ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1176/22
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Колоколова С.І.,

Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання Бебик А.М.

за участю представників учасників судового процесу:

від прокуратури: Ейсмонт С.О., за посвідченням;від Одеської міської ради: Танасійчук Г.М., у порядку самопредставництва;від ТОВ «Гранд Отель»: Ковальчук Р.М., за ордером;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Отель

на ухвалу Господарського суду Одеської області про забезпечення позову

від 15 червня 2022 року (повний текст 15.06.2022)

по справі № 916/1176/22

за позовом: Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Отель

про: визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів, зобов`язання привести земельну ділянку до попереднього стану,-

суддя суду першої інстанції: Шаратов Ю.А.,

час та місце винесення ухвали: 15.06.2022, м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

Учасники процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 06.10.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 Заступник керівника Одеської обласної прокуратури (прокурор) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі також позивач, ОМР) звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель» (далі також відповідач, ТОВ «Гранд Отель»), в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Юридичний департамент реєстрації» Кротової Світлани Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.07.2019 індексний номер 47871218, на підставі якого за ТОВ «Гранд Отель» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 3350,4 кв.м. за адресою: м. Одеса, Приморський бульвар, 7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області Іванова Ігоря Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.03.2021 індексний номер 57352483, на підставі якого за ТОВ «Гранд Отель» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. А, загальною площею 3487,6 кв.м. за адресою: м. Одеса, Приморський бульвар, 7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- припинити право власності ТОВ «Гранд Отель» на нежитлову будівлю літ. А, загальною площею 3487,6 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, бульвар Приморський, 7, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- зобов`язати ТОВ «Гранд Отель» привести земельну ділянку по бульвару Приморському, 7 у м. Одесі до попереднього стану шляхом перебудови самочинно реконструйованого домоволодіння у відповідність до технічного паспорту виготовленого ПП фірма «Діміна» від 11.09.2015 № 3306-74неж-177 щодо вказаного домоволодіння.

В обґрунтування позовних вимог, прокурор посилається на те, що ТОВ «Гранд Отель» фактично змінено конфігурацію та геометричні розміри фундаментів спірної будівлі та її першого поверху за рахунок земельної ділянки територіальної громади, що не була відведена для цієї мети та за відсутності відповідної дозвільної документації.

Разом із позовними вимогами прокурором було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом:

- накладення арешту на нежитлову будівлю загальною площею 3487,6 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, бульвар Приморський, 7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- заборонити ТОВ «Гранд Отель» та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії та дії щодо відчуження нерухомого майна, яке розташоване за адресою: м. Одеса, бульвар Приморський, 7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- заборонити ТОВ «Гранд Отель» та будь-яким іншим юридичним або фізичним особам здійснювати будь-які будівельні роботи за адресою: м. Одеса, бульвар Приморський, 7 до набрання законної сили судовим рішенням по даній господарській справі;

- заборонити ТОВ «Гранд Отель» та будь-яким іншим юридичним або фізичним особам здійснювати експлуатацію нежитлової будівлі за адресою: м. Одеса, бульвар Приморський, 7 до набрання законної сили судовим рішенням по даній господарській справі.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову, прокурор посилається на те, що подальша реконструкція спірної будівлі та її експлуатація, в порушення установленого законом порядку, можуть привести до її повного знищення, як пам`ятки національного значення, яка є візитною карткою міста.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити, або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду щодо приведення земельної ділянки до первісного стану шляхом перебудови самочинно реконструйованого об`єкта будівництва, у разі задоволення позовних вимог, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.06.2022 у справі №916/1176/22 (суддя Шаратов Ю.А.) заяву Заступника керівника Одеської обласної прокуратури від 08.06.2022 про забезпечення позову задоволено частково:

- накладено арешт на нежитлову будівлю загальною площею 3487,6 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, бульвар Приморський, 7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- заборонено ТОВ Гранд Отель та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії та дії щодо відчуження нерухомого майна, яке розташоване за адресою: м. Одеса, бульвар Приморський, 7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- заборонено ТОВ Гранд Отель та будь-яким іншим юридичним або фізичним особам здійснювати будь-які будівельні роботи за адресою: м. Одеса, бульвар Приморський, 7 до набрання законної сили судовим рішенням по даній господарській справі.

В решті заяви відмовлено.

У вказаній ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність заявником обставин, які є підставою для задоволення вимог прокурора шляхом накладення арешту на майно та виходив з того, не накладення арешту на нежитлову будівлю загальною площею 3487,6 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, бульвар Приморський, 7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), може унеможливити ефективне поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у випадку задоволення позову, оскільки він не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду, що є передумовою для постановлення ухвали згідно статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України.

Також, місцевий господарський суд зазначив про необхідність заборони ТОВ «Гранд Отель» та:

- будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії та дії щодо відчуження нерухомого майна, яке розташоване за адресою: м. Одеса, бульвар Приморський, 7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), оскільки не вжиття такого виду забезпечення позову також унеможливить ефективне поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у випадку задоволення позову;

- будь-яким іншим юридичним або фізичним особам здійснювати будь-які будівельні роботи за адресою: м. Одеса, бульвар Приморський, 7 до набрання законної сили судовим рішенням по даній господарській справі, оскільки реконструкція спірної будівлі унеможливить ефективне поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у випадку задоволення позову.

При цьому, місцевий господарський суд зазначив, що наведені види забезпечення позову у цьому випадку є адекватними, тобто, співмірними відповідно вимогам, на забезпечення яких вони вживаються.

Разом з тим, місцевим господарським судом зазначено, що з огляду на те, що вимоги прокурора щодо заборони ТОВ «Гранд Отель» та будь-яким іншим юридичним або фізичним особам здійснювати експлуатацію спірної нежитлової будівлі не стосуються предмету спору, то відповідний захід забезпечення позову не є адекватним, а тому не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю Гранд Отель звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким у задоволені заяви Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, ТОВ «Гранд Отель» вважає, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного: прокурором не надано жодних доказів на підтвердження свого припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, що істотно ускладнять або унеможливлять виконання рішення суду, та в подальшому поновлення порушених прав Одеської міської ради; оскільки заявник звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку застосовується та досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; у представника прокуратури відсутні підстави для представництва прокурором інтересів Одеської міської ради, відповідно у підписанта заяви про забезпечення позову також відсутні процесуальні права для підписання та звернення до господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову.

Більш детально доводи ТОВ «Гранд Отель» викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Отель на ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.06.2022 про забезпечення позову у справі №916/1176/22 та призначено розгляд апеляційної скарги на 22.09.2022 о 12:30 год.

30.08.2022 від Заступника керівника Одеської обласної прокуратури до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор не погоджується з доводами останньої, просить залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Отель, а оскаржувану ухвалу без змін.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 22.09.2022 було оголошено перерву у судовому засіданні до 06.10.2022 року о 16:00 год.

У судовому засіданні 06.10.2022 представники учасників справи підтримали свої позиції у даному спорі. Представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представники прокуратури та позивача просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити в силі.

В судовому засіданні 06.10.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення, тобто, це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

За положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 15.01.2020 у справі №915/1912/19).

Колегія суддів зазначає, що гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.11.2021 у справі №344/14718/20).

Пунктами 1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а також ймовірності ускладнення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

З огляду на матеріали справи вбачається, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення виконання рішення суду, оскільки відповідач (власник майна) може бути зацікавленим у внесенні змін до запису про право власності на майно, передачі права власності на об`єкт іншим особам, а відтак, такі дії можуть мати наслідком порушення права особи на доступ до правосуддя в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у разі внесення змін до запису про право власності на спірний об`єкт нерухомого майна на користь третіх осіб (під час розгляду даної справи), в подальшому виконання рішення суду буде неможливим та не створіть будь-яких юридичних наслідків для сторін.

Разом з цим, у контексті наведеного колегія суддів звертає увагу, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суду слід керуватися тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Рішення суду безумовно має бути виконаним і що його невиконання загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece) від 19 березня 1997 року п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Обставини викладені в заяві про забезпечення позову вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Зокрема, згідно з висновком від 29.04.2021 №83/202 І Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради щодо спірної будівлі: «в результаті проведення відповідачем незаконних ремонтно-будівельних робіт на пам`ятці національного значення ……. було суттєво змінено об`єкт дослідження, а саме : зазначені роботи призвели до повного або часткового знищення його предмету охорони. Внаслідок проведення незаконних робіт об`єкту дослідження була завдана шкода, яка призвела до зменшення його автентичності, викривлення первісного зовнішнього виду пам`ятки, знецінення її історичної привабливості та ансамблевих якостей Приморського бульвару, як обличчя Одеси».

Таким чином, необхідність у забезпеченні позову викликана тим, щоб не допустити можливих подальших змін та знищення пам`ятки архітектури національного значення.

З урахуванням наведеного, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо наявності законодавчо передбачених підстав для часткового задоволення заяви прокурора про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю, заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії та дії щодо відчуження нерухомого майна, та здійснювати будь-які будівельні роботи до набрання законної сили судовим рішенням у цій господарській справі.

Судова колегія критично ставиться до доводів апелянта щодо немайнового характеру позовних вимог, при задоволенні яких судове рішення не вимагатиме примусового виконання, оскільки за змістом ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», рішеннями немайнового характеру є рішення, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Порядок виконання таких рішень регулюється розділом VIII вказаного Закону. До рішень немайнового характеру, які підлягають примусовому виконанню, належать у т.ч. рішення, за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії на користь стягувача, чи утриматися від здійснення таких дій.

Враховуючи, що одною з вимог позивача є зобов`язання ТОВ «Гранд Отель» привести земельну ділянку по бульвару Приморському, 7 у м. Одесі до попереднього стану шляхом перебудови самочинно реконструйованого домоволодіння у відповідність до технічного паспорту виготовленого ПП фірма «Діміна» від 11.09.2015 №3306-74неж-177 щодо вказаного домоволодіння, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити, або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду щодо зобов`язання відповідача привести земельну ділянку до відповідного стану.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не наведено обставин, які б свідчили про те, що забезпечення позову призводить до дисбалансу прав сторін по справі. Зокрема, арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном, з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, а тому, жодним чином не впливає на право володіння та користування відповідним майном.

Також колегія суддів відхиляє посилання апелянта на відсутність підстав для представництва прокурором інтересів Одеської міської ради у даній справі, оскільки відповідні обставини були перевірені місцевим господарським судом.

Отже, колегія суддів вважає, що вжиті місцевим господарським судом заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а тому, відсутні підстави для скасування оскарженої ухвали і задоволення апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду Одеської області від 15.06.2022 у справі №916/1176/22 відповідає загальним вимогам, встановленим Господарським процесуальним кодексом України, а тому правових підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Таким чином, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.06.2022 у справі №916/1176/22 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Отель без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати апелянту не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.06.2022 у справі №916/1176/22 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Матеріали справи №916/1176/22 повернути до Господарського суду Одеської області.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови складений та підписаний 11.10.2022.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Принцевська Н.М.