ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2022 р. Справа№ 925/1221/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 13.09.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пивоварений завод"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/1221/20 (суддя Грачов В.М., повний текст рішення складено 15.07.2021 року)

за позовом Черкаської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пивоварений завод"

про стягнення 1 450 807 грн. 53 коп.

ВСТАНОВИВ:

Черкаська міська рада звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» про стягнення 1450807 грн. 53 коп. безпідставно утриманих коштів орендної плати та відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано фактичним користуванням відповідачем земельною ділянкою площею 19867 кв.м., з кадастровим номером :03:0216:0181, яка знаходиться за адресою вул. Різдвяна, 173/1 в м. Черкаси без оплати за її користування за період з 01.08.2017 року по 31.07.2020 року на підставі ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/1221/20 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» 1383640 грн. 51 коп. безпідставно утриманих коштів (орендна плата) для зарахування до міського бюджету та 20754 грн. 61 коп. судових витрат із зарахуванням на рахунок UA0086302, банк отримувача: УДКСУ у м. Черкасах, отримувач: Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради.

У задоволенні решти позову в частині вимог про стягнення 67167 грн. 02 коп. безпідставно утриманих коштів відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

При цьому, судом відмовлено у позові в частині стягнення 67167 грн. 02 коп. за користування земельною ділянкою без достатніх правових підстав за період з 01.08.2017 року по 20.09.2017 року з підстав пропуску строку позовної давності, про що заявлено відповідачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1383640 грн. 51 коп. безпідставно збережених коштів (недоотриманого доходу) за користування земельною ділянкою за період з 21.09.2017 року по 31.07.2020 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі № 925/1221/20 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржник вважає, що сума стягнення, що визначена в позові та в рішенні суду, є необґрунтована, посилаючись на ч. 2 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» та зазначаючи, що під час розгляду справи про відшкодування шкоди за користування земельною ділянкою суд має брати розмір шкоди, який буде встановлений на підставі експертної грошової оцінки землі, а не на підставі нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

02.08.2021 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/1221/20.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Хрипун О.О., Кропивна Л.В.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №925/1221/20 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку чим ухвалою від 09.08.2021 відкладено вирішення питань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/1221/20 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду. Зобов`язано Господарський суд Черкаської області надіслати матеріали справи №925/1221/20 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

11.08.2021 до суду надійшли матеріали вказаної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 у справі №925/1221/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/1221/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 09.09.2021. Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та встановлено строки на їх подання.

26.08.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» надійшло клопотання про участь в судовому засіданні поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції. Проведення відеоконференції доручити Господарському суду Черкаської області.

02.09.2021 до канцелярії суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, зазначаючи, що доводи апелянта про те, що позивачем було здійснено розрахунок заборгованості із нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 22 106 кв м за твердженням позивача не відповідають дійсності.

02.09.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» надійшло клопотання про участь в судовому засіданні поза межами приміщення суду в режимі відеоконфіренції. Проведення відеоконференції доручити Господарському суду Черкаської області.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4262/21 від 09.09.2021, у зв`язку з перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Хрипун О.О., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/1221/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції задоволено. Повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/1221/20 відбудеться в режимі відеоконференції 19.10.2021.

20.09.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» про виправлення описки в ухвалі суду від 09.09.2021 року по справі №925/1221/20.

У період з 20.09.2021 по 03.10.2021 головуючий суддя - Шаптала Є.Ю. перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 виправлено допущену в п.4 резолютивної частини ухвали від 09.09.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4262/21 від 19.10.2021, у зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Хрипун О.О., Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/1221/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 23.11.2021.

У судовому засіданні 23.11.2021 оголошено перерву до 18.01.2022.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/211/22 від 18.01.2022, у зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/1221/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 15.02.2022.

08.02.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» адвоката Петруніної В.В. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, розгляд якої доручити Господарському суду Черкаської області.

10.02.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» адвоката Петруніної В.В. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2022 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» адвоката Петруніної В.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/1221/20 на 22.03.2022.

