ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2022 року м. Черкаси Справа № 925/834/22

Господарський суд Черкаської області у складі судді Зарічанської З.В., за участю секретаря судового засідання Бузун Л.В.,

розглянув у судовому засіданні справу № 925/834/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління виробничо-технологічною комплектацією "Київміськбуд",

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дзензелівське",

про зобов`язання поставити товар та стягнення коштів

За участю представників сторін:

від позивача - Кожема В.П., адвокат, довіреність від 05.05.2022 № 21;

від відповідача - Русенко В.Ю., адвокат, довіреність від 08.09.2022.

24.08.2022 до Господарського суду Черкаської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління виробничо-технологічною комплектацією "Київміськбуд" (далі - ТОВ "Управління ВТК "Київміськбуд") з вимогами зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Дзензелівське" (далі - ТОВ "Дзензелівське") поставити відповідно до договору поставки № 27.04/1 від 27 квітня 2021 року цеглу керамічну у кількості 140 440 штук та стягнути пеню у розмірі 36 614,93 грн, інфляційні втрати у розмірі 26 688,98 грн, три проценти річних у розмірі 7 143,57 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки від 27.04.2021 № 27.04/1 в частині неповної поставки оплаченого товару.

Ухвалою від 29.08.2022 господарський суд відкрив провадження у справі № 925/834/22 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 26.09.2022 об 11:00 год. Визначив учасникам справи строки для подання заяв по суті.

16.09.2022, у строк встановлений судом, від відповідача надійшов відзив, в якому останній просить відмовити повністю в задоволенні позову, оскільки вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Відповідач зазначає, що не порушував своїх зобов`язань за Договором, а навпаки - позивач, у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, прострочив виконання свого обов`язку, визначеного Договором, так як не забезпечив надання транспортних засобів для отримання товару, тому відповідач не зміг виконати зустрічний обов`язок з передачі товару позивачеві.

Відповідач посилається на положення укладеного сторонами Договору: згідно з п. 4.1, продавець зобов`язується здійснити поставку (передачу) товару покупцеві в період з 15.05.2021 р. по 31.07.2021 р. після отримання передоплати за відповідну партію товару. Відповідно до п. 4.3 Договору поставка товару здійснюється на умовах самовивозу зі складу продавця, розташованого за адресою: Черкаська обл., Маньківський р-н, с. Дзензелівка, вул. Молодіжна, 18. Тобто, як стверджує відповідач, сторони між собою погодили порядок поставки товару шляхом передачі покупцю товару на складі продавця (самовивіз), та, як наслідок, обов`язком покупця є надання транспорту для отримання погодженого умовами договору товару на складі продавця в період з 15.05.2021 р. по 31.07.2021 р. для забезпечення можливості виконання продавцем свого обов`язку з передачі (відвантаження) товару, при цьому, від виконання покупцем визначених умовами договору дій залежить виникнення у продавця зустрічного обов`язку щодо передачі товару.

Тому відповідач вважає, що саме позивач за ч. 1, 2 ст. 613 Цивільного кодексу України, не виконав зобов`язання за укладеним договором та не надав жодних доказів вчинення покупцем дій, спрямованих на отримання товару за Договором в період з 15.05.2021 по 31.07.2021, зокрема:

- в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують факт направлення на визначену Договором для отримання товару адресу транспортних засобів покупця (шляхові листи, дозволи в`їзду на територію продавця, товарно-транспортні накладні, заявки на перевезення товару з адресою завантаження, тощо);

- в матеріалах справи відсутні відомості про те, що покупцем здійснювались повідомлення про наміри отримати товар за вказаною у Договорі адресою та у визначені таким Договором строки (листи, повідомлення, пропозиції здійснити видачу товару на складі продавця в обумовлені строки, датовані періодом, протягом якого у продавця існував обов`язок надати визначений Договором товар Покупцю - з 15.05.2021 по 31.07.2021 тощо).

Також відповідач стверджує, що жодного разу не повідомляв позивача про неможливість здійснення поставки, а навпаки - сприяв передачі (поставці) товару навіть після прострочення покупцем встановлених Договором строків отримання товару на складі відповідача, що підтверджується видатковими накладними, датованими 12.08.2021, 02.11.2021, 09.11.2021, 10.11.2021, 18.11.2021. Сторони за Договором не покладали на продавця обов`язок вчинення інших дій, не визначених у Договорі. Так, Договір не містить умов щодо наявності у продавця окремого зобов`язання із здійснення повідомлення щодо часу і місця, коли і де товар буде наданий у розпорядження покупця.

Окрім того, відповідач вважає, що уклавши Договір поставки, покупець вже був проінформований про готовність товару до передачі у належному місці (на складі продавця). Це зокрема підтверджується і тим, що покупець періодично отримував товар на складі продавця в установлений Договором строк на підставі видаткових накладних, датованих 10.06.2021, 23.06.2021, 02.07.2021, 07.07.2021.

Щодо наданої позивачем вимоги, відповідач зазначає, що дана вимога не створює жодних юридичних наслідків для відповідача, адже вона надіслана 11 серпня 2022 року, тоді як термін поставки товару згідно Договору закінчився 31 липня 2021 року.

Також відповідач наголошує, що п. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У зв`язку з цим, просить суд врахувати при розгляді даної справи правовий висновок Верховного Суду в подібних правовідносинах, викладений в постанові від 15.02.2022, справа № 911/2403/18.

26.09.2022 у визначений строк, від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, заперечує проти викладеного відповідачем у відзиві на позов та зазначає, що Договором чітко не визначено яким чином (в усній чи в письмовій формі) сторони Договору мали надавати один одному та чи мали надавати взагалі повідомлення про наміри відвантаження/отримання товару, повідомлення про надання транспортних засобів для отримання товару, необхідності оформлення шляхових листів, дозволів в`їзду на територію Продавця, заявок на перевезення товару з адресою завантаження, порядок надіслання листів, повідомлень, пропозицій здійснити видачу товару на складі Продавця, тощо. Відтак, сторони Договору усталено спілкувались щодо узгодження дати поставки товару в усній формі в телефонному режимі, враховуючи попередній майже 10-річний досвід співпраці.

Також позивач пояснює, що директор відповідача Северин М.Ф., одразу ж після укладання між сторонами Договору, повідомив директора позивача, що контактною уповноваженою особою відповідача (щодо виписки рахунків на оплату товару, повідомлення про готовність виготовлення цегли та можливості передати товар у певній кількості та у конкретну дату, узгодження дати та часу прибуття автомобіля для отримання позивачем цегли зі складу відповідача, підписання видаткових накладних, тощо) є менеджер відповідача Кіт Сергій Васильович, тому всі питання щодо узгодження кількості та конкретної дати передачі відповідачем товару позивачеві зі складу відповідача, узгодження дати та часу надання позивачем транспортних засобів для отримання товару (узгодження дати та часу прибуття автомобіля для отримання позивачем цегли зі складу відповідача), вирішувались менеджером відповідача та менеджером позивача в усній формі шляхом узгодження в телефонному режимі. Крім того, позивач зазначає, що від імені відповідача саме Кіт С.В. виписував рахунки на оплату товару, підписував видаткові накладні.

Щодо доводів відповідача про те, що уклавши Договір поставки, покупець вже був проінформований про готовність товару до передачі у належному місці (на складі продавця), позивач зазначає, що відповідач не повідомляє суд, що його виробництво цегли носить сезонний характер, строки виготовлення цегли є залежними від отримання попередньої оплати від покупців, а також те, що відповідач волів отримати і отримав від позивача передоплату саме для виготовлення цегли.

Протягом визначеного п. 4.1 Договору строку поставки, відповідач повідомив позивача про можливість передачі цегли зі складу відповідача лише 4 рази, узгодивши надання позивачем транспортних засобів для отримання товару, визначивши дати та час прибуття автомобілів для отримання позивачем цегли зі складу відповідача, а саме: 10.06.2021, 23.06.2021, 02.07.2021, 07.07.2021, і цей товар позивач отримав.

Потім, як стверджує позивач, менеджер відповідача повідомляв менеджера позивача, що іншу частину цегли зможе передати пізніше. Тому, позивач алогічними вважає твердження відповідача у його відзиві що будь-які вимоги покупця, здійснені після закінчення строку, визначеного п. 4.1 Договору, не породжують у продавця жодних зобов`язань, оскільки сторонами не було досягнуто згоди щодо відстрочення виконання зобов`язання з поставки на час прострочення покупця (не здійснення дій з отримання товару), позаяк зі змісту ч. 2 ст. 613 ЦК України вбачається лише можливість такої дії (відстрочення).

