ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

05 жовтня 2022 року м. ХарківСправа № 922/1308/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

(без виклику учасників справи)

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову по справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Каркач Євгенії Юріївни (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )
до Фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) Фізичної особи-підприємця Колеснікова Льва Миколайовича (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 ) ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 )
про переведення прав і обов`язків покупця

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа підприємець Каркач Євгенія Юріївна звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідачів: 1.Фізичної особи підприємця Колєснікова Льва Миколайовича, 2. ОСОБА_1 та 3. ОСОБА_2 , в якій, з урахуванням заяви про зміну предмета позову (вх. №5215 від 04.03.2021), просить суд:

- перевести на Фізичну особу - підприємця Каркач Євгенію Юріївну (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) права і обов`язки покупця за Договором купівлі-продажу нерухомого майна укладеного між ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) та ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицькою А.П. "10" квітня 2020 року, серія та номер: 428;

- визнати недійсним з моменту укладення договір про розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений 10.04.2020 Бистрицькою А.П., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим №428 від 04.05.2020, посвідчений Бистрицькою А.П., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, реєстровий № 446;

- визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений 13.10.2020 приватним нотаріусом ХМНО Трубніковим С.О., реєстровий № 1611.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.06.2020 по справі № 9221308/20 у прийнятті до розгляду заяви позивача від 23.06.2020 вх.№ 14369 відмовлено, клопотання відповідачів про закриття провадження у справі задоволено. Закрито провадження у справі № 922/1308/20 на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2020 по справі № 9221308/20 ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.06.2020 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 12.01.2021 ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.06.2020 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2020 у справі № 922/1308/20 скасовано, а справу № 922/1308/20 направлено для продовження розгляду до Господарського суду Харківської області.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.05.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 у справі № 922/1308/20, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 08.02.2022 року рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2021 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 у справі № 922/1308/20 скасовано. Справу № 922/1308/20 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 922/1308/20 призначено до розгляду судді Добрелі Н.С.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.06.2022 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 12.07.2022 року.

Хід розгляду справи викладено в попередніх ухвалах суду.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.09.2022 підготовче засідання було призначено на 04.10.2022 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 04.10.2022 року представник позивача надав заяву про забезпечення позову.

Суд, розглянувши вищезазначену заяву, зазначає наступне.

При розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову судом враховується, що порядок забезпечення позову врегульовано положеннями глави 10 ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається із поданої позивачем заяви, останній просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно та заборону його відчуження, а саме накласти арешт на майно та заборонити відчуження нежитлових приміщень 1-го поверху № 54-1-:-54-8 площею 72,2 кв.м. житловому будинку літера "А-6" за адресою: АДРЕСА_6 .

Підставою для накладення арешту на вищезазначене майно, позивач вказує на те, що спірне майно під час розгляду справи чотири рази змінювало власника та позивач вважає, що неодноразове відчуження відповідачами вказаного майна унеможливлює відновлення її порушеного переважного права перед іншими особами на придбання орендованого майна у разі його продажу орендадавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2022 року між ОСОБА_2 (відповідачем) та ОСОБА_3 було укладено договір дарування нежитлових приміщень, відповідно до якого новим власником нежитлових приміщень першого поверху № 54-1-;-54-8 площею 72,2 кв.м. в житловому будинку літ. А-6, який розташований за адресою: АДРЕСА_6 стала ОСОБА_3 .

Також відповідне підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В даному випадку позивач вважає, що є підстави стверджувати, що ОСОБА_3 як новий власник майна буде вчиняти дії з відчуження спірного майна, що в подальшому ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Умовою для забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення щодо ймовірності вчинення відповідних дій.

Згідно з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18 у справах з позовними вимогами немайнового характеру має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Також в цій постанові зазначається, що істотне ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав можливе зокрема у разі, якщо до закінчення розгляду справи відповідачем буде відчужене спірне майно. В цьому разі позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

В своїй заяві позивач стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення його порушених прав у випадку неправомірного повторного відчуження ОСОБА_3 третім особам спірного майна.

Отже, ключовим питанням від якого залежить висновок про наявність чи відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову наразі є таке:

1) Чи є достатні підстави для обґрунтованого припущення, що відповідачем до закінчення розгляду справи буде відчужене спірне майно?

У відповідності до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №922/2163/17).

Відповідно, позивач має довести наявність обставин, що дають твердну відповідь на зазначене вище ключове питання. Тобто, надати докази, що підтверджують обґрунтованість припущення про те, що відповідач дійсно має намір на відчуження спірного майна.

Проте цей тягар доказування позивачем не витриманий.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 ГПК України).

Відповідно до статті 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з цими нормами позивач повинен був би надати письмові та/або речові та/або електроні докази та/або показання свідків, котрі в сукупності давали б суду підґрунтя для висновку про те, що відповідач ( ОСОБА_3 ) дійсно вчиняє підготовчі дії (або має реальний намір їх вчинити в майбутньому) спрямовані на укладення правочинів, що мають на меті відчуження спірного об`єкту нерухомості (публічні чи персональні пропозиції про продаж, рекламні оголошення, попередні договори, проекти договорів про відчуження, листування, протоколи нарад тощо).

Суд зауважує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, котра підтверджена відповідними доказами.

Проте таких доказів позивачем до заяви про забезпечення позову не додано.

Їх відсутність зумовлює негативну відповідь на поставлене вище ключове питання. Адже за відсутності жодних відповідних доказів суд позбавлений можливості зробити обґрунтоване припущення про існування фактичних обставин, котрі можуть істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення прав позивача.

Самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Така правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом (в т.ч. у вже названій вище постанові від 13.01.2020 у справі №922/2163/17), а також визнається самим позивачем (див. заяву про забезпечення позову арк. 4 абзац 3 з кінця).

Не підтверджене доказами твердження позивача про абстрактну вірогідність вчинення відповідачем тих чи інших дій не є обґрунтованим припущенням. Необґрунтоване припущення не може бути покладене в основу рішення суду, котре за своєю правовою природою є істотним втручанням у право власності відповідача.

Право приватної власності є непорушним (ст.41 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ у своїх рішення постійно вказує на неприпустимість невиправданого та непропорційного втручання держави у право приватної власності (див. зокрема рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06)).

Щодо посилань позивача на неодноразове відчуження спірного майна, як на підставу для забезпечення позову, суд зазначає наступне.

По-перше відповідні відчуження здійснювались іншими відповідачами по справі, а не новим власнитком.

По-друге відповідні обставини, щодо відчуження спірного майна вже мали місце та не можуть бути належним обгрутуванням як підстава для здійснення судом заходів для забезпечення позову відповідної заяви.

Вищезазначені дії можуть свідчити лише про недобросовісну поведінку попередніх володільців спірного нерухомого майна.

Проте, як вже було зазначено вище, в обґрунтування цієї заяви, позивачем не надано доказів вчинення будь-яких дій щодо продажу майна саме ОСОБА_3 , якій на даний час належить спірне майно, що могло б свідчити про недобросовісність поведінки саме ОСОБА_3 .

На підставі викладеного та ураховуючи, що посилання заявника на неодноразове відчуження спірного майна вже мало місце та приймаючи до уваги те, що позивачем не надано доказів вчинення будь яких дій щодо реалізації майна саме ОСОБА_3 та останнім не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, визначені частиною другою статті 136 ГПК України підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні, а тому заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 73-74, 77, 79-80, 136-137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку статей 255 - 257 ГПК України до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів.

Ухвалу підписано 05.10.2022.

Суддя Н.С. Добреля