Судове засідання, яке призначене на 22.03.2022 не відбулось.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

У період з 04.04.2022 по 08.04.2022 головуючий суддя - Шаптала Є.Ю. перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2022 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/1221/20 призначено на 15.06.2022.

10.06.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Черкаської міської ради надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

14.06.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2022 клопотання Черкаської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» про відкладення розгляду справи задоволено. Клопотання Черкаської міської ради про проведення судового засідання в режимі відеоконфіренції задоволено. Відкладено в режимі відеоконфіренції розгляд справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/1221/20 на 13.09.2022.

В судове засідання 13.09.2022 з`явився представник позивача, заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний № 01, сформована інформаційна довідка № 219715066 від 10.08.2020 року (а.с. 16-18) з якої вбачається, що за відповідачем за адресою Черкаська область, м. Черкаси, вул. Різдвяна, буд. 173/1 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. 22.12.2017 року проведено державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 24115386. Державна реєстрація права власності проведена на підставі договору купівлі-продажу частини нежитлових приміщень, серія та номер 13246 від 22.12.2017 року, рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права індексний номер 38920384 від 22.12.2017 року.

З 28.10.2014 року до 22.12.2017 року власником частини нерухомого майна розташованого за адресою Черкаська область, м. Черкаси, вул. Різдвяна, буд. 173/1 було Приватне акціонерне товариство «Пивоварений завод».

Позивач звертався до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Пивоварений завод» про стягнення 11122034 грн. 09 коп. збитків спричинених фактичним користуванням земельною ділянкою без належного оформлення права користування.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 11.12.2017 року у справі № 925/512/17, яке набрало законної сили 29.12.2017 року, позовні вимоги Черкаської міської ради задоволено частково, стягнено з Приватного акціонерного товариства «Пивоварений завод» 834037 грн. 30 коп. збитків.

Також даним рішенням встановлено, що фактично об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою м. Черкаси, вул. Різдвяна, буд. 173/1 на земельній ділянці площею 19867 га, а не 2,21067 га, оскільки 09.08.2016 між Черкаською міською радою (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством Черкаське хімволокно (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки площею 0, 2240 га по вул. Різдвяній між вул. Гетьмана Сагайдачного та провулком Свободи для будівництва тепломережі. Зазначена земельна ділянка площею 0, 2240 га була надана у оренду Публічному акціонерному товариству Черкаське хімволокно за рахунок вилученої у фізичної особи-підприємця Гладкого А.Г. згідно з рішенням Черкаської міської ради від 31.03.2016 №2-467 у зв`язку з придбанням нерухомого майна відповідачем у даній справі.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

29.08.2018 року та 14.09.2018 року позивач в особі Департаменту архітектури та містобудування листами № 4902-01-15, № 5222-01-25 повідомив відповідача про необхідність вирішення питання стосовно оформлення права користування земельною ділянкою за адресою: м. Черкаси, вул. Різдвяна, буд. 173/1, укладення та підписання договору про відшкодування збитків (неодержаного прибутку), направленого проектом відповідачу.

Однак, вказані листи позивача залишені відповідачем без відповіді, договір про відшкодування збитків (неодержаного прибутку) не укладено з відповідачем, кошти за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів не сплачено.

Рішенням Черкаської міської ради № 2-4442 від 23.05.2019 року «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по вул. Різдвяна, буд. 173/1 з метою подальшого оформлення ТОВ «Пивоварений завод» права користування її частиною» надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Черкаської міської ради площею 2,2106 га по вул. Різдвяна, буд. 173/1 з метою подальшого оформлення товариством з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» () права користування її частиною під комплексом будівель (п.1 вказаного рішення).

З наявних в матеріалах справи витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах № 1936/0/25-18 від 23.08.2018 року, №4822/0/25-19 від 31.10.2019 року вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 22106 кв.м., що розташована в м. Черкаси по вул. Різдвяна, буд. 173/1, кадастровий номер :03:016:0181 у 2018, 2019 роках становить 17936808 грн. 40 коп.