Також позивач зазначає, що відповідач продовжив здійснювати часткову поставку товару після закінчення строку, визначеного п. 4.1 Договору, на підставі тих же усних домовленостей щодо узгодження кількості та конкретної дати передачі товару позивачеві в телефонному режимі між відповідачем та позивачем. Протягом серпня-листопада 2021 року відповідач повідомив позивача про можливість передачі цегли зі складу відповідача 5 разів, узгодивши надання позивачем транспортних засобів для отримання товару, визначивши дати та час прибуття автомобілів для отримання позивачем цегли зі складу відповідача, а саме: 12.08.2021, 02.11,2021, 09.11.2021, 10.11.2021, 18.11.2021 і цей товар позивач отримав.

Позивач посилається на ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Позивач обрав спосіб захисту порушеного права у вигляді вимагати передання оплаченого товару.

Щодо посилання відповідача на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 911/2403/18 позивач зазначає, що у вищевказаній постанові Верховного Суду і в даній справі, фактичні обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, є суттєво відмінними, тобто немає певних спільних рис між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд не застосовувати до даної справи правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду 15.02.2022 у справі № 911/2403/18.

Ухвалою від 26.09.2022 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 07.10.2022 о 12:00.

Сторони належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.

Присутній у судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини сторін.

27.04.2021 між ТОВ "Дзензелівське" (Продавець) та ТОВ "Управління ВТК "Київміськбуд" (Покупець) укладено Договір поставки № 27.04/1 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця цеглу керамічну власного виробництва (далі - товар), а Покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього грошову суму на умовах визначених цим Договором.

Згідно з п. 1.2. Договору найменування та кількість товару зазначаються у видаткових накладних, які підписуються Сторонами є невід`ємними частинами Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору, ціна за одиницю товару зазначається у рахунках на оплату та видаткових накладних.

У п. 2.2. Договору сторони погодили, що загальна сума Договору дорівнює сумі видаткових накладних, виписаних за період дії Договору.

Покупець сплачує Продавцеві грошові кошти за товар шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Продавця, на умовах 100 % передоплати за товар. (п. 2.3. Договору)

П. 4.1. Договору передбачено, що Продавець зобов`язується здійснити поставку (передачу) товару Покупцеві в період з 15.05.2021 р. по 31.07.2021 р. після отримання передоплати за відповідну партію.

При передачі товару Покупець приймає товар по кількості шляхом перевірки фактичної наявності товару з кількістю, вказаною в товарно-транспортній (видатковій) накладній. Якщо в процесі прийому товару по кількості виявляються невідповідності, Сторони складають акт розбіжностей і в товарно-транспортній (видатковій) накладній робиться відмітка "Акт додається", після чого акт прикріплюється до товарно-транспортної (видаткової) накладної і є її невід`ємною частиною. (п. 4.2. Договору)

Поставка товару здійснюється на умовах самовивозу зі складу Продавця, розташованого за адресою: Черкаська обл., Маньківський р-н, с. Дзензелівка, вул. Молодіжна, 18. (п. 4.3. Договору)

У пп. 5.1.1. п. 5.1. Договору передбачено, що Продавець зобов`язаний забезпечити передачу товару у строки, встановлені цим Договором.

Покупець зобов`язаний згідно з пп. 5.3.1., 5.3.2. своєчасно та в повному обсязі сплачувати за переданий товар; приймати переданий товар у порядку, передбаченому цим Договором.

Відповідно до п. 6.2. Договору, за порушення Продавцем строків передачі Товару, встановлених цим Договором, Продавець на письмову вимогу Покупця, зобов`язаний сплатити останньому за кожний день прострочення передачі товару пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент нарахування пені, від суми непоставленого товару.

За п. 7.1. Договору, він вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2021 року.

Відповідно до п. 7.2. Договору припинення строку дії Договору, а також його дострокове розірвання, не звільняє Сторін від виконання всіх зобов`язань, передбачених Договором та невиконаних на момент припинення дії Договору, а також від відповідальності за невиконання таких зобов`язань.

