ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. ОдесаСправа № 489/742/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Лук`ященко В.Ю.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: Бортик Р.О., ордер ВЕ №1073024 від 06.10.2022р.;

від відповідача-2: не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від „31" грудня 2021р. про забезпечення позову

у справі № 489/742/20

за заявою Миколаївської міської ради

до відповідачів:

1) ОСОБА_1 ;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Естетік-1»

про скасування записів про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути земельну ділянку, -

головуючий суддя - Семенчук Н.О.

місце прийняття ухвали: Господарський суд Миколаївської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 06.10.2022 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

Миколаївська міська рада звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Естетик-1», в якій просила суд:

- скасувати запис про право власності від 03 липня 2018 року № 26904111, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію за ТОВ «Естетик-1» права власності на логістичний центр з автостоянкою, загальною площею 13,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу логістичного центру з автостоянкою від 10 травня 2019 року, укладений між ТОВ «Естетик-1» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горобченко С. Г. та зареєстрований в реєстрі за № 912;

- скасувати запис про право власності від 10 травня 2019 року № 31490431, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на логістичний центр з автостоянкою, загальною площею 13,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути Миколаївській міській раді самовільно зайняту земельну ділянку, площею 1 170 кв. м, кадастровий номер :02:002:0095, по Херсонському шосе ріг вул. Будівельників у м. Миколаєві у придатному для використання стані шляхом звільнення її від будівель і споруд, у тому числі, від будівель та споруд логістичного центру з автостоянкою, загальною площею 13,6 кв. м.

Позовну заяву мотивовано тим, що 10 жовтня 2016 року між Миколаївською міською радою та ТОВ «Естетик-1» укладено договір оренди землі № 11202, відповідно до якого ТОВ «Естетик-1» надано земельну ділянку, площею 1 170 кв. м, кадастровий номер :02:002:0095, для обслуговування логістичного центру з автостоянкою, за умови збереження зелених насаджень, без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зі строком дії договору до 10 жовтня 2019 року.

У 2018 році ТОВ «Естетик-1» на цій земельній ділянці здійснило будівництво об`єкта нежитлової нерухомості, зокрема логістичного центру з автостоянкою, без дозволу орендодавця та власника орендованої земельної ділянки, а також оформило на нього право власності, чим фактично порушило умови укладеного між сторонами договору оренди.

10 травня 2019 року між ТОВ «Естетик-1» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу логістичного центру з автостоянкою на за адресою: Херсонське шосе, 1г у м. Миколаєві Миколаївської області, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горобченко С. Г. та зареєстрований в реєстрі за № 912.

При цьому договір оренди землі від 10 жовтня 2016 року № 11202, укладений між Миколаївською міською радою та ТОВ «Естетик-1», не припинив свою дію в цілому, а відбулася заміна сторони в зобов`язанні, а саме орендаря, з ТОВ «Естетик-1» на ОСОБА_1 .

На даний час речове право на нерухоме майно логістичного центру з автостоянкою зареєстровано за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 31490431.

Миколаївська міська рада вважає, що ТОВ «Естетик-1» здійснило самочинне будівництво логістичного центру з автостоянкою на належній їй земельній ділянці без її згоди, зареєструвало право власності на зазначений об`єкт, а згодом здійснило його відчуження на користь ОСОБА_1 , що призвело до самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки та порушення прав територіальної громади міста.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2020 року позов Миколаївської міської ради задоволено. Скасовано запис про право власності від 03 липня 2018 року № 26904111, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію за ТОВ «Естетик-1» права власності на логістичний центр з автостоянкою, загальною площею 13,6 кв. м, на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Визнано недійсним договір купівлі-продажу логістичного центру з автостоянкою від 10 травня 2019 року, укладений між ТОВ «Естетик-1» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горобченко С. Г. та зареєстрований в реєстрі за № 912. Скасовано запис про право власності від 10 травня 2019 року № 31490431, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію за ОСОБА_1 , права власності на логістичний центр з автостоянкою, загальною площею 13,6 кв. м, на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути Миколаївській міській раді самовільно зайняту земельну ділянку, площею 1170 кв.м., кадастровий номер :02:002:0095, на Херсонському шосе, ріг вул. Будівельників у м. Миколаєві Миколаївської області у придатному для використання стані шляхом звільнення її від будівель та споруд, у тому числі, від будівель та споруд логістичного центру з автостоянкою, загальною площею 13,6 кв. м. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2020 року скасовано, провадження у справі за позовом Миколаївської міської ради закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Постановою Верховного Суду від 20.10.2021 касаційну скаргу Миколаївської міської ради залишено без задоволення. Постанову Миколаївського апеляційного суду від 22.12.2020 залишено без змін.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25.11.2021 поновлено Миколаївській міській раді строк на подання заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Справу № 489/742/20 за позовом Миколаївської міської ради до ТОВ «Естетік-1», ОСОБА_1 про скасування записів про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути земельну ділянку ухвалено передати для продовження розгляду до Господарського суду Миколаївської області.