За розрахунком позивача, заборгованість за користування земельною ділянкою площею 19867 кв.м. відповідачем по вул. Різдвяна, буд. 173/1 в м. Черкаси за період 01.08.2017 року по 31.07.2020 року становить 1450807 грн. 53 коп., з якої:

з 01.08.2017 по 31.12.2017 року 201501 грн. 05 коп.;

з 01.01.2018 по 31.12.2018 року 483602 грн. 51 коп.;

з 01.01.2019 по 31.12.2019 року 483602 грн. 51 коп.;

з 01.01.2020 по 31.07.2020 року 282101 грн. 46 коп.

Розмір грошової оцінки земельної ділянки в 2017-2020 роках становив - 16120083 грн. 80 коп.

Предметом позову є вимога позивача до відповідача про стягнення 1450807 грн. 53 коп. безпідставно утриманих коштів за фактичне користування земельною ділянкою площею 19867 кв.м. по вул. Різдвяна, буд. 173/1 в м. Черкаси за період 01.08.2017 року по 31.07.2020 року.

Суд першої інстанції визнав заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими з урахуванням висновків про пропуск позивачем строку позовної давності за період з 01.08.2017 року по 20.09.2017 року, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться на території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Згідно з ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктом права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності; у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» однією з форм місцевого самоврядування є представництво спільних інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Пунктом 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції міських рад відносяться регулювання земельних відносин.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу від 22.12.2017 року) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною першою статті 377 Цивільного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.1 ст. 124 Земельного Кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно з ст. 206 Земельного Кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України передбачено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Оскільки відповідач не є власником і постійним землекористувачем земельної ділянки, то і не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Проте, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього як землекористувача - орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 Податкового кодексу України).

Відповідно до абз. 4 ч.1 ст.123 Земельного Кодексу України надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з абз. 5 ст. 5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться:

розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років;

розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років.

Відповідно до абз. 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Абзацом 1 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації.

Згідно з п.п. 289.1.-282.2. Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = І:100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Як було зазначено вище, позовні вимоги обґрунтовуються фактичним користуванням відповідачем земельною ділянкою площею 19867 кв.м., з кадастровим номером :03:0216:0181, яка знаходиться за адресою вул. Різдвяна, 173/1 в м. Черкаси без оплати за її користування за період з 01.08.2017 року по 31.07.2020 року на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, врегульовано положеннями глави 83 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як вбачається з встановлених обставин справи, 22.12.2017 року відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Пивоваренний завод» отримало у власність частину нежитлових приміщень розміщених за адресою: вул. Різдвяна, буд. 173/1 у м. Черкаси, розташовану зокрема і на земельній ділянці з кадастровим номером :03:016:0181 на підставі договору купівлі-продажу.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах № 1936/0/25-18 від 23.08.2018 року, №4822/0/25-19 від 31.10.2019 року вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 22106 кв.м., що розташована в м. Черкаси по вул. Різдвяна, буд. 173/1, кадастровий номер :03:016:0181 у 2018, 2019 роках становить 17936808 грн. 40 коп., однак фактично у користуванні відповідача перебуває земельна ділянка площею 19867 кв.м. і відповідно нормативна грошова оцінка якої становить 16120083 грн., із розрахунку, що нормативна грошова оцінка квадратного метру становить 811 грн. 40 коп.

З огляду на приписи ст. 23 Закону України «Про оцінку земель», п.п. 289.1.-282.2. Податкового кодексу України та відсутність прийнятих рішень Черкаською міською радою щодо зміни нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки в 2017-2020 роках становить 17936808 грн. 40 коп.

При цьому, до відповідача перейшло право користування земельною ділянкою по вул. Різдвяна, буд. 173/1 у м. Черкаси з 22.12.2017 року однак технічна документація із землеустрою щодо поділу спірної земельної ділянки не розроблена, договір оренди землі з відповідачем так і не укладено.

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. З моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене.

Положеннями частини 4 ЗК України унормовано, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що особа, яка набула права власності на нерухоме майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно.