Згідно з п. 8.1. Договору, всі спори та розбіжності, які можуть виникнути при виконанні умов Договору, Сторони намагатимуться вирішувати шляхом взаємних переговорів та консультацій.

У разі недосягнення Сторонами згоди спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку. (п. 8.2. Договору)

На виконання умов Договору 27.04.2021 Продавець виставив Покупцю рахунок на оплату № 4270001 від 27.04.2021 цегли у кількості 150 000 штук за ціною 2,33 грн за 1 шт. без ПДВ на загальну суму 419 400 грн, в т. ч. ПДВ - 69 900 грн.

Покупець за вищевказаним рахунком на оплату, перерахував на поточний рахунок Продавця попередню 100 % оплату за товар за 77 500 штук цегли всього на суму 216 690 грн, в т. ч. ПДВ - 36 115 грн, а саме:

- 100 656 грн, в т. ч. ПДВ - 16 776 грн за 36 000 штук цегли, згідно з платіжним дорученням № 1432 від 27.04.2021;

- 116 034 грн, в т. ч. ПДВ - 19 339 грн за 41 500 штук цегли, згідно з платіжним дорученням № 1440 від 30.04.2021.

За повідомленням позивача за фактом здійснення попередніх оплат відповідачем були зареєстровані податкові накладні:

- № 2 від 27.04.2021 на суму 100 656 грн, в т. ч. ПДВ - 16 776 грн;

- № 5 від 30.04.2021 на суму 116 034 грн в т. ч. ПДВ - 19 339 грн.

Продавець частково і з порушенням строку поставки виконав зобов`язання по поставці Покупцю цегли керамічної у кількості 77 500 штук на суму 216 690,00 грн, оплаченої Покупцем згідно з рахунком на оплату № 4270001 від 27.04.2021, а саме протягом червня-листопада 2021 року Продавцем було передано Покупцю цеглу керамічну у кількості 70 400 штук на загальну суму 196 838,40 грн, в т.ч. ПДВ - 32 806,40 грн, що підтверджується підписаними повноважними представниками Сторін та скріпленими печатками Сторін видатковими накладними:

№ 6100002 від 10.06.2021 у кількості 7 200 шт. на загальну суму з ПДВ 20 131,20 грн;

№ 6230001 від 23.06.2021 у кількості 7 200 шт. на загальну суму з ПДВ 20 131,20 грн;

№ 7020001 від 02.07.2021 у кількості 7 200 шт. на загальну суму з ПДВ 20 131,20 грн;

№ 7020007 від 02.07.2021 у кількості 7 200 шт. на загальну суму з ПДВ 20 131,20 грн;

№ 7070002 від 07.07.2021 у кількості 7 200 шт. на загальну суму з ПДВ 20 131,20 грн;

№ 8120005 від 12.08.2021 у кількості 7 200 шт. на загальну суму з ПДВ 20 131,20 грн;

№11020001 від 02.11.2021 у кількості 6800 шт. на загальну суму з ПДВ 19 012,80 грн;

№11090008 від 09.11.2021 у кількості 6800 шт. на загальну суму з ПДВ 19 012,80 грн;

№11100001 від 10.11.2021 у кількості 6800 шт. на загальну суму з ПДВ 19 012,80 грн;

№11180002 від 18.11.2021 у кількості 6800 шт. на загальну суму з ПДВ 19 012,80 грн.

Відтак, Продавець недопоставив Покупцю оплачену Покупцем згідно з рахунком на оплату № 4270001 від 27.04.2021 цеглу керамічну у кількості 7 100 штук на суму 19 851,60 грн, (тобто, 77 500 штук оплаченої цегли Покупцем - 70 400 штук поставленої цегли Продавцем = 7 100 штук недопоставленої цегли Продавцем Покупцю).

Відповідач не надав доказів поставки цегли у кількості 7 100 штук.

06.07.2021 Продавець виставив Покупцю рахунок на оплату № 7060001 від 06.07.2021 на оплату цегли у кількості 100 000 штук за ціною 2,50 грн за 1 шт. без ПДВ на загальну суму 300 000,00 грн, в т. ч. ПДВ - 50 000,00 грн.

