РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.09.2022Справа № 910/888/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція"

про стягнення 495 991,02 грн.,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд"

про визнання договору оренди розірваним та стягнення 245 460,00 грн.,

За участю представників сторін (за первісним позовом):

від позивача: Каблак Ю.-І. П. за ордером від 20.06.2022 року серії ВС № 1146788;

від відповідача: Бондар В.О. (директор).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" (далі - відповідач) заборгованості за укладеним між сторонами 20.08.2020 року Договором оренди баштового крану № 20-08/20-О (далі - Договір) у загальному розмірі 495 991,02 грн., з яких: 441 169,35 грн. - основний борг, 14 776,36 грн. - інфляційні втрати, 6 740,56 грн. - 3 % річних, 33 304,75 грн. - пеня.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.01.2022 року відкрито провадження у справі № 910/888/22, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

15.02.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" від 15.02.2022 року № 1502/01/2022 на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення позову з огляду на те, що Договір набув чинності 20.08.2020 року та діяв до 01.03.2021 року, а також у подальшому на підставі пункту 4.2 цієї угоди був пролонгований на такий самий період (що становить 194 календарних дні, або 6 місяців 10 днів). Відтак, укладений між сторонами Договір був пролонгований до 10.09.2021 року, а не до 25.12.2021 року, як безпідставно вказує позивач. Також відповідач зазначив, що станом на серпень 2021 року були наявні підстави для розірвання Договору. Так, відповідач неодноразово отримував від позивача листи з повідомленнями про розірвання Договору оренди крану та проведення демонтажу крану, що підтверджується копіями листів від 26.05.2021 року № 026/05/21, від 14.05.2021 року № 014/05/21 та іншими. Зокрема, повідомлення про дострокове розірвання Договору оренди було здійснене 14.05.2021 року (лист отримано Товариством з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" 14.05.2021 року), а листом від 26.05.2021 року позивач повідомляв про дату проведення демонтажу кранів - 28.05.2021 року. Відтак, з моменту отримання відповідачем повідомлення про розірвання Договору такий правочин є розірваним, а відповідні зобов`язання сторін - припиненими.

Крім того, 09.06.2021 року позивачем було здійснено зупинку роботи кранів, а 23.06.2021 року внаслідок вирішення ситуації шляхом переговорів між сторонами - відновлено їх роботу. Однак, вже 13.08.2021 року орендодавець здійснив повторне відключення орендованих кранів від електроенергії та унеможливив таким чином їх експлуатацію орендарем. Враховуючи свідоме створення позивачем перешкод у користуванні відповідачем орендованим краном, останній ініціював розірвання договору № 20-08/20-О, про що Товариству з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" було повідомлено у зверненні від 17.08.2021 року № 1/17-08 та запропоновано провести демонтаж кранів і забрати їх з території проведення будівельних робіт. Проте позивач відмовився демонтувати баштові крани, посилаючись у листі від 25.08.2021 року № 25/08/2021 на необхідність забезпечення для проведення їх демонтажу автокрана з більшою вантажопідйомністю, ніж це передбачено умовами Договору (150 тон), а також необхідність сплати відповідачем заборгованості у розмірі 268 750,00 грн. Разом із тим, відповідно до підписаного між сторонами 11.08.2021 року акту звірки взаєморозрахунків заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" перед позивачем становила лише 128 750,00 грн. (вказана заборгованість відповідачем на час розгляду справи визнається), тоді як позивачем не було надано документів на підтвердження обґрунтованості нарахування боргу на значно вищу суму.

Також відповідач вказав, що нарахування орендної плати, на його думку, не повинно здійснюватися після 13.08.2021 року, з огляду на що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" не заперечувало проти нарахування орендної плати лише за серпень 2021 року (з 01.08.2021 по 12.08.2021 включно) на суму 25 983,71 грн.

15.02.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва Товариством з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" подано зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" про визнання розірваним з 13.08.2021 року укладеного між сторонами договору № 20-08/20-О та стягнення з орендодавця 211 460,00 грн. збитків і 34 000,00 грн. половини суми, визначеної у пункті 3.1 Договору, в порядку пункту 7.8 означеної угоди.

Крім того, у наведеному зустрічному позові Товариство з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" просило суд витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" докази, а саме: інформацію з приладу GPS-навігації, яким обладнаний об`єкт оренди, та яким фіксується час ввімкнення та вимкнення електроустановки крану за період з червня по грудень 2021 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.02.2022 року зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 910/888/22. Крім того, цією ухвалою вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, розгляд зустрічного позову призначено разом з первісним у підготовчому засіданні 15.03.2022 року. У той же час означеною ухвалою викладене Товариством з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" у зустрічному позові клопотання про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" доказів повернуто заявнику без розгляду.

21.02.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли доповнення Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" від 15.02.2022 року № 15-02/22 до позовної заяви.

Разом із тим, підготовче засідання у вказаній справі, призначене на 15.03.2022 року, не відбулося.

29.03.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" від 18.03.2022 року № 18-03/22 на зустрічну позовну заяву, в якому останнє заперечило проти зустрічних позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

20.04.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" від 13.04.2022 року № 13-04/22 на відзив на позовну заяву, в яких позивач за первісним позовом навів аргументи на спростування висловлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" заперечень.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.04.2022 року підготовче засідання у справі № 910/888/22 призначено на 07.06.2022 року.

06.06.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У підготовчому засіданні 07.06.2022 року судом постановлено ухвалу, якою Товариству з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" встановлено строк для подання заперечень на відповідь на відзив на первісну позовну заяву до 17.06.2022 року та строк для подання відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву - до 17.06.2022 року; Товариству з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" встановлено строк для подання заперечень на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву до 27.06.2022 року; підготовче засідання відкладено на 29.06.2022 року.

20.06.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" про забезпечення участі його представника у підготовчому засіданні 29.06.2022 року в режимі відеоконференції. Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.06.2022 року вищенаведену заяву задоволено.

У підготовчому засіданні 29.06.2022 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 13.07.2022 року.

До початку призначеного підготовчого засідання 13.07.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" від 13.07.2022 року, в якому останнє просило суд витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" ряд доказів, а саме: докази забезпечення Товариством з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" 28.05.2021 року автомобільного крану вантажопідйомністю 40 тон для демонтажу об`єкта оренди за укладеним між сторонами договором оренди від 20.08.2020 року № 20-08/20-О; докази отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" від 14.05.2021 року № 014/05/21 про розірвання укладеного між сторонами договору оренди від 20.08.2020 року № 20-08/20-О; докази підписання листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" від 14.05.2021 року № 014/05/21 про розірвання договору оренди від 20.08.2020 року № 20-08/20-О електронним підписом уповноваженої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд".

Крім того, до початку цього підготовчого засідання на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" від 13.07.2022 року про оголошення перерви у підготовчому засіданні 13.07.2022 року, у зв`язку із необхідністю витребування нових (додаткових) доказів.

У підготовчому засіданні 13.07.2022 року судом без виходу до нарадчої кімнати на підставі частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України постановлено протокольну ухвалу про залишення без задоволення клопотання позивача за первісним позовом про витребування доказів від 13.07.2022 року, а також відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" від 13.07.2022 року про оголошення перерви у підготовчому засіданні.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.07.2022 року підготовче провадження у справі № 910/888/22 закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 10.08.2022 року.

01.08.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" від 29.07.2022 року про забезпечення участі його представника у судовому засіданні 10.08.2022 року в режимі відеоконференції. Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року вищенаведену заяву задоволено.

До початку призначеного судового засідання 10.08.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшли додаткові письмові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд".

Крім того, до початку наведеного судового засідання через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" від 10.08.2022 року № 1008/22-1 про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У судовому засіданні 10.08.2022 року оголошувалася перерва до 06.09.2022 року.

01.09.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" від 01.09.2022 року про забезпечення участі його представника у судовому засіданні 06.09.2022 року в режимі відеоконференції. Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.09.2022 року вищенаведену заяву задоволено.

У судовому засіданні 06.09.2022 року оголошувалася перерва до 28.09.2022 року.

20.09.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" від 20.09.2022 року про забезпечення участі його представника у судовому засіданні 28.09.2022 року в режимі відеоконференції. Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.09.2022 року вищенаведену заяву задоволено.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" у судовому засіданні 28.09.2022 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні. Водночас останній заперечив проти зустрічних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" та просив суд відмовити в їх задоволенні за необґрунтованістю.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" у судовому засіданні 28.09.2022 року підтримав зустрічні вимоги та заперечив проти первісних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд", зазначивши про їх безпідставність.

У судовому засіданні 28.09.2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" та зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція", об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" (далі - орендар, Товариство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" (далі - орендодавець, Компанія) було укладено договір оренди баштового крану № 20-08/20-О, за умовами якого орендодавець зобов`язався передати орендарю в платне строкове користування баштовий кран марки LIEBHERR 40K (довжина стріли - 37,5 м, висота до гаку - 20 м) (далі - Кран) для використання за функціональним призначенням виключно на території каналізаційної очисної станції за адресою: Житомирська область, місто Житомир, вулиця Промислова, 1 (далі - Об`єкт), а орендар зобов`язався сплачувати орендодавцю плату за користування Краном та повернути Кран після закінчення строку оренди.

Означений правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками наведених юридичних осіб.

Відповідно до пунктів 3.1-3.4 цієї угоди вартість монтажу та демонтажу Крану за даним Договором складає 68 000,00 грн. із ПДВ. Вартість перебазування Крану на Об`єкт замовника складає 40 000,00 грн. із ПДВ. Вартість відшкодування витрат на переміщення працівників, відрядні, проживання для виконання монтажних та демонтажних робіт складає 14 000,00 грн. Орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю суму, визначену вищенаведеними пунктами Договору, авансовим платежем протягом трьох днів з моменту підписання даного Договору.

Для проведення розрахунків між сторонами за цим Договором встановлено розрахунковий період - один календарний місяць (пункт 3.6 Договору).

Згідно з пунктом 3.7 наведеного правочину щомісячна орендна плата (плата за користування Краном) складає 65 000,00 грн. із ПДВ.

За змістом пунктів 3.8, 3.9 Договору орендна плата за останній календарний місяць користування Краном сплачується шляхом внесення авансового платежу протягом трьох днів з моменту підписання даного Договору. Орендна плата за перший календарний місяць користування Краном сплачується протягом трьох календарних днів з моменту фактичного монтажу Крана на Об`єкті, в підтвердження чого сторони підписують акт приймання-передачі в користування крана.

З матеріалів справи вбачається, що 03.09.2020 року між Товариством та Компанією складено та підписано їх уповноваженими представниками відповідний акт приймання-передачі в користування Крана, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв Кран у платне строкове користування (оренду). У наведеному акті сторони також погодили, що Кран пройшов випробування після монтажу та є придатним до використання за призначенням.

Пунктом 3.10 Договору передбачено, що орендна плата за кожен наступний календарний місяць користування Краном сплачується не пізніше 20 (двадцятого) календарного дня місяця (звітного місяця), в якому було надано користування Краном на підставі виставленого орендодавцем рахунку.

Орендодавець разом з рахунком на оплату послуг оренди Крана направляє орендарю два примірники акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором. Орендар зобов`язаний підписати акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) протягом п`яти днів з моменту його отримання та повернути один примірник орендодавцю (пункт 3.11 Договору).

Відповідно до пункту 3.13 цієї угоди у випадку використання Крану неповний місяць оренди (у зв`язку із наданням Крану у користування пізніше, ніж перший день календарного місяця, чи повернення Крану з оренди раніше, ніж останній день календарного місяця, чи внаслідок усунення несправності, яка сталася не з вини орендаря) розмір орендної плати за такий неповний календарний місяць розраховується шляхом множення суми щомісячної орендної плати, визначеної в пункті 3.5 цього Договору, на фактичну кількість днів оренди у відповідному місяці оренди та подальшого ділення отриманого результату на загальну кількість календарних днів у відповідному місяці.

За умовами пунктів 3.14, 3.15 Договору платежі за цим Договором здійснюються в гривні шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця. Днем виконання орендарем грошового зобов`язання вважається день зарахування грошових коштів, що підлягають оплаті за даним Договором, на банківський рахунок орендодавця.

Пунктами 6.2.1 та 6.3.1 Договору на орендаря покладено обов`язок вчасно оплачувати виставлені орендодавцем рахунки та надано орендодавцеві право отримувати належні йому платежі в строки та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Договору останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 01.03.2021 року. У випадку, якщо після спливу строку дії даного Договору, який вказаний у пункті 4.1, орендар не повернув Кран орендодавцю згідно Акту та продовжує його подальше використання, даний Договір вважається продовженим автоматично на такий самий період, на який він був укладений.

Сплив строку цього Договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, що виникли під час його дії (пункт 4.6 Договору).

Обґрунтовуючи первісні позовні вимоги, Компанія посилалася на те, що вона належним чином виконувала умови укладеного між сторонами Договору протягом строку його дії, зокрема, з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі в користування Крана від 03.09.2020 року до моменту фактичного повернення Товариством Крана з оренди та підписання уповноваженими представниками сторін відповідного акту передачі-приймання (повернення) із користування Крана від 25.12.2021 року.

Компанія вказувала, що протягом строку дії Договору та за час фактичного користування Товариством Краном останнє в силу пунктів 3.1, 3.2, 3.3 та 3.7 Договору було зобов`язане сплатити на користь орендодавця грошові кошти у загальному розмірі 1 134 836,01 грн., з яких: 68 000,00 грн. - вартість монтажу та демонтажу Крана; 40 000,00 грн. - вартість перебазування Крана; 14 000,00 грн. - відшкодування витрат на переміщення працівників; 60 666,66 грн. - вартість оренди у вересні 2020 року; 65 000,00 грн. - вартість оренди в жовтні 2020 року; 65 000,00 грн. - вартість оренди в листопаді 2020 року; 6 000,00 грн. - вартість влаштування підкранової колії; 65 000,00 грн. - вартість оренди в грудні 2020 року; 65 000,00 грн. - вартість оренди в січні 2021 року; 65 000,00 грн. - вартість оренди в лютому 2021 року; 65 000,00 грн. - вартість оренди в березні 2021 року; 65 000,00 грн. - вартість оренди в квітні 2021 року; 65 000,00 грн. - вартість оренди в травні 2021 року; 48 750,00 грн. - вартість оренди в червні 2021 року; 65 000,00 грн. - вартість оренди в липні 2021 року; 65 000,00 грн. - вартість оренди в серпні 2021 року; 65 000,00 грн. - вартість оренди у вересні 2021 року; 65 000,00 грн. - вартість оренди в жовтні 2021 року; 65 000,00 грн. - вартість оренди в листопаді 2021 року; 52 419,35 грн. - вартість оренди в грудні 2021 року.

На підтвердження означених обставин Компанією надано суду копії підписаних уповноваженими представниками сторін актів надання послуг: від 03.09.2020 року № 36 на суму 14 000,00 грн. (перебазування Крану); від 03.09.2020 року № 37 на суму 40 000,00 грн. (перебазування Крану); від 03.09.2020 року № 38 на суму 68 000,00 грн. (монтаж/демонтаж Крану); від 30.09.2020 року № 43 на суму 60 666,66 грн. (оренда баштового крану LIEBHERR 40K за вересень); від 31.10.2020 року № 47 на суму 65 000,00 грн. (оренда баштового крану LIEBHERR 40K за жовтень); від 03.11.2020 року № 48 на суму 6 000,00 грн. (влаштування підкранової колії); від 30.11.2020 року № 52 на суму 65 000,00 грн. (оренда баштового крану LIEBHERR 40K за листопад); від 31.12.2020 року № 66 на суму 65 000,00 грн. (оренда баштового крану LIEBHERR); від 31.01.2021 року № 3 на суму 65 000,00 грн. (оренда баштового крану LIEBHERR 40K за січень); від 28.02.2021 року № 10 на суму 65 000,00 грн. (оренда баштового крану LIEBHERR 40K); від 31.03.2021 року № 22 на суму 65 000,00 грн. (оренда баштового крану LIEBHERR 40K за березень); від 30.04.2021 року № 25 на суму 65 000,00 грн. (оренда баштового крану LIEBHERR 40K); від 31.05.2021 року № 35 на суму 65 000,00 грн. (оренда баштового крану LIEBHERR 40K); від 30.06.2021 року № 48 на суму 48 750,00 грн. (оренда баштового крану LIEBHERR 40K); від 31.07.2021 року № 56 на суму 65 000,00 грн. (оренда баштового крану LIEBHERR 40K).

Крім того, на підтвердження фактичного надання Товариству послуг оренди Крана за Договором протягом серпня-грудня 2021 року Компанія надала суду оригінали підписаних первісним позивачем актів надання послуг: від 31.08.2021 року № 63 на суму 65 000,00 грн. (оренда баштового крану LIEBHERR 40K за серпень 2021 року); від 30.09.2021 року № 74 на суму 65 000,00 грн. (оренда баштового крану LIEBHERR 40K за вересень 2021 року); від 31.10.2021 року № 81 на суму 65 000,00 грн. (оренда баштового крану LIEBHERR 40K за жовтень 2021 року); від 30.11.2021 року № 94 на суму 65 000,00 грн. (оренда баштового крану LIEBHERR 40K за листопад 2021 року); від 25.12.2021 року № 97 на суму 52 419,35 грн. (оренда баштового крану LIEBHERR 40K за грудень 2021 року) разом із доказами їх направлення на адресу Товариства.

Разом із тим, обґрунтовуючи позовні вимоги, Компанія посилалася на те, що протягом дії Договору Товариство неодноразово порушувало зобов`язання за цією угодою в частині дотримання строків оплати на користь орендодавця платежів, передбачених Договором. Так, Товариство порушило взяті на себе грошові зобов`язання, сумарно сплативши Компанії лише 693 666,66 грн. та заборгувавши таким чином первісному позивачу 441 169,35 грн. Факт часткової оплати Товариством передбачених укладеною між сторонами угодою орендних платежів підтверджується наданими орендодавцем копіями платіжних доручень з відповідними призначеннями платежів: від 28.08.2020 року № 1402 на суму 50 000,00 грн. ("Плата за роботу баштового крану зг. дог. № 20-08/20-О від 20.06.2020 р. в т.ч. ПДВ 20 % 8333.33"), від 04.09.2020 року № 1542 на суму 40 000,00 грн. ("Плата за перебазування крану зг. рах. № 33 від 21.08.2020 р. в т.ч. ПДВ 20 % 6666.67"), від 04.09.2020 року № 1543 на суму 14 000,00 грн. ("Плата за перебазування крану зг. рах. № 34 від 21.08.2020 р. в т.ч. ПДВ 20 % 2333.33"), від 04.09.2020 року № 1544 на суму 18 000,00 грн. ("Плата за монтаж/демонтаж крану зг. рах. № 32 від 21.08.2020 р. в т.ч. ПДВ 20 % 3000.00 грн."), від 11.09.2020 року № 8988 на суму 65 000,00 грн. ("Плата за оренду баштового крану зг. дог. № 20-08/20-О від 20.06.2020 р. в т.ч. ПДВ 20 % 10833.33"), від 15.09.2020 року № 9036 на суму 65 000,00 грн. ("Плата за оренду баштового крану зг. дог. № 20-08/20-О від 20.06.2020 р. в т.ч. ПДВ 20 % 10833.33"), від 19.10.2020 року № 372 на суму 65 000,00 грн. ("Плата за оренду баштового крану зг. рах. № 45 від 06.10.2020 р. у сумі 54 166.67 грн., ПДВ 20 % 10833.33"), від 29.10.2020 року № 1811 на суму 6 000,00 грн. ("Плата за влаштування підкранової колії зг. рах. № 6 від 26.10.2020 р. в т.ч. ПДВ 20 % 1000.00"), від 23.11.2020 року № 2169 на суму 60 666,66 грн. ("Плата за роботу баштового крану зг. дог. № 20-08/20-О від 20.06.2020 р. в т.ч. ПДВ 20 % 10111.11"), від 03.12.2020 року № 2361 на суму 65 000,00 грн. ("Плата за оренду баштового крану зг. дог. № 20-08/20-О від 20.06.2020 р. в т.ч. ПДВ 20 % 10833.33"), від 04.02.2021 року № 3174 на суму 65 000,00 грн. ("Плата за оренду баштового крану зг. дог. № 20-08/20-О від 20.06.2020 р. в т.ч. ПДВ 20 % 10833.33"), від 17.02.2021 року № 3334 на суму 65 000,00 грн. ("Плата за оренду баштового крану зг. дог. № 20-08/20-О від 20.06.2020 р. в т.ч. ПДВ 20 % 10833.33"), від 02.04.2021 року № 3873 на суму 65 000,00 грн. ("Плата за оренду баштового крану зг. дог. № 20-08/20-О від 20.06.2020 р. в т.ч. ПДВ 20 % 10833.33"), від 18.05.2021 року № 4371 на суму 50 000,00 грн. ("Плата за оренду баштового крану зг. дог. № 20-08/20-О від 20.06.2020 р. в т.ч. ПДВ 20 % 8333.33").

Зважаючи на викладені обставини, Компанія звернулася до суду з первісним позовом про стягнення з Товариства 441 169,35 грн. основного боргу за Договором, а також, зважаючи на несвоєчасне проведення орендарем розрахунків, нарахувала до стягнення з останнього 33 304,75 грн. пені, 6 740,56 грн. 3 % річних та 14 776,36 грн. інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги Компанії підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору оренди, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За приписами статті 759 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент укладення Договору) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (частина перша статті 763 Цивільного кодексу України).

Положеннями частин 1 та 2 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму.

Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частина 5 статті 762 Цивільного кодексу України).

За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Заперечуючи проти первісного позову Компанії, Товариство вказувало на те, що за умовами пунктів 4.1, 4.2 Договору останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 01.03.2021 року. У випадку, якщо після спливу строку дії даного Договору, який вказаний у пункті 4.1, орендар не повернув Кран орендодавцю згідно Акту та продовжує його подальше використання, даний Договір вважається продовженим автоматично на такий самий період, на який він був укладений.

Зважаючи на наведені положення, укладений між сторонами Договір після закінчення встановленого строку його дії (01.03.2021 року) був автоматично продовжений на такий самий період, на який він був укладений, тобто до 10.09.2021 року.

Також орендар зазначав, що якщо на дату закінчення строку договору оренди мали місце перешкоди у володінні та користуванні орендованим майном, а також існувала незгода та заперечення сторони щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір, на думку Товариства, припиняється.

Товариство наголосило, що 17.08.2021 року ним було ініційовано дострокове розірвання Договору шляхом направлення на адресу Компанії повідомлення про припинення договірних відносин, у зв`язку із неможливістю використовувати об`єкт оренди. Тобто, сам лист про припинення Договору носить характер повідомлення про такий факт припинення та про небажання орендаря продовжувати чи переукладати договір оренди.

Відтак, Компанія, на думку Товариства, з огляду на приписи статей 759, 763, 764 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 291 Господарського кодексу України, безпідставно посилалася на пролонгацію цієї угоди до 25.12.2021 року, яка у даному випадку не мала місця, та необґрунтовано заявила до стягнення суму орендної плати, нараховану до 25.12.2021 року.

Проте, такі твердження орендаря оцінюються судом критично та не свідчать про відсутність підстав для стягнення з Товариства спірної суми орендних платежів, зважаючи на таке.

З матеріалів справи вбачається, що після закінчення строку дії Договору (01.03.2021 року) останній, враховуючи його пункт 4.2 та зважаючи на відсутність будь-яких заперечень сторін, був автоматично продовжений на такий самий період, на який він був укладений, а саме до 10.09.2021 року.

Судом встановлено, що листом від 17.08.2021 року № 1/17-08 Товариство звернулося до орендодавця з проханням провести демонтаж баштових кранів (у тому числі Крану, орендованого за Договором) з 19.08.2021 року на Об`єкті будівництва. У цьому листі орендар також повідомив, що крани з 13.08.2021 року вимкнені Компанією від електропостачання і не експлуатуються, тому орендна плата не нараховується.

Проте такий лист не містив вимог орендаря про дострокове розірвання Договору, у тому числі внаслідок неможливості використовувати об`єкт оренди, чи припинення дії укладеної між сторонами угоди з певної дати.

Разом із тим, статтею 784 Цивільного кодексу України передбачено право наймача вимагати розірвання договору найму лише у двох випадках: якщо наймодавець передав річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі, або якщо наймодавець не виконує свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Однак, Товариством не було доведено того, що якість переданого останньому в оренду Крану не відповідала умовам Договору та призначенню цієї речі, а також не підтверджено необхідності проведення капітального ремонту Крану та ухилення Компанії від виконання таких дій.

Посилання Товариства, які зводяться до дострокового автоматичного припинення Договору внаслідок того, що на дату закінчення строку такого договору оренди мали місце перешкоди у володінні та користуванні ним орендованим майном, а також існувала незгода та заперечення сторони щодо поновлення договору на новий строк, не беруться судом до уваги, оскільки не узгоджуються з приписами статті 764 Цивільного кодексу України, на яку посилалося Товариство в обґрунтування таких тверджень. Так, означеною нормою встановлено, що якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Проте, Товариством не надано суду належних доказів наявності відповідних заперечень саме з боку наймодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору найму, а також доказів, зокрема, того, що наймач фактично не володів орендованим майном як після 17.08.2021 року, так і після 10.09.2021 року та у період часу до 25.12.2021 року включно.

Твердження орендаря про те, що сам лист від 17.08.2021 року № 1/17-08 про припинення Договору носить характер повідомлення про такий факт припинення та про небажання орендаря продовжувати чи переукладати договір оренди оцінюються судом критично з огляду на положення частини 1 статті 291 Господарського кодексу України, за якими одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Більше того, як було зазначено вище, згідно з пунктом 4.2 Договору у випадку, якщо після спливу строку дії даного Договору, який вказаний у пункті 4.1, орендар не повернув Кран орендодавцю згідно Акту та продовжує його подальше використання, даний Договір вважається продовженим автоматично на такий самий період, на який він був укладений. Слід зазначити, що кількість автоматичних пролонгацій Договору цим правочином не обмежена.

Відповідно до пункту 5.10 Договору після закінчення строку оренди орендодавець зобов`язаний провести демонтаж Крану та його транспортування за межі Об`єкту в строк не більше 5-ти робочих днів, з урахуванням погодних умов та інших обставин, незалежних від орендодавця.

Разом із тим, відповідно до пункту 4.4 Договору строк нарахування орендної плати закінчується в день підписання сторонами акту повернення Крану з користування.

З матеріалів справи вбачається, що акт передачі-приймання (повернення) із користування Крана між уповноваженими представниками сторін був підписаний 25.12.2021 року, а відтак строк нарахування орендної плати за Договором закінчився саме в цей день.

Наведені обставини додатково свідчать про необґрунтованість відповідних посилань Товариства.

Твердження орендаря про те, що Договір був розірваний між сторонами, а їх зобов`язання припинилися з 14.05.2021 року, у зв`язку з отриманням Товариством повідомлення орендодавця про розірвання цієї угоди (відмови від Договору), також не беруться судом до уваги та не свідчать про відсутність у орендаря обов`язку сплачувати заявлену до стягнення суму орендної плати за користування Краном до моменту його повернення Компанії, з огляду на те, що після 14.05.2021 року між сторонами орендні правовідносини за Договором фактично продовжувалися на умовах цієї угоди, що не заперечувалося жодною із сторін під час розгляду справи. Так, у відзиві на позовну заяву Товариство вказувало на врегулювання між сторонами з 23.06.2021 року ситуації, пов`язаної із зупинкою роботи Крану, шляхом переговорів, а до цієї заяви по суті справи орендарем долучено, зокрема, копії підписаних наведеними контрагентами актів надання послуг оренди баштового крану LIEBHERR 40K від 30.06.2021 року № 48 на суму 48 750,00 грн. та від 31.07.2021 року № 56 на суму 65 000,00 грн., тобто датованих після травня 2021 року. Означені акти містять посилання на їх складення на підставі та в рамках Договору. Крім того, Товариством не було надано суду доказів на підтвердження дати фактичного отримання ним листа Компанії від 14.05.2021 року № 014/05/2021 про відмову від Договору, з якою орендар пов`язував факт припинення правовідносин сторін за Договором.

Посилання Товариства на вчинення Компанією перешкод у користуванні орендарем Краном шляхом здійснення 09.06.2021 року та 13.08.2021 року зупинки його роботи та відключення від електроенергії також не спростовують обґрунтованості вимог орендодавця з огляду на таке.

За умовами пункту 6.3.4 Договору орендодавець має право на призупинення фактичного користування Краном орендарем у випадках, визначених цим Договором.

Відповідно до пункту 7.1 Договору, у разі прострочення орендарем терміну оплати належних розрахункових платежів за користування Краном більше, ніж на 15 (п`ятнадцять) календарних днів, орендодавець має право призупинити фактичне користування Краном орендарем до отримання прострочених платежів.

Зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів фактичного користування Товариством Краном, зокрема, протягом червня-липня 2021 року та володіння цим орендованим майном до 25.12.2021 року, а також беручи до уваги документально підтверджене здійснення орендарем останньої оплати послуг оренди крана за Договором у травні 2021 року (платіжне доручення від 18.05.2021 року № 4371 на суму 50 000,00 грн.), суд дійшов висновку про правомірність дій Компанії щодо призупинення фактичного користування Краном орендарем до отримання прострочених більше ніж на 15 (п`ятнадцять) календарних днів платежів. Слід також зазначити, що умовами Договору не передбачено покладення на орендодавця додаткових обов`язків щодо повідомлення орендаря про призупинення фактичного користування ним Краном, документальної фіксації такого призупинення, направлення Товариству попередньої претензії тощо.

З аналогічних підстав не беруться судом до уваги й заперечення Товариства проти стягнення з нього заявленої у даній справі орендної плати в розмірі 441 169,35 грн. з посиланням на приписи частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, за якими наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, оскільки Товариством не було доведено призупинення Компанією фактичного користування ним Краном внаслідок інших обставин, ніж несвоєчасна оплата орендарем платежів за Договором.

Більше того, пунктом 7.3 Договору прямо передбачено, що за весь час призупинення фактичного користування Краном орендодавець нараховує орендарю орендну плату в розмірі, визначеному пунктом 3.5 цього Договору.

Отже, нарахування Компанією орендної плати за Договором, зокрема, у період з 09.06.2021 року по 23.06.2021 року та після 13.08.2021 року, є правомірним, оскільки таке нарахування безпосередньо передбачене умовами укладеного між сторонами Договору.

Судом також встановлено, що листом від 26.05.2021 року № 026/05/2021 Компанія звернулася до орендаря з повідомленням про те, що, зважаючи на систематичне порушенням останнім своїх грошових зобов`язань за Договором, орендодавцем 28.05.2021 року буде проведено демонтаж орендованого відповідачем за первісним позовом Крану.

Пунктом 3.5 Договору встановлено, що для проведення робіт з монтажу/демонтажу Крану на Об`єкті, орендар зобов`язаний за власний рахунок забезпечити автомобільний кран вантажопідйомністю не менше 40 тон. Аналогічний обов`язок покладено на Товариство пунктом 6.2.9 Договору.

Судом встановлено, що листом від 25.08.2021 року № 25/08/2021 Компанія звернулася до орендаря та повідомила, що в ситуації, яка склалася на Об`єкті будівництва, Товариство зобов`язане забезпечити автомобільний кран вантажопідйомністю не менше 150 тон, оскільки в процесі будівництва крани опинились в котловані глибиною більше 6 метрів і їх демонтаж за звичайних обставин із використанням 40-тонного автокрана є неможливим.

Крім того, листом від 08.10.2021 року № 08/10/2021 Компанія повідомила Товариство про те, що в ході проведення підготовчих робіт по демонтажу Крану орендодавцем було виявлено відсутність доїзду до місця базування Крана, з огляду на наявність штучно створених перешкод, які необхідно усунути, а також просила орендаря сплатити на банківський рахунок орендодавця, зокрема, вартість оренди автокрана у розмірі 150 000,00 грн.

Заперечуючи проти вимог Компанії, Товариство вказувало на те, що воно розраховувало на проведення демонтажу Крану орендодавцем 28.05.2021 року відповідно до пункту 5.10 Договору та листа-повідомлення Компанії від 26.05.2021 року. У зв`язку з наведеним, 28.05.2021 року орендарем на виконання пунктів 6.2.9 та 3.5 Договору було забезпечено автомобільний кран вантажопідйомністю 40 тон. Проте всупереч своєму повідомленню, Компанія у вказаний нею строк ухилилася від демонтажу Крану, посилаючись на необхідність забезпечення автокрана вантажопідйомністю 150 тон, що, за твердженням Товариства, є незаконним та не відповідає умовам Договору. Пред`явлення Компанією вимог щодо забезпечення автокрана вантажопідйомністю 150 тон, на думку орендаря, мало на меті ухилення орендодавця від демонтажу Крана та умисне створення умов для продовження перебування об`єкта оренди на території Об`єкта будівництва та нарахування орендної плати.

Однак, такі заперечення також оцінюються судом критично з огляду на зміст підписаного між уповноваженими представниками сторін 25.12.2021 року акту передачі-приймання (повернення) із користування Крана, за яким при демонтажі баштового Крана з незалежних від орендодавця обставин виникла необхідність використання автомобільного крана вантажопідйомністю 150 тон. З метою демонтажу Крана, орендарем власними силами забезпечено на Об`єкті автомобільний кран вантажопідйомністю 150 тон. Вартість оренди автокрана підлягає відшкодуванню орендарем, оскільки обов`язок забезпечення автокрана згідно з умовами Договору оренди лежить на орендареві.

Означений акт був підписаний з приміткою про те, що один 150-тонний кран був використаний для демонтажу двох баштових кранів (що фактично надавалися Товариству в оренду за двома різними договорами оренди). Проте вказана примітка не впливає на зміст цього акту та не спростовує того, що при демонтажі баштового Крана, переданого Товариству в оренду за Договором, з незалежних від орендодавця обставин дійсно виникла необхідність використання автомобільного крана вантажопідйомністю 150 тон, а не крана вантажопідйомністю 40 тон, як було передбачено умовами Договору.

Отже, заперечення Товариства, які зводяться до ухилення Компанії від демонтажу Крана та умисне створення орендодавцем умов для продовження перебування об`єкта оренди на території Об`єкта і нарахування орендної плати, є безпідставними.

Посилання Товариства на підписаний між сторонами акт звірки взаєморозрахунків від 11.08.2021 року, яким зафіксована сума боргу орендаря перед Компанією в розмірі 128 750,00 грн., також не свідчить про необґрунтованість вимог орендодавця про стягнення з Товариства суми боргу в розмірі 441 169,35 грн., оскільки такий борг був нарахований протягом іншого, тривалішого періоду (до грудня 2021 року включно) та підтверджується наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами. Водночас надана Товариством копія акту звірки взаєморозрахунків не є первинним документом, а також не містить посилання на конкретний правочин (правочини), за якими сторони здійснювали звіряння взаємних розрахунків, та відомостей про осіб, які його підписали (у тому числі їх прізвища, ім`я та по-батькові).

Інші заперечення Товариства проти первісного позову в частині стягнення орендної плати в сумі 441 169,35 грн. також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються її матеріалами.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу Товариства в частині сплати орендних платежів за Договором, яка складає 441 169,35 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, частково визнана первісним відповідачем і орендар на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед Компанією, а також документів, які свідчать, зокрема, про те, що Товариство протягом спірного періоду орендованим майном фактично не володіло та не користувалося, беручи до уваги фактичне підписання між сторонами акту передачі-приймання (повернення) із користування Крана 25.12.2021 року, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість первісних вимог Компанії до Товариства про стягнення вказаної суми основного боргу, в зв`язку із чим первісний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем за зустрічним позовом покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати орендних платежів, Компанія просила суд стягнути з Товариства 3 % річних у розмірі 6 740,56 грн. та 14 776,36 грн. інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми основного боргу в період з 21.04.2021 року по 20.01.2022 року згідно з наданим Компанією розрахунком.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок вищенаведених компенсаційних виплат, суд вважає його таким, що не повністю відповідає приписам чинного законодавства в силу допущених методологічних помилок при визначенні початкових та кінцевих дат періодів прострочення, а також бази нарахування, що призвело до заявлення суми 3 % річних у завищеному розмірі.

Так, згідно з частиною другою статті 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом пунктів 3.8, 3.9 Договору орендна плата за останній календарний місяць користування Краном сплачується шляхом внесення авансового платежу протягом трьох днів з моменту підписання даного Договору. Орендна плата за перший календарний місяць користування Краном сплачується протягом трьох календарних днів з моменту фактичного монтажу Крана на Об`єкті, в підтвердження чого сторони підписують акт приймання-передачі в користування крана.

Пунктом 3.10 Договору передбачено, що орендна плата за кожен наступний календарний місяць користування Краном сплачується не пізніше 20 (двадцятого) календарного дня місяця (звітного місяця), в якому було надано користування Краном на підставі виставленого орендодавцем рахунку.

Отже, суд дійшов висновку про те, що вартість оренди Крана протягом спірного періоду за кожен календарний місяць користування Краном (крім першого та останнього місяця оренди) підлягає сплаті не пізніше 20 календарного дня такого місяця, тобто місяця, в якому було надано користування Краном.

Крім того, згідно з частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до частини першої статті 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Проте, з наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що Компанією всупереч вимог частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України невірно визначено дати початкових періодів нарахування наведених сум.

Як було зазначено вище, протягом строку дії Договору та за час фактичного користування Товариством Краном останнє в силу пунктів 3.1, 3.2, 3.3 та 3.7 Договору було зобов`язане сплатити на користь орендодавця грошові кошти у загальному розмірі 1 134 836,01 грн., з яких: 68 000,00 грн. - вартість монтажу та демонтажу Крана; 40 000,00 грн. - вартість перебазування Крана; 14 000,00 грн. - відшкодування витрат на переміщення працівників (зі строком оплати - до 25.08.2020 року включно); 60 666,66 грн. - вартість оренди у вересні 2020 року (зі строком оплати - до 07.09.2020 року включно); 65 000,00 грн. - вартість оренди в жовтні 2020 року (зі строком оплати - до 20.10.2020 року включно); 65 000,00 грн. - вартість оренди в листопаді 2020 року (зі строком оплати - до 20.11.2020 року включно); 6 000,00 грн. - вартість влаштування підкранової колії (строк оплати не встановлений, проте означена сума боргу оплачена Товариством 29.10.2020 року та не є базою нарахування компенсаційних виплат); 65 000,00 грн. - вартість оренди в грудні 2020 року (зі строком оплати - до 21.12.2020 року включно); 65 000,00 грн. - вартість оренди в січні 2021 року (зі строком оплати - до 20.01.2021 року включно); 65 000,00 грн. - вартість оренди в лютому 2021 року (зі строком оплати - до 22.02.2021 року включно); 65 000,00 грн. - вартість оренди в березні 2021 року (зі строком оплати - до 22.03.2021 року включно); 65 000,00 грн. - вартість оренди в квітні 2021 року (зі строком оплати - до 20.04.2021 року включно); 65 000,00 грн. - вартість оренди в травні 2021 року (зі строком оплати - до 20.05.2021 року включно); 48 750,00 грн. - вартість оренди в червні 2021 року (зі строком оплати - до 21.06.2021 року включно); 65 000,00 грн. - вартість оренди в липні 2021 року (зі строком оплати - до 20.07.2021 року включно); 65 000,00 грн. - вартість оренди в серпні 2021 року (зі строком оплати - до 20.08.2021 року включно); 65 000,00 грн. - вартість оренди у вересні 2021 року (зі строком оплати - до 20.09.2021 року включно); 65 000,00 грн. - вартість оренди в жовтні 2021 року (зі строком оплати - до 20.10.2021 року включно); 65 000,00 грн. - вартість оренди в листопаді 2021 року (зі строком оплати - до 22.11.2021 року включно); 52 419,35 грн. - вартість оренди в грудні 2021 року (зі строком оплати - до 25.08.2020 року включно враховуючи положення пункту 3.8 Договору).

На виконання умов Договору Товариство сплатило Компанії грошові кошти у загальному розмірі 693 666,66 грн. (що було визнано самим орендарем у відзиві на первісну позовну заяву) за платіжними дорученнями з відповідними призначеннями платежів, а саме: від 28.08.2020 року № 1402 на суму 50 000,00 грн. (частково погашено борг за монтаж, демонтаж, перебазування Крану та переміщення працівників), від 04.09.2020 року № 1542 на суму 40 000,00 грн. (частково погашено борг за монтаж, демонтаж, перебазування Крану та переміщення працівників), від 04.09.2020 року № 1543 на суму 14 000,00 грн. (частково погашено борг за монтаж, демонтаж, перебазування Крану та переміщення працівників), від 04.09.2020 року № 1544 на суму 18 000,00 грн. (повністю погашено борг за монтаж, демонтаж, перебазування Крану та переміщення працівників відповідно до пунктів 3.1-3.3 Договору), від 11.09.2020 року № 8988 на суму 65 000,00 грн. (фактично оплачено вартість оренди Крана у вересні 2020 року як за перший місяць оренди, переплата - 4 333,33 грн.), від 15.09.2020 року № 9036 на суму 65 000,00 грн. (фактично оплачено вартість оренди Крана у грудні 2021 року як за останній місяць оренди, переплата - 12 580,65 грн.), від 19.10.2020 року № 372 на суму 65 000,00 грн. (фактично оплачено вартість оренди Крана у жовтні 2020 року), від 29.10.2020 року № 1811 на суму 6 000,00 грн. (з призначенням: "Плата за влаштування підкранової колії зг. рах. № 6 від 26.10.2020 р. в т.ч. ПДВ 20 % 1000.00"), від 23.11.2020 року № 2169 на суму 60 666,66 грн. (фактично оплачено вартість оренди Крана у листопаді 2020 року, з урахуванням попередніх переплат), від 03.12.2020 року № 2361 на суму 65 000,00 грн. (фактично оплачено вартість оренди Крана у грудні 2020 року), від 04.02.2021 року № 3174 на суму 65 000,00 грн. (фактично оплачено вартість оренди Крана у січні 2021 року), від 17.02.2021 року № 3334 на суму 65 000,00 грн. (фактично оплачено вартість оренди Крана у лютому 2021 року), від 02.04.2021 року № 3873 на суму 65 000,00 грн. (фактично оплачено вартість оренди Крана у березні 2021 року), від 18.05.2021 року № 4371 на суму 50 000,00 грн. (частково оплачено вартість оренди Крана у травні 2021 року, залишок заборгованості станом на 18.05.2021 року, з урахуванням попередніх переплат, - 2 419,35 грн.).

Зважаючи на вищенаведене, обґрунтованою сумою 3 % річних, що підлягає стягненню з Товариства на користь Компанії за вказані останньою періоди (беручи до уваги встановлені судом дійсні суми і дати виникнення прострочення первісного відповідача по кожному взятому на себе зобов`язанню за кожним місяцем оренди окремо та часткові погашення боргу), є 5 586,91 грн., з яких: 116,33 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 52 419,35 грн. у період з 21.04.2021 року (початкова дата нарахування, вказана Компанією в розрахунку) по 17.05.2021 року; 49,31 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 2 419,35 грн. у період з 18.05.2021 року по 20.01.2022 року (кінцева дата нарахування, вказана Компанією в розрахунку); 1 308,90 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 65 000,00 грн. у період з 21.05.2021 року по 20.01.2022 року; 853,46 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 48 750,00 грн. у період з 22.06.2021 року по 20.01.2022 року; 983,01 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 65 000,00 грн. у період з 21.07.2021 року по 20.01.2022 року; 817,40 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 65 000,00 грн. у період з 21.08.2021 року по 20.01.2022 року; 651,78 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 65 000,00 грн. у період з 21.09.2021 року по 20.01.2022 року; 491,51 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 65 000,00 грн. у період з 21.10.2021 року по 20.01.2022 року; 315,21 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 65 000,00 грн. у період з 23.11.2021 року по 20.01.2022 року.

Разом із тим, нарахована Компанією сума інфляційних втрат у розмірі 14 776,36 грн. не перевищує розрахованої судом суми вказаних компенсаційних виплат за спірний період.

За таких обставин, стягненню з Товариства на користь Компанії підлягає 3 % річних у розмірі 5 586,91 грн. та інфляційні втрати в сумі 14 776,36 грн., тоді як у задоволенні вимог орендодавця про стягнення з орендаря 1 153,65 грн. 3 % річних слід відмовити.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням Товариством своїх зобов`язань за Договором, Компанія просила суд стягнути з орендаря 33 304,75 грн. пені, нарахованої із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ від прострочених сум основного боргу в період з 21.04.2021 року по 20.01.2022 року згідно з наданим Компанією розрахунком.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Однак, пунктом 7 Розділу IX Прикінцевих положень Господарського кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року № 540-IX, який набрав чинності з 02.04.2020 року.

Наразі на всій території України триває карантин, відтак дія Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX фактично надає можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що за весь час призупинення фактичного користування Краном орендодавець нараховує орендарю орендну плату в розмірі, визначеному пунктом 3.5 цього Договору. Одночасно із цим орендодавець має право вимагати від орендаря сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про те, що Компанією були допущені аналогічні помилки при визначенні початкових та кінцевих дат періодів прострочення, а також бази нарахування, що призвело до заявлення суми цієї штрафної санкції у завищеному розмірі.

Враховуючи наведене, обґрунтованою сумою пені, що підлягає стягненню з Товариства на користь Компанії за вказані останньою періоди (беручи до уваги встановлені судом дійсні суми і дати виникнення прострочення первісного відповідача по кожному взятому на себе зобов`язанню за кожним місяцем оренди окремо та часткові погашення боргу), є 31 487,36 грн., з яких: 581,64 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 52 419,35 грн. у період з 21.04.2021 року (початкова дата нарахування, вказана Компанією в розрахунку) по 17.05.2021 року; 270,24 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 2 419,35 грн. у період з 18.05.2021 року по 20.01.2022 року (кінцева дата нарахування, вказана Компанією в розрахунку); 4 744,11 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 65 000,00 грн. у період з 21.05.2021 року по 20.01.2022 року; 7 180,27 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 48 750,00 грн. у період з 22.06.2021 року по 20.01.2022 року; 5 550,82 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 65 000,00 грн. у період з 21.07.2021 року по 20.01.2022 року; 4 671,10 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 65 000,00 грн. у період з 21.08.2021 року по 20.01.2022 року; 3 768,22 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 65 000,00 грн. у період з 21.09.2021 року по 20.01.2022 року; 2 860,00 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 65 000,00 грн. у період з 21.10.2021 року по 20.01.2022 року; 1 860,96 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 65 000,00 грн. у період з 23.11.2021 року по 20.01.2022 року.

Отже, стягненню з Товариства на користь Компанії підлягає пеня в розмірі 31 487,36 грн., тоді як у задоволенні вимог орендодавця про стягнення з орендаря 1 817,39 грн. цієї штрафної санкції слід відмовити.

За таких обставин, первісний позов Компанії підлягає частковому задоволенню.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог у даній справі, Товариство посилалася, зокрема, на те, що, 09.06.2021 року Компанією було здійснено зупинку роботи кранів, а з 23.06.2021 року - відновлено їх роботу внаслідок вирішення ситуації шляхом переговорів між сторонами. Однак, вже 13.08.2021 року орендодавець здійснив повторне відключення орендованих кранів від електроенергії та унеможливив таким чином їх експлуатацію орендарем. Після цього орендодавець провів їх складання та залишив на території Об`єкту будівництва у складеному стані без демонтажу. Враховуючи свідоме створення первісним позивачем перешкод у користуванні Товариством орендованим краном, останнє ініціювало розірвання Договору, про що Компанія була повідомлена листом орендаря від 17.08.2021 року № 1/17-08 про демонтаж Крану та вивезення його з території Об`єкту будівництва.

На письмове повідомлення з вимогою про проведення Компанією демонтажу Крану відповідно до умов Договору (пункт 5.10), Товариство отримало письмову відповідь від 25.08.2021 року № 25/08/2021 з вимогами про забезпечення демонтажу автокрана з більшою вантажопідйомністю, ніж це передбачено умовами Договору (150 тон), а також сплату первісним відповідачем заборгованості у розмірі 268 750,00 грн.

Відповідно до підписаного сторонами 11.08.2021 року акту звірки взаєморозрахунків, заборгованість Товариства перед Компанією становила 128 750,00 грн., тоді як орендодавцем не було обґрунтовано періоду та підстав виникнення суми заборгованості у розмірі 268 750,00 грн., зазначеної в листі Компанії від 25.08.2021 року № 25/08/2021.

Оскільки сторони не досягли згоди щодо розірвання Договору та з урахуванням вищенаведених обставин справи, Товариство просило вирішити спір щодо розірвання Договору з 13.08.2021 року в судовому порядку.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги Товариства задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Норми статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України містять перелік способів захисту особистих немайнових або майнового права та інтересів, якими є: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд звертає увагу на те, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 14.03.2019 року в справі № 926/1057/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 року в справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Водночас вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року в справі № 905/1926/16.

Враховуючи зміст вказаних норм, суд зазначає, що вимога про визнання договору розірваним з певної дати не є способом захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання (не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу), який передбачений положеннями Господарського кодексу України або Цивільного кодексу України, не визначена відповідна вимога як такий спосіб і іншими законами України чи укладеним між сторонами Договором.

Так, звертаючись до суду з вимогою щодо визнання Договору розірваним з 13.08.2021 року, Товариство прагне підтвердження судом припинення його прав та обов`язків як орендаря (у тому числі зі сплати орендних платежів) з 13.08.2021 року, що свідчитиме про відсутність підстав для задоволення (часткового задоволення) первісного позову.

Враховуючи наведене, беручи до уваги фактичні обставини, встановлені судом під час розгляду та вирішення первісних вимог Компанії у даній справі, а також зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів істотного порушення орендодавцем умов Договору, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог зустрічного позову Товариства про визнання Договору розірваним з 13.08.2021 року.

Щодо решти вимог Товариства, викладених у зустрічному позові, суд зазначає таке.

Так, Товариство вказувало, що внаслідок неправомірних дій Компанії по створенню перешкод у користуванні об`єктом оренди за Договором, його знеструмлення та складання, а також тривалого ухилення від проведення демонтажу Крану, орендар зазнав збитків у загальному розмірі 211 460,00 грн., що були спричинені йому внаслідок простою в період з 13.08.2021 року по 25.12.2021 року опалубки, забезпечення охорони Крану та відхилення від графіку будівництва.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність не настає.

Проте Товариством не було доведено, зокрема, протиправної поведінки Компанії, у тому числі порушення нею певного зобов`язання за Договором, причинного зв`язку між поведінкою Компанії та заявленими збитками, а також вини орендодавця у заподіянні орендареві шкоди, адже, як було зазначено вище, право орендодавця призупинити фактичне користування орендарем Краном до отримання прострочених платежів прямо передбачене умовами Договору, а відповідні дії Компанії не є протиправними з огляду на встановлений судом факт прострочення Товариством сплати орендних платежів. Крім того, беручи до уваги зміст підписаного між сторонами акту передачі-приймання (повернення) із користування Крана від 25.12.2021 року та інші наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, орендарем не доведено факту ухилення Компанією від проведення демонтажу Крану в установленому порядку.

Вимоги Товариства про стягнення з Компанії грошових коштів у розмірі 34 000,00 грн., що складають половину суми, визначеної у пункті 3.1 Договору, також визнаються судом безпідставними з огляду на таке.

Згідно з пунктом 7.8 Договору (на приписи якого Товариство посилалося як на підставу для стягнення вищевказаної суми коштів) у разі прострочення орендодавцем терміну виконання зобов`язань, передбачених пунктами 6.4.2-6.4.4 цього Договору, більш ніж на 15 (п`ятнадцять) робочих днів, орендар має право відмовитись від цього Договору, письмово повідомивши про це орендодавця, що має наслідком розірвання цього Договору. В такому випадку орендодавець зобов`язаний за власний рахунок провести демонтаж Крану та його транспортування за межі Об`єкту, а орендар має право вимагати від орендодавця повернення грошових коштів у розмірі половини суми, визначеної в пункті 3.1 цього Договору, або зарахування таких грошових коштів в якості орендної плати за розрахунковий період.

Однак, суд звертає увагу Товариства на відсутність у матеріалах справи доказів поломки Крану та відмови Компанії від його дрібного чи вузлового ремонту, тоді як призупинення орендодавцем фактичного користування орендарем Краном до отримання прострочених платежів не може вважатися виходом з ладу орендованого майна в розумінні пунктів 6.4.2-6.4.4 Договору. Крім того, Товариством не надано й належних доказів на підтвердження відмови орендаря від Договору в порядку пункту 7.8 цієї угоди та письмового повідомлення про це орендодавця, у той час як прохання орендаря демонтувати орендоване ним майно не може ототожнюватися з відмовою від Договору.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Проте Товариство у встановленому законом порядку не довело наявності тих обставин, на які воно посилалося як на підставу пред`явлених зустрічних вимог.

При цьому, суд зазначає, що інші доводи учасників справи не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог Компанії та відмову в задоволенні зустрічних вимог Товариства у даній справі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" про стягнення 495 991,02 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" (02066, місто Київ, вулиця Ялтинська, будинок 5-Б; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" (81137, Львівська область, Пустомитівський район, село Пасіки-Зубрицькі, вулиця Лесі Українки, будинок 70; ) 441 169 (чотириста сорок одну тисячу сто шістдесят дев`ять) грн. 35 коп. основного боргу, 31 487 (тридцять одну тисячу чотириста вісімдесят сім) грн. 36 коп. пені, 14 776 (чотирнадцять тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 36 коп. інфляційних втрат, 5 586 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн. 91 коп. 3 % річних, а також 7 395 (сім тисяч триста дев`яносто п`ять) грн. 30 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти вимог первісного позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове будівництво та реконструкція" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Укрбуд" про визнання договору оренди розірваним та стягнення 245 460,00 грн. відмовити.

6. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 12.10.2022 року.

Суддя В.С. Ломака