Виходячи із наведених вище положень законодавства право попереднього користувача земельною ділянкою припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки з одночасним із набуттям такого права новим власником об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, оскільки договір оренди землі в силу положень статті 13 Закону України «Про оренду землі» є двостороннім.

З наведеного вбачається, що право попереднього користувача земельною ділянкою припиняється, а набуття такого права новим власником об`єкта нерухомості відбувається в силу прямої вказівки закону. Новий власник об`єкта нерухомості набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки.

З огляду на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі № 912/1581/19, зміна орендаря відбувається в силу прямої вказівки закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц, (провадження № 14-77цс18), а також від 13.02.2019 справа № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) викладено правовий висновок про те, що за змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (див. також висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/3412/17 Провадження № 12-182гс18).

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України).

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 20.11.2018 року по справі № 922/3412/17).

Тобто, незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення Європейського суду з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Разом з тим, суд наголошує, що відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач із належно оформленими правами на земельну ділянку.

Аналізуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів вважає, що позивач правомірно просить застосувати до правовідносин сторін ст. 1212 ЦК України для стягнення з відповідача спірних коштів за період з 01.08.2017 року по 31.07.2020 року.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Однак, доказів сплати за користування землею за заявлений у позові період з відповідачем матеріали справи не містять.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №917/1739/17.

Судова колегія звертає увагу, що апеляційна скарга не містить заперечень по суті викладеного, однак скаржник заперечує щодо розміру стягнення, зазначаючи, що під час розгляду справи про відшкодування шкоди за користування земельною ділянкою суд має брати розмір шкоди, який буде встановлений на підставі експертної грошової оцінки землі, а не на підставі нормативної грошової оцінки земельної ділянки, посилаючись на ч. 2 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель».

Однак, суд апеляційної інстанції такі доводи відхиляє з огляду на викладені вище обставини та норми законодавства, оскільки відповідач не є власником і постійним землекористувачем земельної ділянки, натомість як є фактичним користувачем земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які позивач просить стягнути, а тому посилання скаржника на ч. 2 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» суд визнає необґрунтованими.

Щодо застосування судом наслідків пропуску позивачем строку позовної давності судова колегія зазначає наступне.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач на підставі ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України заявив про застосування судом наслідків пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною п`ятою цієї статті встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.03.2018 у справі № 57/314-6/526-2012 та від 03.04.2018 у справі № 914/758/17.

Отже, при визначенні початку перебігу строку позовної давності суду слід з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту, коли особа довідалась, так і щодо моменту, коли особа могла дізнатися (мала можливість дізнатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 21.09.2020 року (згідно відтиску печатки з поштового конверта, у якому надійшов позов), то строк позовної давності за вимогами про стягнення грошових коштів сплинув за період, який передує 21.09.2017 року.

Разом з цим, судом враховано, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості щодо нового власника нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці комунальної власності 25.12.2017 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. під час реєстрації договору купівлі-продажу від 22.12.2017 року серії № 13246, тому позивач міг довідатися про порушення свого права і про особу, яка його порушує з 25.12.2017 року.

Позовні вимоги заявлено за користування земельною ділянкою за період з 01.08.2017 року по 31.07.2020 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності, а судом не встановлено поважних причин пропущення позовної давності, за наявності яких порушене право підлягало б захисту, то в частині позовних вимог за користування земельною ділянкою без достатніх правових підстав за період з 01.08.2017 року по 20.09.2017 року, тобто в сумі стягнення 67167 грн. 02 коп, слід відмовити з підстав спливу позовної давності.

Водночас, судова колегія наголошує, що вказані обставини сторонами на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не оспорюються.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1383640 грн. 51 коп. безпідставно збережених коштів (недоотриманого доходу) за користування земельною ділянкою за період з 21.09.2017 року по 31.07.2020 року.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/1221/20.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/1221/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/1221/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пивоварений завод" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/1221/20 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 925/1221/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.09.2022.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов