ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/676/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (33013, м. Рівне, вул. Кн.Володимира,71-Б, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рокитнівський спецкар"єр" (34208, Рівненська область, с. Рокитне, вул. Івана Франка, буд.101, )

про стягнення 1 891 109, 87 грн..

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: Мельник О.Г.;

від відповідача: Гуль Н.В..

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" звернулося в Господарський суд Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рокитнівський спецкар`єр" в якому просить стягнути із останнього заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 1 705 607, 51 грн., пеню у розмірі 150 592,55 грн., 3% річних у розмірі 9358,32 грн. та інфляційні втрати у розмірі 25 552,00 грн..

Даний позов обгрунтовує наступним. На виконання умов Договору №13034-ВЦ від 26.12.2018 року Позивачем, за період з березня 2022 року по липень 2022 року поставлено Відповідачу електричну енергію в кількості 510280 кВт-год на загальну вартість 1 705 607,51 грн., яка визнана Відповідачем, що підтверджується листом ТОВ "Рокитнівський спецкар`єр" №95 від 06.07.2022 року. Однак, вказана сума Відповідачем не оплачена. Заборгованість неоплаченої Відповідачем вартості спожитої електричної енергії на дату подачі позову становить 1 705 607, 51 грн.. Крім того, Позивачем на суму заборгованості нараховано за прострочення оплати за період з 16.04.2022 по 26.08.2022 пеню у розмірі 150592,55 грн., 3% річних у розмірі 9358,32 грн., інфляційні втрати у розмірі 25 552,00 грн..

Ухвалою суду від 06 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання в якому просить закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу за Договором №13034-ВЦ від 26.12.2018 року у сумі 1 705 607,51 грн., у зв`язку із сплатою вказаної суми позивачу, а відтак і відсутністю спору. До клопотання додано: банківську виписку Рівненського обласного УП AT «Ощадбанк» від 15.09.2022 на суму 699 758,29 грн., платіжні доручення від 20.09.2022 №744, №745 на суму 500 000 грн., від 21.09.2022 №746, №747 на суму 500 089,43 грн., від 23.09.2022 №755 на суму 4000 грн., від 03.10.2022 №777 на суму 4000 грн..

Крім того, представник відповідача подав клопотання в якому визнає позовні вимоги та просить зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені), інфляційних втрат та 3 % річних на 95 % (дев`яносто п`ять) відсотків, до 5 % (п`яти) відсотків від заявленого їх розміру. Дане клопотання обгрунтовує наступним. Не вчасна сплата суми основного боргу сталась не з вини відповідача у справі. Запровадження в Україні воєнного стану та ведення бойових дій на території України негативно вилинули на господарську діяльність відповідача, так як підприємство втратило свою платоспроможність яка існувала до початку війни. Відповідач у І півріччі 2022 року має фінансовий збиток на суму 892 000 грн.. Дебіторська заборгованість перед відповідачем за товари, роботи, послуги складає 1 766 000 грн., кредиторська заборгованість відповідача за товари, роботи, послуги складає 11 877 000 грн., за розрахунки перед бюджетом 1 019 000,00 грн., з оплати праці 2 429 000 грн..

Представник відповідача зазначає, що підприємство наразі перебуває у скрутному фінансовому становищі, яке не дозволило підприємству вчасно погасити заборгованість перед позивачем.

Представники позивача та відповідача, у зв`язку з відсутністю предмету спору щодо основної суми боргу та визнання решти позовних вимог відповідачем, подали клопотання про ухвалення рішення у підготовчому засіданні.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд встановив наступне.

26 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія», як Постачальником, яке діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу (постанова НКРЕКП № 429 від 14 червня 2018 року) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рокитнівський спецкар`єр», як Споживачем укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 13034-ВЦ (далі по тексту - договір). Згідно п.2.1 Договору, за цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Для забезпечення безперервного надання послуг з постачання електричної енергії Споживачу Постачальник зобов`язується здійснювати своєчасну закупівлю електричної енергії в обсягах, що за належних умов забезпечить задоволення попиту на споживання електричної енергії Споживачем (п. 4.1 Договору). Споживач, згідно п. 5.1 Договору, розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору.

Відповідно до пункту 1 комерційної пропозиції «По факту», яка є додатком №2 до договору (далі по тексту - комерційна пропозиція), ціна за спожиту електричну енергію (грн. за 1 кВт/год. без ПДВ) залежить від фактичних обсягів споживання електричної енергії в розрахунковому періоді та визначається відповідно до формули:

Ц (спож)m=k*Ц(пр)m+Цп+Тпередача+(АЦ*Wm-1)Wm), (грн/кВт/год), де:

m- розрахунковий період;

m-1- попередній розрахунковий період (період, що передує розрахунковому);

Ц(пр)m - прогнозована ціна купівлі електричної енергії Постачальником для Споживача на ринках електричної енергії за розрахунковий період, як правило - гранична ціна виробника електроенергії, що дорівнює оптовій прогнозованій ціні, яка діяла в другому кварталі 2019 року та є збільшеною на 7%(1,73171 грн./кВт*год без ПДВ);

Wm- фактичний обсяг поставленої Споживачу електричної енергії за розрахунковий період, кВт*год;

Wm-1- фактичний обсяг поставленої Споживачу електричної енергії за попередній розрахунковий період, кВт*год;

Цп - ціна на послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу, яка залежить від фактичних обсягів споживання електричної енергії в розрахунковому періоді:

в межах від 50001 до 70000 кВт/год- 0,12 грн/кВт*год; в межах від 70001 до 150000 кВт*год - 0,09 грн/кВт*год; в межах від 150001 до 250000 кВт*год-0,07 грн/кВт*год; в межах від 250001 кВт*год до 500000 кВт*год-0,06 грн/кВт*год; в межах від 500001 до 1000000 кВт*год-0,05 грн/кВт*год; більше 1000000 кВт*год-0,04 грн/кВт*год;

Т передача - тариф на послуги з передачі (затверджується Регулятором), грн/кВт*год без ПДВ, та розміщується на сайті постачальника).

k- коефіцієнт, що залежить від графіку оплати споживача (для даної комерційної пропозиції дорівнює 1,034).

АЦ - величина відхилення фактичної середньозваженої ціни купівлі електричної енергії, яка склалася на ринках електричної енергії за попередній розрахунковий період (місяць) та прогнозованої ціни купівлі електричної енергії, яка застосовувалась при розрахунку в попередньому розрахунковому періоді, грн. кВт*год;

АЦ=Ц(фср)m-1-Ц(пр)m-1,

де:

Ц (фср)m-1 - фактична середньозважена ціна купівлі електричної енергії для Споживача на різних ринках електричної енергії в попередньому розрахунковому періоді (місяці), грн./кВт*год;

Ц(пр)m-1 - прогнозована ціна купівлі електричної енергії для Споживача на ринках електричної енергії, яка застосовувалась в попередньому розрахунковому періоді, грн./кВт*год;

Споживач, згідно п. 2 комерційної пропозиції, здійснює оплату за фактично відпущену електричну енергію в розрахунковому періоді відповідно до даних комерційного обліку і наданих рахунків за спожиту елекктричну енергію. Розрахунковим періодом, згідно п. 4 комерційної пропозиції, є 1 календарний місяць.

Обсяг спожитої протягом розрахункового періоду електричної енергії визначається в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку (п. 2.3.13 ПРРЕЕ).

Відповідно до абз.3 п.5 Постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018р. «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з дати надрання чинності договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії Оператор систем розподілу надає послуги комерційного обліку споживачам.

Згідно з п. 11 постанови НКРЕКП від 14.03.2018р. №312, (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку (центральна інформаційно-комунікаційна платформа) функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР. А на території Рівененської області ОСР є ПрАТ «Рівнеобленерго (ліцензія на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії і, згідно постанови НКРЕКП від 13Л 1.2018р. №1413).

Пунктами 4.3, 4.12, 4.13 ПРРЕЕ встановлено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг. Розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі, на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Тобто, ОСР адмініструє точки комерційного обліку електроенергії, отримує від споживача або самостійно здійснює зняття показників засобів обліку електричної енергії, визначає весь обсяг електричної енергії, що спожита споживачем та надає дану інформацію (обсяг спожитої електричної енергії споживачем) постачальнику електроенергії (в даному випадку - TOB «РОЕК») для підтвердження того, скільки постачальник продав (поставив) електричної енергії споживачу На підставі отриманої інформації про обсяги спожитої електричної енергії споживачем, постачальник електричної енергії, виходячи з умов договорів до яких приєднався споживач, розраховує її вартість та виставляє споживачу рахунки на оплату. Отриманий споживачем обсяг спожитої електричної енергії підтверджується листом ПрАТ «Рівнеобленерго» від 20.07.2022 р. за № 20-21/5326.

Враховуючи вказані норми, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію згідно умов Договору Постачальник (Позивач) сформував, на підставі даних комерційного обліку (отриманих від ОСР -ПрАТ «Рівнеобленерго») за об`єктом Відповідача по ЕІС-коду точки розподілу електричної енергії - згідно Додатку № 1 до заяви приєднання до умов Договору про постачання електричної енергії споживачу, та виставив Споживачу (Відповідачу), платіжні документи у паперовій формі, зокрема, за березень-липень 2022 року що підтверджується:

Рахунком за спожиту електричну енергію за березень-липень 2022 року: (рахунок № 470011610/3/1 за березень 2022 р.; рахунок № 470011610/4/1 за квітень 2022 р.; рахунок № 470011610/5/1 за травень 2022 р.; рахунок № 470011610/6/1 за червень 2022 р.; рахунок № 470011610/7/1 за липень 2022 р.;

Актами прийняття-передавання товарної продукції за березень-липень 2022 року: (Акт 470011610/3/1 за березень 2022 р. від 31.03.2022 р., Акт 470011610/4/1 за квітень 2022 р. від 30.04.2022р., Акт 470011610/5/1 за травень 2022р. від 31.05.2022 р., Акт 470011610/6/1 за червень 2022 р. від 30.06.2022 р., Акт 470011610/7/1 від 31.07.2022 р.;

Інформаційним листом оператора систем розподілу - ПрАТ «Рівнеобленерго» від 20.07.2022р. за № 20-21/5326.

Всупереч умовам Договору Відповідач свої зобов`язання, щодо оплати за спожиту електричну енергію станом на день подання позову не виконав, внаслідок чого за березень-липень 2022 року за Відповідачем виникла заборгованість по оплаті за спожиту електричну енергію у кількості - 510280 кВт/год., що становить в грошовому еквіваленті - 1 705 607,51 грн, яка Відповідачем визнана, що стверджується листом ТОВ «Рнкитнівський спецкар`єр» вих № 95 від 06.07.2022 р.

Пунктом 6.2 договору, серед іншого, сторони домовились, що Споживач зобов`язується забезпечити своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно умов цього договору.

Пунктом 5.5.5 Правил передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Споживач, згідно п. З Комерційної пропозиції, здійснює оплату не пізніше 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим.

Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі Відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 1 705 607 грн. 51 коп., що підтверджується банківською випискою Рівненського обласного УП AT «Ощадбанк» Рівне за 15.09.2022 на суму 699 758,29 грн., платіжними дорученнями від 20.09.2022 №744, №745 на суму 500 000 грн., платіжними дорученнями від 21.09.2022 №746, №747 на суму 500 089,43 грн., від 23.09.2022 №755 на суму 4000 грн., від 03.10.2022 №777 на суму 4000 грн..

Представник Позивача у судовому засіданні факт сплати Відповідачем основного боргу підтвердив.

За приписами статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Таким чином провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу у розмірі 1 705 607 грн. 51 коп. підлягає закриттю за відсутністю предмета спору.

Суд констатує, що Відповідач не здійснив оплату вказаних вище сум у строки, які вказані у наданих для нього рахунках-фактурах, чим порушив умови договору.

За внесення платежів, з порушенням термінів, визначених комерційною пропозицією, згідно п. 10 комерційної пропозиції, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення, без обмеження періоду її нарахування, до дати повної оплати.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи, що Відповідач припустився прострочення внесення платежів, постачальником з урахуванням положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» здійснено нарахування пені за період 16.04.2022 р. (останній день сплати не пізніше 15 числа місяця) по 26.08.2022 р. (день звернення до суду) у сумі 150592,55 грн., 3% річних у сумі - 9358,32 грн. та інфляційні у сумі - 25552,00 грн..

Відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відтак, з огляду на вищевказане, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені, 3% річних та інфляційних грунтуються на договорі та законі.

В той же час, розглянувши клопотання представника Відповідача про зменшення штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Господарським кодексом України закріплено право сторін на власний розсуд формулювати умову договору про штрафні санкції (з дотриманням правил ч. 1 ст. 231 ГК України), їх розмір, спосіб обчислення, підстави застосування, співвідношення із збитками.

За частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони с вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею З ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним

з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Так, зокрема, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №922/4294/19.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на Його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2014 р. № 7-рп/2013 у справі №1- 12/2013 сформував правову позицію, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибуле і в кредитором.

Вказаний правовий висновок Конституційного Суду України знаходить своє відображення і в практиці Верховного Суду. Зокрема, в постанові від 16.03.2021 р. у справі №922/266/20 Верховний Суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Разом з тим, відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд мас право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків Іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати: штрафних санкцій.

Згідно із частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За таких умов, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру .

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі №902/538/18.

ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр» повідомляє суд, що не вчасна сплата суми основного боргу сталась не з вини відповідача у справі.

Як відомо, 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 15 березня 2022 року Верховна Рада України затвердила проект Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14,03.2022 № 7168. Відповідно до документу, воєнний стан в Україні продовжили з 05:30 26 березня строком на 30 діб - до 25 квітня 2022 року.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 21.04.2022 № 2212-ІХ затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 р..

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22 травня 2022 року 2263-ІХ продовжено в Україні воєнний стан до 23 серпня 2022 р..

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ продовжено в Україні воєнний стан до 21 листопада 2022 р.

Запровадження в Україні воєнного стану та ведення бойових дій на території України негативно вилинули на господарську діяльність відповідача, так як підприємство втратило свою платоспроможність яка існувала до початку війни.

Так, згідно фінансової звітності відповідача за І півріччя 2022 року, відповідач у І півріччі 2022 року має фінансовий збиток на суму 892 000 грн..

Дебіторська заборгованість перед відповідачем за товари, роботи, послуги складає 1 766 000 грн., кредиторська заборгованість відповідача за товари, роботи, послуги складає 11 877 000 грн., за розрахунки перед бюджетом 1 019 000,00 грн,, з оплати праці 2 429 000 грн..

Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що підприємство наразі перебуває у скрутному фінансовому становищі, яке не дозволило підприємству вчасно погасити заборгованість перед позивачем. При цьому, кредиторська заборгованість відповідача у порівнянні з аналогічним періодом минулого року виросла на 2 391 000 грн., що свідчить про те, що саме війна в Україні вплинула на не задовільний фінансовий стан відповідача.

Враховуючи викладені обставини та виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги значний розмір штрафних санкцій, заявлених до стягнення позивачем, а також відсутність доказів понесення позивачем збитків, приймаючи до уваги ті обставини, що відповідачем вживались заходи з погашення заборгованості перед позивачем, а також ураховуючи повне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати заборгованості в сумі 1 705 607,51 грн. станом на 03.10.2022. суд доходить висновку про зменшення розміру нарахованих позивачем пені та 3% річних 95 % (дев`яносто п`ять) відсотків, а саме до 5 % (п`яти) відсотків від заявлених розмірів.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційних, то суд, зазначає, що останнє не підлягає задоволенню, так як інфляційні не є штрафними санкціями, і, відповідно, не можуть бути зменшені судом.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене, та те, що Позивач довів належними та допустимими доказами факт несвоєчасного виконання Відповідачем зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 13034-ВЦ від 18.12.2018 року, а Відповідач вказаного не спростував, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі статті 7 Закону України "Про судовий збір" підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України сума судового збору від позовних вимог, стосовно яких закрито провадження у справі.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі, від розміру розглянутих позовних вимог, покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 231-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рокитнівський спецкар`єр" (34208, Рівненська область, с. Рокитне, вул. Івана Франка, буд.101, ) 1 705 607 грн. 51 коп. основного боргу.

2. Позов задоволити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рокитнівський спецкар`єр" (34208, Рівненська область, с. Рокитне, вул. Івана Франка, буд.101, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (33013, м. Рівне, вул. Кн.Володимира,71-Б, ) 7529 грн. 63 коп. пені, 3% річних у сумі 467 грн..92 коп., інфляційні у сумі 25 552 грн. 00 коп. та 2782 грн. 56 коп. судового збору.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (33013, м. Рівне, вул. Кн.Володимира,71-Б, ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 25 584 грн. 11 коп., сплачений по платіжному дорученню №49839 від 26.08.2022 року, оригінал якого знаходиться у матеріалах справи.

5.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11.10.2022 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.