пояснень по суті справи. На переконання відповідача, наведені обставини є порушенням норм процесуального права, зокрема, щодо неупередженості, забезпечення змагальності, рівності сторін, гласності та відкритості, права на правничу допомогу тощо.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта в цій частині виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.01.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи та призначено судове засідання на 31.01.2022 р. о 10:00. Засідання відкладалося з 31.01.2022 по 21.02.2022. В засіданні оголошувалася перерва з 21.02.2022 по 28.02.2022.

28.02.2022 судове засідання у даній справі не відбулось у зв`язку з введенням воєнного стану. Ухвалою суду першої інстанції від 13.05.2022 судове засідання у справі призначено на 20.06.2022 о 09:00. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою. Роз`яснено учасникам справи положення ст. 202 ГПК України, відповідно до якої неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та надсилати документи, що стосуються розгляду судових справ, без особистого прибуття до приміщення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 15.06.2022 (а.с. 119) представник відповідача звернувся до суду першої інстанції з заявою та просив забезпечити участь представника відповідача адвоката Метенка Т.І. в судовому засіданні 20.06.2022 о 09:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення Господарського суду Харківської області з використанням власних технічних засобів в програмі EasyCon.

Як зазначено у вступній частині рішення, відповідач в судове засідання не з`явився. Натомість, зі змісту рішення вбачається, що клопотання представника ПрАТ Видобувна Компанія Укрнафтобуріння було розглянуто судом першої інстанції в судовому засіданні 20.06.2022. Зокрема, суд не вбачав технічної можливості для призначення проведення судового засідання в режимі відеоконференції через EasyCon за клопотанням ПрАТ Видобувна Компанія Укрнафтобуріння (вх.5529 від 15.06.2022). Суд зазначив, що технічно неможливим є одночасне проведення відеоконференції через підсистему відеоконференцзв`язку ЄСІТС (за клопотанням ПрАТ Поберезький завод пресувальних агрегатів від 06.06.2022) та EasyCon (за клопотанням ПрАТ Видобувна Компанія Укрнафтобуріння від 15.06.2022).

За приписами ч. 2 ст. 232 ГПК України, процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Колегія суддів враховує, що явка сторін у судове засідання 20.06.2022 обов`язковою не визнавалась, в той же час, справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача, бажав прийняти участь у судовому засіданні 20.06.2022 та підтвердив свій намір, звернувшись до суду з відповідною заявою від 15.06.2022 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. В той же час, процедурне питання про відсутність технічної можливості проведення відеоконференції за участі відповідача шляхом винесення ухвали як окремого процесуального документу судом першої інстанції не приймалось, про наслідки розгляду клопотання щодо неможливості участі представника відповідача у судовому засіданні 20.06.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду представник відповідача не повідомлявся.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.

Такі принципи господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність, гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються в справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення.

Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі №761/14902/14-а і від 03 червня 2020 року в справі №П/811/2636/15.

В той же час, розгляд клопотання ПрАТ Видобувна Компанія Укрнафтобуріння про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції в день проведення такого судового засідання, фактично призвело до порушення порядку належного повідомлення про місце судового засідання, оскільки відповідач мав правомірні сподівання, що він зможе прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, про що завчасно повідомив суд у заяві від 15.06.2022.

Право на судовий захист встановлене статтею 55 Конституції України не може обмежуватись. В тому числі, не може бути обмежено право встановлене частиною 6 статті 4 ГПК України, а саме, на участь особи у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Натомість допустив порушення норм процесуального права, позбавивши відповідача як учасника судового процесу можливості реалізувати надане йому процесуальне право на участь в судовому засіданні через неповідомлення останнього про місце судового засідання.

У зв`язку з цим, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям у справі нового рішення.

З урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені апелянтом судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 129, 270, 271, 180, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Видобувна Компанія Укрнафтобуріння задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 20.06.2022 у справі №922/46/22 скасувати.

Прийняти у справі нове рішення.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Поберезький завод пресувальних агрегатів задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Видобувна Компанія Укрнафтобуріння (Україна, 01010, місто Київ, вулиця Московська, будинок 32/2, ідентифікаційний код особи 33152471) на користь Приватного акціонерного товариства Поберезький завод пресувальних агрегатів (Україна, 77430, Івано-Франківська обл., Тисменицький р-н, село Побережжя, вулиця Заводська, будинок 3, ідентифікаційний код особи 22184805) заборгованість в розмірі 298507,50 грн та 4477,61 грн судового збору за подання позовної заяви.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.10.2022

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.В. Плахов