ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
03.10.2022 року м.Дніпро Справа № 908/338/21
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Радіновський Р.Л.
розглянувши заяву Приватного підприємства НІК про ухвалення додаткового рішення
у справі № 908/338/21
за позовом: Приватного підприємства НІК, м. Запоріжжя
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго, м. Запоріжжя, пр. Соборний
До господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного підприємства НІК до Товариства з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго про стягнення заборгованості за договором оренди № 03-06/19 від 03.06.2019 у сумі 404 785,61 грн., з яких: 126 744,00 грн. орендної плати, 253 488,00 грн. неустойки, 19 011,60 грн. штрафу, 5 542,01 грн. пені.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.10.2021 по справі №908/338/21 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2022 апеляційну скаргу Приватного підприємства НІК на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2021 у справі № 908/338/21 задоволено частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2021 у справі № 908/338/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго на користь Приватного підприємства НІК 253 488,00 грн. неустойки за неповернення об`єкту оренди скасовано. Прийнято в цій частині нове рішення, про задоволення позовних вимог.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго на користь Приватного підприємства НІК 253 488,00 грн. неустойки за неповернення об`єкту оренди, 3 802,32 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, 5 703,48 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2021 у справі №908/338/21 залишено без змін.

Приватним підприємством НІК подано заяву про ухвалення додаткового рішення, згідно якої просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 500,00 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.06.2022 заяву ПП "НІК" про стягнення з Товариства витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 19 500 грн. залишено без розгляду; у задоволенні заяви ПП "НІК" про прийняття додаткового рішення в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 11 000 грн. відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19.08.2022 у справі №908/338/21 касаційну скаргу приватного підприємства "НІК" задоволено частково. Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 13.06.2022 зі справи № 908/338/21 скасовано в частині залишення заяви приватного підприємства "НІК" про стягнення з товариства з обмеженої відповідальності "Вільна Енергетична компанія "Палівенерго" витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 19 500 грн. без розгляду. Справу у відповідній частині передано на розгляд до Центрального апеляційного господарського суду. В іншій частині ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 13.06.2022 зі справи № 908/338/21 залишено без змін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.09.2022 прийнято до розгляду заяву Приватного підприємства НІК про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №908/338/21 в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 19 500 грн; розгляд заяви призначено в судове засідання на 03.10.2022 о 16:00 год.

30.09.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від ПП «НІК» надійшла заява про розгляд справи без участі представника, в якій позивач просить судове засідання у справі № 908/338/21 проводити без участі уповноваженого представника підприємства за наявними в матеріалах справи документами. Також, у вказаній заяві підтримано вимоги про розподіл витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

На підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Кузнецова В.О., згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги у справі №908/338/21 визначено колегію у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.10.2022 вказаним складом суду прийнято до свого провадження заяву Приватного підприємства НІК про ухвалення додаткового рішення у справі №908/338/21 в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 19 500 грн.

В судове засідання 03.10.2022 сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час судового засідання, не з`явилися, явку уповноважених представників не забезпечили.

З даного приводу колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що ч. 1 ст. 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Велика Палата Верховного Суду в свої постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 року у справі № 910/12842/17 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 918/539/16.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинні створюватися в зайвий раз передумови для порушення процесуальних строків розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому у відповідності до ч. 4 ст. 244 ГПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи наявні докази належного їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, зважаючи на подану позивачем заяву про розгляд справи без участі його уповноваженого представника, необхідність дотримання процесуальних строків, визначених ГПК України, сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та її висловлення у поданих процесуальних документах, забезпечення їх права приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції через свого уповноваженого представника, яке здійснюється ними на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для вирішення процесуального питання щодо ухвалення додаткового рішення, колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд відповідної заяви за наявними матеріалами та без участі представників сторін.

Апеляційним судом було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності, забезпечення рівних умов щодо участі в судових засіданнях та процесуальної можливості для висловлення учасниками справи своєї позиції щодо вимог апеляційної скарги, що є їх правом, яким вони користуються на власний розсуд.

Слід зауважити, що в матеріалах справи наявні заперечення відповідача на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких останній просить суд заяву Приватного підприємства НІК про ухвалення додаткового рішення у справі №908/338/21 залишити без розгляду, а у випадку розгляду її по суті зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, відповідно до частини 3 статті 222 ГПК України без фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 ГПК України).

Так, згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як передбачено п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 зазначеного Кодексу для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз відповідних норм процесуального закону засвідчує, що реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в декілька основних етапів:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Зважаючи на положення статей 282, 315 ГПК України про те, що суд апеляційної та касаційної інстанцій має вирішувати питання щодо розподілу судових витрат, здійснених у зв`язку з переглядом справи, Верховний Суд дотримується позиції, що згідно зі статтею 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 916/24/18).

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні з позовом до Господарського суду Запорізької області, Приватне підприємство НІК зазначило попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (т. 1 а.с. 4-5).

В судовому засіданні 05.10.2021 в суді першої інстанції представником позивача адвокатом Плецькою Ю.В. в судових дебатах було зроблено заяву про звернення із клопотанням про розподіл судових витрат, в т.ч. на правову (правничу) допомогу.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.10.2021 по справі №908/338/21 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2022 апеляційну скаргу Приватного підприємства НІК на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2021 у справі № 908/338/21 задоволено частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2021 у справі № 908/338/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго на користь Приватного підприємства НІК 253 488,00 грн. неустойки за неповернення об`єкту оренди скасовано. Прийнято в цій частині нове рішення, про задоволення позовних вимог.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго на користь Приватного підприємства НІК 253 488,00 грн. неустойки за неповернення об`єкту оренди, 3 802,32 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, 5 703,48 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2021 у справі №908/338/21 залишено без змін.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у додатковій постанові від 03.03.2021 у справі № 912/354/20 наголосив, що докази, які стосуються розміру судових витрат подаються у суворо визначені кодексом строки: до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У зв`язку з прийняттям 16.05.2022 апеляційним судом нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням приписів ч. 8 ст. 129 ГПК України останнім днем п`ятиденного строку для подання відповідних доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу є 23.05.2022 (з урахуванням вихідних днів).

ПП НІК заяву про вирішення питання про судові витрати направлено до Центрального апеляційного господарського суду засобами поштового зв`язку 20.05.2022 (т. 2 а.с. 199-200).

З поданої Приватним підприємством НІК до Центрального апеляційного господарського суду заяви слідує, що позивач поніс в Господарському суд Запорізької області витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 19 500,00 грн.

Представником позивача адвокатом Плецькою Ю.В. було надано наступні послуги (виконано роботи) із зазначенням їх вартості:

- вивчення матеріалів, складання та подача до Господарського суду Запорізької області позовної заяви про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛІВЕНЕРГО» заборгованості за договором оренди № 03-06/19 6 000,00 грн без ПДВ;

- представництво інтересів Позивача в судових засіданнях в Господарському суді Запорізької області (20.04.2021, 15.06.2021, 03.08.2021, 05.10.2021) 12 000,00 грн без ПДВ (3000,00 грн за кожне судове засідання);

- складання клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та виклик свідка 1 500,00 грн без ПДВ.

На підтвердження надання послуг (виконання робіт) адвокатом та понесення відповідних витрат позивачем в суді першої інстанції до матеріалів справи разом з заявою долучено додатки (у засвідчених копіях), а саме:

- договір про надання правничої (правової) допомоги № б/н, укладений між Приватним підприємством «НІК» та Адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕС» 02.01.2021 року (т. 2 а.с. 188-190);

- додаткову угоду до даного договору від 23.03.2021 року (т. 2 а.с. 191);

- акт приймання-передачі послуг від 12.10.2021 на суму 19 500,00 грн (т. 2 а.с. 193);

- платіжне доручення № 6 від 11.01.2022 року про сплату 19 500,00 грн (т. 2 а.с. 194).

Апеляційний суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог частини четвертої статті 126 ГПК України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами (аналогічний висновок наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 922/2749/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21)).