Покупець, за вищевказаним рахунком на оплату, перерахував на поточний рахунок Продавця попередню 100% оплату товару за 100 000 штук цегли всього на суму 300 000,00 грн, в т.ч. ПДВ - 50 000,00 грн, а саме:

- 221 100, 00 грн, в т. ч. ПДВ - 36 850,00 грн, згідно з платіжним дорученням № 1544 від 06.07.2021;

- 78 900,00 грн, в т. ч. ПДВ - 13 150,00 грн, згідно з платіжним дорученням № 1545 від 06.07.2021.

Позивач зазначає, що за фактом здійснення цих попередніх оплат відповідачем зареєстровані податкові накладні:

- № 2 від 06.07.2021 на суму 221 100, 00 грн, в т. ч. ПДВ - 36 850,00 грн;

- № 1 від 06.07.2021 на суму 78 900,00 грн, в т. ч. ПДВ - 13 150,00 грн.

Зобов`язання по поставці Покупцю цегли керамічної у кількості 100 000 штук на суму 300 000,00 грн, оплаченої Покупцем згідно з рахунком на оплату № 7060001 від 06.07.2021 Продавець не виконав взагалі. Позивач стверджує, що в телефонному режимі відповідальна особа відповідача повідомила про неможливість здійснення поставки.

Відповідач не надав доказів здійснення поставки цегли кількістю 100 000 штук.

08.07.2021 Продавець виставив Покупцю рахунок на оплату № 7080001 від 08.07.2021 на оплату цегли у кількості 33 340 штук за ціною 2,50 грн за 1 шт. без ПДВ на загальну суму 100 020,00 грн, в т. ч. ПДВ - 16 670,00 грн.

Покупець, за вищевказаним рахунком на оплату, перерахував на поточний рахунок Продавця попередню 100% оплату товару за 33 340 шт. цегли всього на суму 100 020,00 грн, в т. ч. ПДВ - 16 670,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1553 від 08.07.2021. У призначенні платежу вказується «сплата за цеглу згідно рахунку № 7080003 від 08.07.2021 у сумі 83350 грн, ПДВ 20% - 16670 грн». Оскільки у призначенні платежу допущено описку в номері рахунку, позивач листом від 22.07.2022 № 12 повідомив відповідача, що правильним призначенням платежу є «сплата за цеглу згідно рахунку № 7080001 від 08.07.2021 у сумі 83350 грн, ПДВ 20% - 16670 грн». Враховуючи, що у платіжному дорученні та рахунку, виставленому відповідачем збігаються сума, дата рахунку та більшість цифр у рахунку окрім однієї, суд доходить висновку, що у призначенні платежу допущено несуттєві помилки, які виправлені таким листом. Доказів існування рахунку № 7080003 від 08.07.2021 суду не подано.

Позивач стверджує, що за фактом здійснення цієї попередньої оплати відповідачем зареєстрована податкова накладна № 1 від 08.07.2021.

Зобов`язання по поставці Покупцю цегли керамічної у кількості 33 340 штук на суму 100 020,00 грн, оплаченої Покупцем згідно з рахунком на оплату № 7080001 від 08.07.2021, Продавець не виконав взагалі. Позивач стверджує, що в телефонному режимі відповідальна особа відповідача повідомила про неможливість здійснення поставки.

Відповідач не надав доказів здійснення поставки цегли кількістю 33 340 штук.

Отже, загалом по даному Договору за трьома виставленими Продавцем Покупцю рахунків на оплату, Покупець сплатив Продавцю 616 710,00 грн за цеглу керамічну у кількості 210 840 штук, а Продавець поставив Покупцю цеглу керамічну частково лише по першій партії Товару, а саме у кількості 70 400 штук на суму 196 838,40 грн. Відтак, загалом по даному Договору Продавець не виконав свої зобов`язання по поставці Товару (цегли керамічної) у кількості 140 440 штук на суму 419 871,60 грн.

Відповідач не надав суду доказів поставки товару в такій кількості.

Позивач направив відповідачеві вимогу від 11.08.2022 № 23, у якій вимагає протягом семи днів з дня отримання даної вимоги повідомити позивача про дату та час готовності для відвантаження товару - цегли у кількості 140 440 штук, а також вимагає сплату пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач не заперечує отримання такої вимоги, проте вважає, що у нього відсутнє зобов`язання як з поставки товару так і зі сплати нарахованих сум.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання щодо поставки товару і несплати нарахувань позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Розглядаючи даний спір суд враховує такі норми чинного законодавства.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статей 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 627, 628 та 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовують загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Ст. 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Ч. 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У ч. 2 ст. 693 ЦК України визначено якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як встановлено судом вище, позивач здійснив попередню оплату товару, отже до застосування підлягає норма ч. 2 ст. 693 ЦК України пряма норма, що регулює порядок дій в разі нездійснення вчасної поставки товару у строк.

Сторони у Договорі погодили строк поставки товару з 15.05.2021 по 31.07.2021. Поставка товару у зазначений строк відбулася лише частково, ще частина товару поставлена поза межами такого строку.

Відповідач зазначає, що відбулося прострочення кредитора позивача, оскільки він не надав транспорт для відвантаження товару, а враховуючи умови Договору, відповідач вважає, що ним повідомлено позивача про існування товару на складі відповідача. Цим відповідач наводить посилання нібито на аналогію обставин, які були предметом розгляду у справі № 911/2403/18 Верховним Судом, що викладено у постанові від 15.02.2022.

Проте обставини справи № 911/2403/18 є суттєво відмінними від обставин даної справи. Зокрема, в розрізі наявності товару на складі. У справі № 911/2403/18 судом встановлено, що сторони при укладанні Договору визначили, що Товар на момент укладення Договору наявний у Продавця і знаходиться (зберігається) на Зерновому складі.

Водночас, у справі, що розглядається, Договір укладено 27.04.2021, а дати поставки визначені з 15.05.2021 по 31.07.2021, відтак, як правильно наголосив представник позивача, сторони при укладенні Договору не визначили, що товар наявний у відповідача на складі. Доказів протилежного відповідач не навів.

Відповідач, стверджуючи про необхідність саме позивачем надавати транспорт для отримання товару, оскільки поставка відбувається шляхом самовивозу не враховує норму ч. 1 ст. 664 ЦК України, відповідно до якої обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару; товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Отже, саме на відповідача, як на продавця, покладається обов`язок повідомлення покупця про готовність товару до передання.

Позивач зазначає, що всі здійснені поставки товару були погоджені сторонами шляхом повідомлення у телефонному режимі представником відповідача про готовність відповідної кількості товару на складі відповідача. Позивач після всіх таких повідомлень організовував і здійснював отримання товару на умовах самовивозу зі складу відповідача.

Відповідач не довів, що він повідомляв про готовність товару на складі для відвантаження в обсягах, що не були поставлені, проте були оплачені позивачем.

Також важливою відмінністю між обставинами справи № 911/2403/18 та справою № 925/834/22 є наявність попередньої оплати товару у справі, що розглядається, тоді як у справі № 911/2403/18 така попередня оплата покупцем здійснена не була, і, відтак, не підлягала застосуванню норма ч. 2 ст. 693 ЦК України.

Так, зі змісту вищенаведеної норми ч. 2 ст. 693 ЦК України випливає, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Відтак, за наявності попередньої оплати Покупець має прямо передбачене нормою ЦК України право вимагати передання оплаченого товару і після спливу строку поставки. Тому твердження відповідача про те, що сплив строку поставки спричинює відсутність у нього обв`язку щодо поставки товару за межами такого строку є неспроможними.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, у суду відсутні підстави для висновку про прострочення кредитора (позивача) у розумінні ст. 613 ЦК України, як наслідок, судом встановлено, що відповідач прострочив виконання свого обов`язку щодо поставки товару, відтак висловлені відповідачем у відзиві на позов доводи не спростовують правомірних доводів позивача про наявність підстав для поставки оплаченого товару у кількості 140 440 штук цегли керамічної.

З огляду на викладене, господарський суд задовольняє позов у частині зобов`язання відповідача поставити позивачеві товар у кількості 140 440 штук цегли керамічної.

Також позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 36 614,93 грн, інфляційні втрати у розмірі 26 688,98 грн, три проценти річних у розмірі 7 143,57 грн.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. (ст. 611 ЦК України)

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно зі ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначено вище, у п. 6.2. Договору, за порушення Продавцем строків передачі Товару, встановлених цим Договором, Продавець на письмову вимогу Покупця, зобов`язаний сплатити останньому за кожний день прострочення передачі товару пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент нарахування пені, від суми непоставленого товару.

Дослідивши розрахунок пені, наданий позивачем, господарський суд дійшов висновку, що його здійснено арифметично неправильно з огляду на таке.

У Договорі сторонами передбачено, зокрема у п. 4.1., що Продавець зобов`язується здійснити поставку (передачу) товару Покупцеві в період з 15.05.2021 по 31.07.2021 після отримання передоплати за відповідну партію.

Позивач проводить нарахування пені, починаючи з 01.08.2022:

з 01.08.2021 по 09.12.2021 на суму заборгованості 419 871,60 грн - 25 617,73 грн пені;

з 10.12.2021 по 20.01.2022 на суму заборгованості 419 871,60 грн - 8 696,51 грн пені;

з 21.01.2021 по 30.01.2022 на суму заборгованості 419 871, 60 грн - 2 300,69 грн пені.

Проте суд зазначає, що оскільки 31.07.2021 був вихідним днем - суботою, то відповідно до положень ч. 5 ст. 254 ЦК України (якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день), останнім днем поставки є понеділок - 02.08.2022. Отже, першим днем прострочення поставки товару є 03.08.2022 і лише з цього дня можливе нарахування пені.

Здійснивши перерахунок пені, не виходячи за межі періоду, заявленого позивачем, з 03.08.2021 по 30.01.2022 на суму заборгованості 419 871,60 грн, господарський суд дійшов висновку, що задоволенню підлягає вимога про стягнення пені в розмірі 35 786,86 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Відповідно до встановлених судом обставин справи, за змістом ст. 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Отже, позивач правомірно нараховує 3% річних та інфляційні втрати на попередню оплату, за якою не поставлено товар.

Позивачем нараховано 26 688,98 грн інфляційного збільшення суми боргу за період серпень 2021 року лютий 2022 року на суму попередньої оплати 419 871,60 грн.

Господарський суд, здійснивши перерахунок втрат від інфляції, дійшов висновку, що позивачем розрахунок здійснено правильно, відтак така вимога підлягає задоволенню.

Згідно з розрахунком позивача, сума 3% річних на суму попередньої оплати в сумі 419 871,60 грн за період 01.08.2021 23.02.2022, становить 7 143,57 грн.

Дослідивши наданий розрахунок, господарський суд дійшов висновку, що нарахування здійснено неправильно, оскільки як і у випадку з нарахуванням пені, позивачем неправильно визначено початок періоду нарахування.

Здійснивши перерахунок 3 % річних, господарський суд доходить висновку, що стягненню підлягає 7 074,55 грн за період з 03.08.2021 по 23.02.2022 на суму заборгованості 419 871,60 грн.

З урахуванням викладеного, господарський суд частково задовольняє позовні вимоги ТОВ "Управління ВТК "Київміськбуд".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 233, 236 - 241, 326 - 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Дзензелівське" (ідентифікаційний код 32837429, вул. Соборна, 3, с. Іваньки, Маньківський р-н, Черкаська обл., 20132) поставити Товариству з обмеженою відповідальністю "Управління виробничо-технологічною комплектацією "Київміськбуд" (ідентифікаційний код 38134111, вул. Сверстюка Євгена, 13, офіс 1003, м. Київ, 02002) відповідно договору поставки №27.04/1 від 27 квітня 2021 року цеглу керамічну у кількості 140 440 (сто сорок тисяч чотириста сорок) штук.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дзензелівське" (ідентифікаційний код 32837429, вул. Соборна, 3, с. Іваньки, Маньківський р-н, Черкаська обл., 20132) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління виробничо-технологічною комплектацією "Київміськбуд" (ідентифікаційний код 38134111, вул. Сверстюка Євгена, 13, офіс 1003, м. Київ, 02002) пеню у розмірі 35 786,86 грн, інфляційні втрати у розмірі 26 688,98 грн, три проценти річних у розмірі 7 074,55 грн та суму відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі 7 341,33 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити сторонам.

Повне рішення складено та підписано 17.10.2022.

Суддя Зоя ЗАРІЧАНСЬКА