02.12.2021 до Господарського суду Миколаївської області від Миколаївського апеляційного суду надійшла справа № 489/742/20 за позовом Миколаївської міської ради до ТОВ «Естетік-1», ОСОБА_1 про скасування записів про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути земельну ділянку.

29.12.2021 до Господарського суду Миколаївської області від Миколаївської міської ради надійшла заява про забезпечення позову за змістом якої позивач просить:

- накласти арешт на логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 10 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горобченко С.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 912;

- заборонити ОСОБА_1 відчужувати або іншим чином розпоряджатися логістичним центром з автостоянкою загальною площею 13,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- заборонити державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером - 101 - логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви вказує, що на теперішній час відповідач, будучи власником відповідного об`єкту може розпоряджатися ним на власний розсуд, у зв`язку з чим існує очевидна небезпека його відчуження на користь третіх осіб, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів власника землі шляхом усунення перешкод у користуванні, що унеможливить виконання рішення суду у даній справі, а позивачу необхідно буде звертатися до суду з іншими позовними заявами до нових власників вищевказаного об`єкту, що призведе до тривалого непоновлення інтересів територіальної громади та нецільового використання бюджетних коштів територіальної громади міста через необхідність повторної сплати судового збору.

Також зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову по даній справі об`єктивно може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, зважаючи на норми ЦК України щодо можливості власника розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд. А у разі відчуження ОСОБА_1 належного їй майна за вказаною адресою або вчинення щодо нього будь-яких інших юридично - значущих дій, що призведуть до зміни чи знищення існуючого об`єкту, навіть у випадку задоволення даного позову, рішення суду фактично виконати буде складено або навіть неможливо.

Позивач вважає, що накладення арешту на відповідне майно є адекватним і пов`язаним з предметом спору заходом забезпечення позову, який дозволить уникнути ускладнень виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки спрямований на збереження поточного статусу майна.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.12.2021 у справі №915/742/20 (суддя Семенчук Н.О.) заяву з Миколаївської міської ради про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 10 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горобченко С.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 912. В іншій частині заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ТОВ «Естетик-1» проведено реєстрацію права власності на логістичний центр та автостоянку за собою, які в подальшому на підставі договору купівлі-продажу відчужив ОСОБА_1 , а позивач оскаржує такі дії у судовому порядку, а тому існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на логістичний центр та автостоянку, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи буде реалізовано спірне нерухоме майно, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Суд дійшов до висновку, що застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на логістичний центр з автостоянкою є ефективним способом забезпечення позову.

Щодо заходу забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_1 відчужувати або іншим чином розпоряджатися вказаним нерухомим майном та шляхом накладення заборони державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснювати будь - які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 101 - логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,, суд зазначив, що заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів щодо застосування саме такого засобу забезпечення позову, а тому в цій частині заяви відмовив.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 3112.2021 по справі №489/742/20 про забезпечення позову та відмовити Миколаївській міській раді в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи скаржника ґрунтуються на допущених господарським судом порушеннях норм матеріального та процесуального права.

Посилаючись на ст.ст. 136, 137 ГПК України, апелянт зазначає, що заява позивача про забезпечення, а також оскаржувана ухвала від 31.12.2021 не містить посилання на докази, які свідчать про намір ОСОБА_1 здійснити відчуження об`єкта нерухомості - логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а містять лише посилання на гіпотетичну можливість.

Крім того скаржник вказує, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру: про скасування записів про право власності на вищеназваний логістичний центр, а також з майновою вимогою про повернення земельною ділянки.

На думку скаржника, навіть у випадку відчуження об`єкта нерухомості, рішення суду про задоволення позову буде підставою для внесення відомостей про скасування проведеною державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 .

В свою чергу, вимога про повернення земельної ділянки, є матеріальною, однак, предметом цієї вимоги є земельна ділянка, а не логістичний центр, у той же час заходи забезпечення позову вжиті саме щодо логістичного центру.

У той же час, скаржник посилаючись на п.1. ч.1 ст.137 ГПК України вказує, що позовні вимоги у справі, що розглядається, не містять матеріальних вимог, які могли б бути задоволені за рахунок передачі позивачу арештованого майна або за рахунок реалізації арештованого майна.

Отже, на думку скаржника, запропоновані позивачем заходи забезпечення позову не відповідають критерію співмірності з заявленими позовними вимогами та меті вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від „31" грудня 2021р. про забезпечення позову у справі № 489/742/20; призначено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на 03 березня 2022 року о 10:30 год.

Разом з тим, судове засідання, призначене на 03.03.2022р. не відбулось.

Розпорядженням керівника апарату суду від 18.03.2022 року №354 відповідно до підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ "Перехідні положення" ГПК України, підпунктів 2.3.17, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року, підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 у відставку призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №489/742/20.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2022 року, справу розподілено на розгляд колегії суддів у складі Колоколов С.І. (головуючий), судді Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2022 прийнято справу № 489/742/20 до провадження та розпочато апеляційний розгляд справи колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Колоколова С.І., суддів Разюк Г.П., Савицький Я.Ф. Рекомендовано учасникам справи утриматися від відвідування суду. Свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з урахуванням рекомендацій "Особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан", опублікованих 04 березня 2022 року на веб-сайті Верховного Суду за посиланням: https://supreme.court.gov.ua/supreme/pres-centr/news/1261727/, та наказу в.о. голови Південно-західного апеляційного господарського суду "Про встановлення особливого режиму роботи Південно-західного апеляційного господарського суду в умовах воєнного часу" №6-ОД від 28.02.2022, опублікованих 01 березня 2022 року на веб-сайті Південно-західного апеляційного господарського суду за посиланням: https://swag.court.gov.ua/sud4872/pres-centr/news/1260585/. Повідомлено учасників справи про можливість подати процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Повідомлено, що про дату, час та місце судового засідання учасники справи будуть повідомлені додатково.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.07.2022 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі №489/742/20 відбудеться 06.10.2022 о 12:00год.

В судовому засідання 06.10.2022 представник скаржника апеляційну скаргу підтримав.

Представники позивача та відповідача-2 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаних представників, за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, а саме, про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та не оспорено учасниками справи наступні обставини.

Миколаївська міська рада звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Естетик-1», в якій просила суд:

- скасувати запис про право власності від 03 липня 2018 року № 26904111, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію за ТОВ «Естетик-1» права власності на логістичний центр з автостоянкою, загальною площею 13,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу логістичного центру з автостоянкою від 10 травня 2019 року, укладений між ТОВ «Естетик-1» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горобченко С. Г. та зареєстрований в реєстрі за № 912;

- скасувати запис про право власності від 10 травня 2019 року № 31490431, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на логістичний центр з автостоянкою, загальною площею 13,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути Миколаївській міській раді самовільно зайняту земельну ділянку, площею 1 170 кв. м, кадастровий номер :02:002:0095, по Херсонському шосе ріг вул. Будівельників у м. Миколаєві у придатному для використання стані шляхом звільнення її від будівель і споруд, у тому числі, від будівель та споруд логістичного центру з автостоянкою, загальною площею 13,6 кв. м.

Позовну заяву мотивовано тим, що 10 жовтня 2016 року між Миколаївською міською радою та ТОВ «Естетик-1» укладено договір оренди землі № 11202, відповідно до якого ТОВ «Естетик-1» надано земельну ділянку, площею 1 170 кв. м, кадастровий номер :02:002:0095, для обслуговування логістичного центру з автостоянкою, за умови збереження зелених насаджень, без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зі строком дії договору до 10 жовтня 2019 року.

У 2018 році ТОВ «Естетик-1» на цій земельній ділянці здійснило будівництво об`єкта нежитлової нерухомості, зокрема логістичного центру з автостоянкою, без дозволу орендодавця та власника орендованої земельної ділянки, а також оформило на нього право власності, чим фактично порушило умови укладеного між сторонами договору оренди.

10 травня 2019 року між ТОВ «Естетик-1» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу логістичного центру з автостоянкою на за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горобченко С. Г. та зареєстрований в реєстрі за № 912.

При цьому договір оренди землі від 10 жовтня 2016 року № 11202, укладений між Миколаївською міською радою та ТОВ «Естетик-1», не припинив свою дію в цілому, а відбулася заміна сторони в зобов`язанні, а саме орендаря, з ТОВ «Естетик-1» на ОСОБА_1 .

На даний час речове право на нерухоме майно логістичного центру з автостоянкою зареєстровано за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 31490431.

Миколаївська міська рада вважає, що ТОВ «Естетик-1» здійснило самочинне будівництво логістичного центру з автостоянкою на належній їй земельній ділянці без її згоди, зареєструвало право власності на зазначений об`єкт, а згодом здійснило його відчуження на користь ОСОБА_1 , що призвело до самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки та порушення прав територіальної громади міста.

29.12.2021 до Господарського суду Миколаївської області від Миколаївської міської ради надійшла заява про забезпечення позову за змістом якої позивач просить:

- накласти арешт на логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 10 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горобченко С.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 912;

- заборонити ОСОБА_1 відчужувати або іншим чином розпоряджатися логістичним центром з автостоянкою загальною площею 13,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- заборонити державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером - 101 - логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви вказує, що на теперішній час відповідач, будучи власником відповідного об`єкту може розпоряджатися ним на власний розсуд, у зв`язку з чим існує очевидна небезпека його відчуження на користь третіх осіб, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів власника землі шляхом усунення перешкод у користуванні, що унеможливить виконання рішення суду у даній справі, а позивачу необхідно буде звертатися до суду з іншими позовними заявами до нових власників вищевказаного об`єкту, що призведе до тривалого непоновлення інтересів територіальної громади та нецільового використання бюджетних коштів територіальної громади міста через необхідність повторної сплати судового збору.

Також зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову по даній справі об`єктивно може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, зважаючи на норми ЦК України щодо можливості власника розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд. А у разі відчуження ОСОБА_1 належного їй майна за вказаною адресою або вчинення щодо нього будь-яких інших юридично - значущих дій, що призведуть до зміни чи знищення існуючого об`єкту, навіть у випадку задоволення даного позову, рішення суду фактично виконати буде складено або навіть неможливо.

Позивач вважає, що накладення арешту на відповідне майно є адекватним і пов`язаним з предметом спору заходом забезпечення позову, який дозволить уникнути ускладнень виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки спрямований на збереження поточного статусу майна.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду є питання наявності або відсутності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 10 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горобченко С.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 912.

Частиною 1 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно із частиною 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом наведеної норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення ефективного судового захисту та гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві ефективний захист його порушених чи оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, крім того, що суд має дослідити таку підставу вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, також об`єктом дослідження має бути така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 25.02.2019 у справі № 924/790/18, від 11.10.2019 у справі № 910/4762/19, від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 21.05.2020 у справі № 906/20/20, від 30.09.2020 у справі № 910/19113/19, від 30.11.2020 у справі № 910/217/20, від 17.12.2020 у справі № 910/11857/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 13.05.2021 у справі № 916/2761/20).

Заявник у заяві про забезпечення позову зазначив, що у разі не забезпечення позову до набрання рішенням у справі законної сили нічого не завадить відповідачу скористатися можливістю відчуження спірного майна, що утруднить виконання можливого рішення суду, а то і зробить його неможливим.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Предметом позову у даній справі є вимоги немайнового характеру, тому у ній має досліджуватися, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову, а також питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (подібну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Враховуючи, що ТОВ «Естетик-1» проведено реєстрацію права власності на логістичний центр та автостоянку за собою, які в подальшому на підставі договору купівлі-продажу відчужив ОСОБА_1 , а позивач оскаржує такі дії у судовому порядку, існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на логістичний центр та автостоянку, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи буде реалізовано спірне нерухоме майно, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Отже, застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на логістичний центр з автостоянкою є ефективним способом забезпечення позову.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженої ухвали апелянтом не наведено. Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскаржена ухвала є вмотивованою, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки.

Суд, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судом першої істанції обставин даної справи та обґрунтування судових рішень, колегія суддів погоджується з виконанням судом першої інстанції обов`язку щодо обґрунтування своїх висновків та не вбачає порушення норм матеріального та процесуального права, які могли б потягнути наслідки скасування ухвали суду.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від „31" грудня 2021р. у справі № 489/742/20 підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 31.12.2021 у справі №489/742/20 - без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 136-140, 269, 270, 271, 275, 276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 31.12.2021 року у справі №489/742/20 залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено „11" жовтня 2022 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький