РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2022Справа № 910/3290/22

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/3290/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс»

до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу

СУТЬ СПОРУ:

02 травня 2022 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (позивач) надійшла позовна заява № 77-Ю1 від 28.04.2022 року до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України (відповідач) про стягнення заборгованості за договором № 33 про постачання (закупівлю) електричної енергії від 16.03.2021 року у розмірі 716 569,73 грн. (сімсот шістнадцять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять гривень 73 копійки).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором № 33 про постачання (закупівлю) електричної енергії від 16.03.2021 року, зокрема, у визначені договором строки в повному обсязі не здійснив оплату вартості поставленої йому позивачем електричної енергії, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.05.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/3290/22 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

08.06.2022 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 15-7/46-2022/92335 від 07.06.2022 року, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що з 18.12.2021 року позивач не є постачальником електричної енергії відповідачеві, тому підстави для проведення оплати позивачу за спожиту електричну енергію за період з 18.12.2021 року по 31.12.2021 року відсутні.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"" затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 7300 від 19.04.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану в Україні суд розглядає дану справу з перевищенням встановленого ст. 248 Господарського процесуального кодексу України строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (надалі - позивач, постачальник) та Управлінням адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України (надалі - відповідач, споживач) укладено договір № 33 про постачання (закупівлю) електричної енергії (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

В п. 1.2. договору визначено найменування товару: Електрична енергія відповідно до ДК 021:2015 код 09310000-5 «Електрична енергія». Постачання за цим договором передбачає поставку електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок споживача за допомогою технічних засобів розподілу електричної енергії.

Згідно з п. 1.3. договору очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з початку постачання по 31.12.2021 року становить 5 750 700 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи.

За умовами п. 2.1. договору строк (термін) поставки товару до 31.12.2021 року.

Відповідно до п. 4.6. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місця. А у грудні - не пізніше 25 числа місяця.

Пунктом 4.8. договору визначено, що розрахунки за поставлений товар здійснюються щомісячно, на підставі рахунка-розшифровки та Акта прийняття-передавання товарної продукції, складених відповідно до показників приладів комерційного обліку споживача, зафіксованих в Актах оператора системи розподілу електричної енергії, які постачальник підписує у 2-х примірниках та надсилає споживачу поштою до 5-го числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим. Споживач протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання рахунка-розшифровки та Акта прийняття-передавання товарної продукції розглядає їх, підписує та направляє постачальнику один підписаний примірник Акта прийняття-передавання товарної продукції або направляє в цей же строк постачальнику мотивовану відмову від підписання (п. 4.9. договору).

Відповідно до п. 4.11. договору надіслані постачальником рахунок-розшифровка та Акт прийняття-передавання товарної продукції підлягають оплаті споживачем протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2021 року, а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 12.1. договору).

За умовами п. 4 комерційної пропозиції до договору постачальник протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання інформації про обсяги споживання, згідно з даними комерційного обліку направляє споживачеві рахунок (рахунок-фактуру) на оплату та Акт приймання-передавання, а споживач здійснює оплату на умовах визначених цією комерційною пропозицією. Оплата за цим договором має бути здійснена споживачем у строк не більше ніж 10 (десяти) робочих днів з дати отримання рахунку та акту приймання-передавання товарної продукції (електричної енергії) споживачем, що надсилаються споживачу після завершення розрахункового періоду.

Згідно з п. 5 комерційної пропозиції споживач здійснює плату за послугу і розподілу електричної енергії безпосередньо оператору системи розподілу.

Додатковою угодою № 6 від 09.11.2021 року до договору сторони з 11.10.2021 року встановили ціну електричної енергії на рівні 2,187740 грн. без ПДВ за 1 кВт/год.

Як зазначає позивач у позовній заяві, в період з 01.12.2021 року по 31.12.2021 року ним на об`єкти відповідача було поставлено електричну енергію обсягом 611 649,000 кВт/год на загальну суму 1 605 754,78 грн.

Факт споживання відповідачем електричної енергії в зазначених позивачем обсягах та періоді підтверджується листом №1/08/8229 від 22.04.2022 року Оператора системи розподілу електричної енергії - ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі".

Позивач вказує, що на виконання умов договору позивач направив відповідачу два примірника акту приймання електричної енергії №УГР00004465 від 31.12.2021 року на обсяг 611 649,000 кВт/год поставлену у грудні 2021 року, втім відповідач підписаний акт позивачу не повернув, мотивованої відмови від його підписання не надав, тому, на думку позивача, вказаний акт погоджений та підписаний відповідачем.

Платіжним дорученням № 2826 від 24.12.2021 року відповідач здійснив часткову оплату за отриману електричну енергію у розмірі 889 185,05 грн.

За розрахунками позивача, відповідач має заборгованість за договором в розмірі 716 569,73 грн.

Судом встановлено, що 15.02.2022 року позивач звернувся до відповідача з претензією №29-Ю1 від 15.02.2022 року, в якій просив у семиденний строк від дня отримання даної претензії сплатити заборгованість у розмірі 716 569,73 грн., підписати та повернути на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» один примірник акту прийому-передачі електричної енергії № УГР00004465 від 31.12.2021 року.

Вказана претензія була отримана відповідачем 16.02.2022 року, що підтверджується відомостями з офіційного веб-сайту Державного підприємства «Укрпошта» за поштовим ідентифікатором № 480, втім залишеним ним без відповіді та задоволення.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, мотивуючи це тим, що з 18.12.2021 року позивач не є постачальником електричної енергії відповідачеві, тому підстави для проведення оплати позивачу за спожиту електричну енергію за період з 18.12.2021 року по 31.12.2021 року відсутні.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як вже було встановлено судом вище, 16.03.2021 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, було укладено договір № 33 про постачання (закупівлю) електричної енергії, за умовами якого постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

В п. 2.1. договору передбачено, що строк (термін) поставки товару до 31.12.2021 року.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місця. А у грудні - не пізніше 25 числа місяця (п. 4.6. договору).

Як стверджує позивач, в період з 01.12.2021 року по 31.12.2021 року ним на об`єкти відповідача було поставлено електричну енергію обсягом 611 649,000 кВт/год на загальну суму 1 605 754,78 грн.

Листом №1/08/8229 від 22.04.2022 року Оператора системи розподілу електричної енергії - ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" підтверджується факт споживання відповідачем електричної енергії в зазначених позивачем обсягах та періоді.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору ним було направлено відповідачу два примірника акту приймання електричної енергії №УГР00004465 від 31.12.2021 року на обсяг 611 649,000 кВт/год поставлену у грудні 2021 року.

Відповідач підписаний акт позивачу не повернув, мотивованої відмови від його підписання не надав, при цьому платіжним дорученням № 2826 від 24.12.2021 року здійснив часткову оплату за отриману електричну енергію у розмірі 889 185,05 грн.

Відтак, позивач стверджує про наявність у відповідача заборгованості за договором в розмірі 716 569,73 грн.

В свою чергу, відповідач про наявність у нього обов`язку зі сплати заборгованості у заявленому розмірі заперечує, посилаючись на те, що позивач звернувся до відповідача з листом № 1223-БГ від 26.11.2021 року про розірвання договору № 33 від 16.03.2021 року з 18.12.2021 року через коливання цін на ринку електричної енергії в бік збільшення.

Додатковою угодою № 7 від 15.12.2021 року до договору сторони дійшли згоди припинити постачання електричної енергії з 17.12.2021 року 23:59.

Таким чином, починаючи з 17.12.2021 року позивач не був постачальником електричної енергії відповідачу за договором № 33 від 16.03.2021 року.

24.12.2021 року сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі електричної енергії № УГР00004176, згідно якого позивач у період з 01.12.2021 року по 24.12.2021 року передав, а відповідач прийняв електричну енергію обсягом 338 700,000 кВт/год на суму 889 185,05 грн.

У вказаному акті зазначено, що сторони претензій щодо кількості та якості переданих обсягів електричної енергії не мають, при цьому зауважили, що період по 24.12.2021 року вважати згідно умов договору по 17.12.2021 року.

На підставі платіжного доручення № 2826 від 24.12.2021 року відповідач здійснив оплату електричної енергії на суму 889 185,05 грн.

Листом № 3/01/21/EDS-44550-75662/1 від 20.12.2021 року ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" повідомило відповідача, що погоджує зміну з 18.12.2021 року електропостачальника споживача.

16.12.2021 року між відповідачем, як споживачем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Паверсток», як постачальником, укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 384 (надалі - договір № 384), відповідно до п. 2.1. якого, постачальник зобов`язується поставити споживачу електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача за кодом CPV за ДК 021:2015 - 09310000-5 - Електрична енергія (товар), а споживач оплатити постачальнику вартість товару у строки та на умовах, встановлених цим договором.

В п. 5.8. договору № 384 сторони погодили, що обсяг спожитого товару у грудні поточного року визначається, як сума двох складових: обсягу спожитого товару з 18 грудня поточного року по 20 грудня поточного року за даними комерційного обліку споживача та планового платежу [добутку 11 (одинадцяти) календарних днів (кількість календарних днів у грудні з 21 по 31 числа) та середньодобового споживання, визначеного за фактом споживання товару споживачем у листопаді поточного року] з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущений товар згідно з даними комерційного обліку.

Згідно з п. 5.9. договору № 384 оплата товару здійснюється споживачем протягом 10 (десяти) банківських днів від дати підписання сторонами акта приймання-передачі електричної енергії у формі оплати за фактично спожитий товар відповідно до даних комерційного обліку, на підставі акта, який формується постачальником відповідно до п. 4.14 та п. 4.31 ПРРЕЕ. У випадку відсутності на розрахунковому рахунку споживача бюджетного фінансування видатків призначених на оплату товару, споживач проводить оплату товару протягом 10 (десяти) банківських днів з дня надходження відповідного бюджетного фінансування на рахунок споживача. Сторони узгодили, що підписаний сторонами акт із зазначенням обсягу спожитого товару, ціни за одиницю товару, розміру плати за послуги оператора системи передачі та загальної суми до сплати є належним доказом для підтвердження обсягу фактичного споживання товару у відповідному розрахунковому періоді.

На виконання умов договору № 384 від 16.12.2021 року ТОВ «Паверсток» передав, а відповідач прийняв електричну енергію обсягом 273 360,000 кВт/год на суму 1 025 100,00 грн., що підтверджується актом надання послуг № 039821121 від 24.12.2021 року, у якому зазначено, що сторони претензій щодо кількості та якості переданих обсягів електричної енергії не мають

Платіжним дорученням № 2825 від 24.12.2021 року відповідач на рахунок ТОВ «Паверсток» здійснив оплату електричної енергії на суму 1 230 120,00 грн.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 Господарського процесуального кодексу України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у ній, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

Верховний Суд акцентує, позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" ГПК України.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши обставини даної справи та надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам із застосуванням стандарту доказування, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано суду достатніх і достовірних доказів поставки відповідачу електричної енергії за договором № 33 від 16.03.2021 року у період з 17.12.2021 року по 31.12.2021 року, з огляду на факт припинення постачання електричної енергії за цим договором з 17.12.2021 року.

Докази, на які посилається позивач, а саме акт приймання-передачі електричної енергії № УГР00004176 від 31.12.2021 року та лист №1/08/8229 від 22.04.2022 року Оператора системи розподілу електричної енергії - ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" щодо розподіленої електричної енергії відповідачу у грудні 2021 року, як на підтвердження постачання електричної енергії відповідачу саме позивачем суд оцінює критично, оскільки відповідний лист підтверджує розподілений відповідачу об`єм електричної енергії, що здійснюється ТОВ «Укр Газ Ресурс», при цьому відповідний лист не підтверджує, що поставку такого об`єму здійснено позивачем саме за договором № 33 від 16.03.2021 року.

При цьому відповідачем доведено, що на період з 17.12.2021 року 31.12.2021 року ним укладено договір № 384 від 16.12.2021 року на поставку електричної енергії з іншим, аніж позивач, постачальником - ТОВ «Паверсток».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав недоведеності та необґрунтованості факту порушення відповідачем прав позивача та охоронюваних законом інтересів в аспекті ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, за викладених в позовній заяві обставин.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2481,00 грн., відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 18.10.2022р.

Суддя О.В. Котков