Поряд із загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним у частині четвертій статті 129 ГПК України, у частині п`ятій цієї норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Такий правовий висновок є усталеним та викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21).

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вже було зазначено, у ГПК України закріплено вимогу для кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 124 ГПК України).

Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору (як позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, так і відзиву), оскільки з огляду на статтю 124 ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На необхідності подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені, наголосив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 14.02.2019 у справі № 916/24/18.

При визначенні суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів враховує, що зважаючи на положення статей 282, 315 ГПК України про те, що суд апеляційної та касаційної інстанцій має вирішувати питання щодо розподілу судових витрат, здійснених у зв`язку з переглядом справи, Верховний Суд дотримується позиції, що згідно зі статтею 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені.

Так, Приватне підприємство НІК у позовній заяві зазначало попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, серед яких вказано витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн, в тому числі за вивчення матеріалів та підготовки позовної заяви 4 000,00 грн; представлення інтересів позивача в суді 4 000,00 грн (орієнтовно 2 судових засідання у разі їх призначення, гонорар за кожне судове засідання 2 000,00 грн). (т. 1 а.с. 4-5).

Водночас, згідно поданої Приватним підприємством НІК до Центрального апеляційного господарського суду заяви слідує, що позивач поніс в Господарському суд Запорізької області витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 19 500,00 грн, з яких, вивчення матеріалів, складання та подача до Господарського суду Запорізької області позовної заяви про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛІВЕНЕРГО» заборгованості за договором оренди № 03-06/19 вартувало 6 000,00 грн без ПДВ; представництво інтересів Позивача в судових засіданнях в Господарському суді Запорізької області (20.04.2021, 15.06.2021, 03.08.2021, 05.10.2021) 12 000,00 грн без ПДВ (3000,00 грн за кожне судове засідання).

Тобто, позивач підвищив вартість послуг (робіт) з вивчення матеріалів, підготовки (складання) позовної заяви та представництва інтересів в судових засіданнях, не обґрунтувавши причини такої істотної зміни ціни.

За приписами ч. 6 ст. 129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Слід наголосити, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ГПК України).

Кожна сторона реалізує свої права на власний розсуд, але в той же час, у відповідності до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономаренко проти України»).

За приписами ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Апеляційний суд зазначає, що заявник міг спрогнозувати витрати на професійну правничу допомогу в частині згаданих послуг (робіт) під час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку в позовній заяві, разом з тим, у випадку перевищення фактичного розміру витрат над їх орієнтовним розміром, позивач не був позбавлений права довести, що не міг передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, проте цього не зробив.

Поряд з цим, вказана адвокатом послуга із вивчення матеріалів не містить конкретизації досліджуваних та аналізованих документів.

Також, колегією суддів враховується, що як вбачається з ухвали Господарського суду Запорізької області від 20.04.2021 позивач процесуальним правом на участь представника в підготовчому засіданні 20.04.2021 не скористався, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений відповідно до вимог господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, судом встановлено, що представника позивача в судовому засіданні 20.04.2021 не було, а отже, витрати за участь адвоката цього дня в судовому засіданні - є безпідставними.

Окрім того, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.04.2021 було витребувано у ПП «НІК» докази та встановлено строк для їх подання до 15.05.2021.

Водночас, витребувані докази були подані позивачем до суду 15.06.2021, без зазначення поважності причин пропуску встановленого судом процесуального строку та не наведення обґрунтованих підстав неможливості їх своєчасного подання.

До того ж, зазначені докази були долучені разом із клопотанням про виклик свідка, та не були заздалегідь надані відповідачу, а з огляду на те, що 15.06.2021 мало місце судове засідання в суді першої інстанції, відповідач був вимушений просити суд надати можливість йому ознайомитися з їх змістом (клопотання та доказів) та відреагувати на них належним чином, користуючись правами, наданими, зокрема, п. 3 ч.1 ст. 42 ГПК України.

Наслідком цього стало продовження строку підготовчого провадження на 30 днів до 18.08.2021 включно та відкладення судового засідання, що відображено в ухвалі Господарського суду Запорізької області від 15.06.2021.

Таким чином, судове засідання 15.06.2021 не було проведено належним чином саме через неналежне виконання вимог суду та здійснення процесуальних обов`язків позивачем, що не сприяло виконанню завдань господарського судочинства та швидкому розгляду справи, зумовило необхідність проведення ще одного судового засідання та понесення позивачем додаткових витрат, яких можна було б уникнути у випадку дотримання ним вимог, що ставляться ГПК України до процесуальної поведінки сторони.

Тому, витрати за участь в судовому засіданні, в якому не було закінчено підготовче провадження внаслідок суб`єктивних чинників (дій позивача), не може покладати тягар їх відшкодування на відповідача, а відтак, суд відмовляє у присудженні відповідних витрат.

Щодо послуги «складання клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та виклик свідка, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема: подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

При цьому учасники справи зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України).

Відповідно до чача. 1-3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач не повідомляв суд про неможливість надання певних доказів разом із позовною заявою, як і не повідомляв причини, з яких ці докази не можуть бути подані та не надав докази, які підтверджують, що він здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаних доказів.

В свою чергу, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.08.2021 клопотання позивача про виклик свідка було залишено без задоволення як процесуально необґрунтоване.

Поміж іншого, позивачем не обґрунтовано необхідність подання у справі клопотання про виклик свідка, а тому відповідна послуга вартістю 1 500,00 грн та понесені на її оплату позивачем витрати неможливо визнати неминучими.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає за доцільне додатково звернутися до нещодавньої практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішенні від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.

Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). При цьому ЄСПЛ у зазначеній вище справі, присудивши 2550 євро компенсації, які й просив скаржник, не знайшов підстав для їх зменшення.

Водночас, у рішенні ж від 22.09.2022 у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" ЄСПЛ у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.

Аналогічний підхід при розподілі судових витрат відображений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові 29.09.2022 у справі №904/6499/20 (904/1373/21).

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає обґрунтованими витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 8 000,00 грн, понесені за надані послуги з вивчення матеріалів, складання та подачі до Господарського суду Запорізької області позовної заяви про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛІВЕНЕРГО» заборгованості за договором оренди № 03-06/19 на суму 4 000,00 грн без ПДВ та за представництво інтересів Позивача в судових засіданнях в Господарському суді Запорізької області в судових засіданнях 03.08.2021, 05.10.2021 загальною вартістю 4 000,00 грн без ПДВ (по 2 000,00 грн за кожне судове засідання).

Водночас, з огляду на те, що Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2022 позовні вимоги було задоволено частково, а саме: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго на користь Приватного підприємства НІК 253 488,00 грн. неустойки за неповернення об`єкту оренди, 3 802,32 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, 5 703,48 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а в решті рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2021 у справі №908/338/21, яким в задоволенні позовних вимог про стягнення 126 744,00 грн орендної плати, 19 011,60 грн штрафу, 5 542,01 грн пені було відмовлено - залишено без змін, то розподіл визначеної суми обґрунтованих витрат (8 000 грн) має здійснюватися з урахуванням критерію пропорційності до задоволених позовних вимог, що у відсотковому вираженні складає: 253 488,00/404 785,61=62,62%.

За таких умов, враховуючи вищенаведені обставини у їх сукупності, встановивши, що розмір судових витрат, заявлений до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, з огляду на можливість ПП «НІК» передбачити такі витрати на час подання до Господарського суду Запорізької області попереднього (орієнтовного) розрахунку разом із позовом, що не спростовано останнім, та за відсутності обґрунтування підвищення їх ціни, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 4-7, 9 ст. 129 ГПК України, вважає обґрунтованими сукупні витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 5010,00 грн та відмовляє Приватному підприємству НІК в решті вимог.

Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 232-235, 244, 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Приватного підприємства НІК про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 19 500,00 грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго (69035, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 180, ) на користь Приватного підприємства НІК (69093, м. Запоріжжя, вул. Узбекистанська, буд. 15, ) 5 010 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

В іншій частині - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 06.10.2022

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко