ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2022м. ХарківСправа № 922/4916/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Наноекспо+", м.Харків
про визнання недійсним пункту договору та стягнення коштів
за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Наноекспо+", в якій просить:

1. Визнати недійсним п.3.1 договору про поставку товару №УЗ/ЦЛ-20258/Ю від 17 квітня 2020 року та Додаток №1 до цього договору в частині включення в ціну договору податку на додану вартість в розмірі двадцяти відсотків;

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НАНОЕКСПО+" на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" акціонерного товариства "Українська залізниця" 229 200,00 грн податку на додану вартість, сплаченого без достатньої правової підстави.

Позовні вимоги обгрунтовані невідповідністю п.3.1 Договору та Додатку №1 до договору про поставку товару №УЗ/ЦЛ-20258/Ю від 17 квітня 2020 року Закону України від 30.03.2020 №540 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та Постанові Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №224 Про затвердження переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробі та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, внаслідок чого відповідачем без достатніх на то правових підставах було набуто сплачені позивачем як податок на додану вартість грошові кошти у розмірі 229 200,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.10.2021 призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 26.01.2022 о 10:30.

Протокольною ухвалою від 26.01.2022 підготовче засідання було відкладено на 16.02.2022 о 10:00.

Протокольною ухвалою від 16.02.2022 на підставі ч.3 ст.177 ГПК України продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 09.03.2022.

17.02.2022 відповідач до суду надав відзив на позовну заяву (вх.№3918), в якому вважає позов необгрунтованим та безпідставним з огляду на відстність правових підстав застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України та визнання п.3.1 договору про поставку товару №УЗ/ЦЛ-20258/Ю від 17 квітня 2020 року недійсним.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, тобто до 26 березня 2022 року. Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено ще на 30 діб. Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

09.03.2022 судове засідання у справі № 922/4916/21 не відбулось у зв`язку з введенням воєнного стану, постійними обстрілами міста Харкова ворожими військами та веденням активних бойових дій на території Харківської області, що становило загрозу життю, здоров`ю та безпеці учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.06.2022 в порядку ст.120-121 ГПК України сторони були сповіщені про призначення підготовчого засідання на 20.07.2022.

Протокольною ухвалою від 20.07.2022 відкладено підготовче засідання на 07.09.2022.

Протокольною ухвалою від 07.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 07.10.2022 о 12:55.

Позивач у судове засідання 07.10.2022 свого уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання.

Відповідач не скористався правом на участь представника у судовому засіданні призначеному на 07.10.2022, причину неявки не повідомив. Про місце, дату та час проведення судових засідань відповідач повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 120, 121 ГПК України.

Відповідно достатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Через постійні обстріли міста Харкова ворожими військами будівля, у якій розміщується Господарський суд Харківської області, зазнала пошкоджень, а приміщення суду зазнали часткових руйнувань. З моменту введення воєнного стану та початку ведення активних бойових дій на території Харківської області суд не може забезпечити безпеку апарату суду, суддів, а тому був вимушений обмежити присутність осіб у приміщенні суду до нормалізації обстановки з безпекою у регіоні та усунення руйнувань, у зв`язку з чим, у господарському суді Харківської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя та працює у дистанційному режимі. За змістом статей10,12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану"правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначеніКонституцією Українита законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя передбаченіКонституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Радою суддів України 02 березня 2022 року опубліковано рекомендації щодо роботи суддів в умовах воєнного стану, з урахуванням яких керівництвом Господарського суду Харківської області тимчасово до усунення вищезазначених обставин встановлено певний порядок роботи. Відповідно до частини 1 та 2статті Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку розгляду справи в порядку загального позовного провадження, які (визначені в ГПК України) в даному випадку не є розумними. При цьому, суд здійснив усі необхідні дії для розгляду справи, а в матеріалах справи достатньо матеріалів для вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

17.04.2020 між АТ "Укрзалізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" АТ "Укрзалізниця" (надалі-позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НАНОЕКСПО+" (надалі-відповідач, постачальник) було укладено про поставку товару №УЗ/ЦЛ-20258/Ю за умовами якого Постачальник зобов`язався поставити Замовнику у власність товар, найменування, якість та технічні характеристики, кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю та загальна варстість якого визначається згідно Специфікації, яка є Додатком 1 до Договору, а Замовник зобов`язався прийняти товар і оплатити його в порядку та на умовах даного Договору (п.1.1 Договору).

Згідно до п.1.2 Договору товар, що поставляється на підставі цього Договору, відноситься на основі національного класифікатора України "Єдиного закупівельного словника" до коду ДК 021:2015-3363000-5 Лікарські засоби для лікування дерматологічних заховрювань та захворювань опорно-рухового апарату (НК 024:2019, 41550 Дезінфікуючи засоби для рук), засіб на спиртовій основі для протирання рук (Alcohol based hand rub) (каністра 5л).

Товари спрямовані на зпобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій корона вірусної хвороби (COVID-19) спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2. Закупівля товару здійснюється у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №225, якою затверджено Порядок проведення закупівель товарів, робіт і послуг, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19).

Відповідно до п.3.1 Договору його ціна та ціна за одиницю товару зазначається в Специфікації та включають в себе, але не виключно, вартість тари та упаковки Товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, що сплачуються Постачальником, вартість доставки товару до місця поставки, вартість страхування, завантаження, розвантаження та всі інші витрати Постачальника, у тому числі на користь третіх осіб, та пов`язані з виконанням даного Договору, не сплачується Замовником окремо та вважається врахованою в ціну цього Договору.

Відповідно до Додатку №1 до Договору загальна кількість антисептичного засобу складає 1910 шт.

Згідно з п.1 Додатку №1 до Договору загальна вартість Товару, що поставляється по цій Специфікації, складає 1 375 200 грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ 20% - 229 200,00 грн.

На виконання умов Договору позивачем на підставі рахунку №16.04/3 від 17.04.2020 року було здійснено за платіжним дорученням №2709186 від 22.04.2022 попередню оплату в розмірі 50% загальної вартості товару ,а саме 687 600 грн., з урахуванням ПДВ - 114 600 грн.

Після повної поставки відповідачем товару за видатковою накладною №15 від 30.04.2020 позивачем за платіжним дорученням №2750333 від 08.05.2020 була здійснена остаточна оплата в розмірі 687 600 грн., з урахуванням ПДВ - 114 600 грн.

Позивач у позовній заяві вказує, що хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою ціни в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто в договірному порядку. Законом України від 30.03.2020 № 540 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"встановлено, що тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування ПДВ операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до цього пункту, положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та положення статті 199 цього Кодексу не застосовуються щодо таких операцій. Норми цього пункту застосовуються до операцій, здійснених починаючи з 17.03.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224 затверджено перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування ПДВ, серед яких і Засіб на спиртовій основі для протирання рук (Alcohol based hand rub) (код згідно з УКТЗЕД 2207, 2208). У зв`язку із цим вважає, що п.3.1 Договору та Додаток №1 до цього договору в частині включення в ціну договору податку на додану вартість в розмірі двадцяти відсотків суперечить Закону України від 30.03.2020 № 540 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та Постанові Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224 , з огляду на що відповідачем без достатніх на то правових підставах (не в порядку виконання договірного зобов`язання) було набуто сплачені позивачем як податок на додану вартість грошові кошти у розмірі 229 200,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За загальним правилом, викладеним в ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 ЦК України За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як зазначено в ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Водночас, за приписами ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України закріплено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Крім того, за приписами ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В свою чергу, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до частини 2 статті 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.

Правові наслідки недійсності окремих частин правочину встановлені ст. 217 Цивільного кодексу України, згідно якої недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини, тобто умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому.

Нормами цивільного законодавства встановлено, що договір не може існувати без умов щодо ціни вартості товару. Відповідно до ст. 180 ГК України, без погодження сторонами ціни договору такий договір є неукладений. Оскільки, пункт договору в частині включення в оплату податку на додану вартість містить ціну розрахункової одиниці вартості товару, тобто є істотною умовою договору, то договір не може бути визнаний недійсним в цій частині.

Судом встановлено, що Договір про поставку товару №УЗ/ЦЛ-20258/Ю від 17 квітня 2020 року повністю виконаний сторонами.Позивачем, як замовником за платіжними дорученнями №2709186 від 22.04.2022, №2750333 від 08.05.2020 була здійснена оплата за поставлений товар з урахуванням ПДВ - 229 200,00 грн. В свою чергу відповідачем товар був поставлений у повному об`ємі, зареєстровані податкові накладні №14 від 22.04.2020 та №26 від 30.04.2020, в яких відображено інформацію покупця - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" акціонерного товариства "Українська залізниця", зазначено суму податку на додану вартість, кількість поставленого товару, його вартість. З доданої відповідачем копії податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2020 відображено суму податкового зобов`язання, яке було сплачено останнім за платіжним дорученням №244 від 15.05.2020 до державного бюджету України.

За змістом положень статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.

У даному випадку суд констатує про відсутність такої передумови з безпідставного збагачення, визначеного у п.1 наведеного вище переліку (збільшення майна в однієї особи), оскільки як було вже зазначено вище, відповідачем загальна сума ПДВ у розмірі 229 200,00 грн. була відображена у податковій накладній №14 від 22.04.2020 та №26 від 30.04.2020 та за платіжним дорученням №244 від 15.05.2020 сплачено податкове зобов`язання до державного бюджету.

З цього приводу суд не приймає до уваги посилання позивача на правову позицію Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду, яка викладена у постанові від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, оскільки фактичні обставини у справі №916/2478/20 є відмінними від обставин у справі, що розглядається. Задовольняючи касайційну скаргу позивача у справі №916/2478/20 суд встановив, що відповідач, як постачальник за договором отриману від покупця суму ПДВ до бюджету не сплатив, так як товар звільнено від оподаткування ПДВ, тому колегія суддів дійшла висновку, що неповернення відповідачем позивачеві суми, перерахованої поза межами договірних платежів (суми ПДВ, яка є складовою договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів), має наслідком збагачення Компанії на суму 2 000 000, 00 грн, тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом. В даному випадку у справі, що розглядається відсутній факт збагачення відповідача на суму сплаченого ПДВ.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для визнання недійсним п.3.1 договору про поставку товару №УЗ/ЦЛ-20258/Ю від 17 квітня 2020 року та Додаток №1 до цього договору в частині включення в ціну договору податку на додану вартість в розмірі двадцяти відсотків в силу положень ст.203 ЦК, 215 ЦК України та застосування положення ст.1212 ЦК України для стягнення з відповідача 229 200,00 грн. податку на додану вартість.

Судовий збір за подання позовної заяви, відповідно приписів статті 129 ГПК України, залишається судом за позивачем.

Керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 13, 18, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "17" жовтня 2022 р.

Суддя С.Ч. Жельне