ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" жовтня 2022 р. Cправа № 902/1012/22

Суддя Господарського суду Вінницької області Тісецький С.С., розглянувши матеріали справи

за заявою: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

В С Т А Н О В И В :

13.10.2022 року до Господарського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 б/н від 12.10.2022 року (вх.№ 1015/22) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/1012/22), вказану заяву передано на розгляд судді Тісецькому С.С.

Дослідивши матеріали заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частина 1 ст. 2 КУ з процедур банкрутства передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство.

При цьому, відповідно до ч. 9 ст. 30 ГПК України та ст. 8 КУ з процедур банкрутства, справи про банкрутство розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

Частиною 3 статті 27 ГПК України встановлено, що для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцем проживання фізичної особи, яка не є підприємцем, визнається зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання або перебування.

Звертаючись із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність до Господарського суду Вінницької області ОСОБА_1 у даній заяві вказує, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

На підтвердження обставин щодо фактичного місця проживання за адресою АДРЕСА_2 , заявником надано до матеріалів справи розписки від 19.09.2022 року та від 12.10.2022 року, за його власним підписом.

При цьому, з доданих до заяви доказів, зокрема:

з копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 вбачається, що місце проживання останнього зареєстровано з 17.02.2010 року за адресою: АДРЕСА_1 ;

з довідки реєстраційного відділу Подільської міської ради Подільського району Одеської області № 1309 від 19.08.2022 року про склад сім`ї та/або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 2 ЗУ "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" визначено, що:

- реєстрація місця проживання (перебування) особи це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

- орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи;

Відповідно до ст. 4 ЗУ "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

Статтею 5 ЗУ "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" передбачено, що громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.

Пунктом 7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінетів Міністрів України № 207 від 02.03.2016, визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Враховуючи вищевикладені положення законодавства та надані боржником документи, суд дійшов висновку, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .

Розписки від 19.09.2022 року та від 12.10.2022 року, складені ОСОБА_1 про те, що він проживає за адресою АДРЕСА_2 не є належними та допустимими доказами місця фактичного проживання заявника.

За таких обставин, дана справа підлягає розгляду за територіальною підсудністю Господарським судом Одеської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 КУ з процедур банкрутства, якщо справа не підсудна такому господарському суду, матеріали справи передаються господарським судом за встановленою підсудністю в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Пунктом 1 ч. 1, ч. 3 ст. 31 ГПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (ч. 7 ст. 31 ГПК України).

Враховуючи наведені вище обставини, подана заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність разом з доданими до неї матеріалами підлягає направленню за встановленою підсудністю до Господарського суду Одеської області.

Керуючись ст. 2, 8 КУ з процедур банкрутства, ст.ст. 3, 11, 18, 20, 27, 30, 31, 232, 234-236, 255, 256, 326, суд, -

У Х В А Л И В :

1. Заяву ОСОБА_1 б/н від 12.10.2022 року (вх.№ 1015/22) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність разом з доданими до неї матеріалами передати за встановленою підсудністю до Господарського суду Одеської області (проспект Шевченка 29, м. Одеса, 65119).

2. Копії заяви ОСОБА_1 б/н від 12.10.2022 року (вх.№ 1015/22) та розписок від 19.09.2022 року, від 12.10.2022 року долучити до примірника ухвали, який залишається у Господарському суді Вінницької області.

3. Копію ухвали надіслати рекомендованим листом згідно переліку та на електронні поштові адреси: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Господарському суду Одеської області - .

Згідно ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені ст.ст. 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана суддею та набирає законної сили - 18.10.2022 року.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. 2 прим.:

1 - до справи;

2 - Господарському суду Одеської області (проспект Шевченка, 29, м. Одеса, 65119), разом з матеріалами заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність - не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження даної ухвали, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення).