ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2022 р. Справа№ 910/1586/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2022 р.

у справі № 910/1586/22 (суддя - Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 10176,72 грн

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 10176,72 грн вартості недостачі вантажу.

Вимоги позивача обгрунтовані тим, що відповідач як перевізник належним чином не виконав свої зобов`язання щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість з вартості нестачі металопродукції.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.02.2022 р. відкрито провадження у справі № 910/1586/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 31.05.2022 р. у справі № 910/1586/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності та вказує, що законодавством встановлено спеціальний строк позовної давності щодо вимог у спорі, що виник за договором перевезення, який встановлений ст. 925 ЦК України та Статутом залізниць України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 910/1586/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 р. витребувано з Господарського суду м. Києва матеріали справи № 910/1586/22 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2022 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/1586/22.

До суду 13.07.2022 р. надійшли матеріали справи № 910/1586/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 р. було відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1586/22 та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

22.12.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" (далі - покупець) та Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (далі - постачальник) було укладено договір № 504419/12/16/2641 купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти і оплатити металопродукцію на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 3.1 договору постачання ресурсів здійснюється транспортом, вказаним у специфікаціях. Продавець зобов`язується поставити продукцію на умовах поставки, вказаних у специфікації у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року.

Як передбачено п. 5.2 договору, у зв`язку з тим, що здійснення постачання ресурсів має ритмічний і непреривний характер при постійних зв`язках з покупцем, сторони дійшли згоди про встановлення наступної періодичної оплати за поставлені ресурси: протягом строку, встановленого у специфікації; не рідше одного разу на місяць; не пізніше останнього дня місяця.

У відповідності до специфікації № 4479 від 25.11.2019 р. до договору Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" поставить Товариству з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" профільні труби, загальною вартістю 6827098,80 грн на умовах СРТ, залізнична станція Вишневе Південно-Західної залізниці у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року. Вантажоодержувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ", станція призначення Вишневе Південно-Західної залізниці.

Згідно із залізничною накладною №53248860 від 07.01.2020 р. Публічне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", як вантажовідправник, на станції відправлення Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці відправило на станцію Вишневе Південно-Західної залізниці металічні труби, непоіменовані, у вагоні № 62242243 (маса вантажу 68860 кг).

При перевірці та видачі вантажу, який надійшов на станцію вантажоодержувача (Вишневе Південно-Західної залізниці) у вагоні № 62242243 за залізничною накладною № 53248860 від 07.01.2020 р., встановлено факт нестачі труб металевих, не поіменованих у алфавіті у кількості 765 кг., що підтверджено комерційним актом № 321404/2 від 20.01.2020 р., про що зроблено відмітку у залізничній накладній.

13.02.2020 р. позивач направив на адресу Регіональної філії «Південно-Західна залізниця «Укрзалізниця» претензію № 201 з вимогою відшкодувати частину нестачі вантажу у розмірі 10176,72 грн.

Відповіді на вказану претензію відповідач не надав.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, як перевізник належним чином не виконав свої зобов`язання щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим повинен відшкодувати позивачу нестачу у розмірі 10176,72 грн.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Як передбачено ч. 1 ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За ч. 2 ст. 307 ГК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

У відповідності до ч. 3 ст. 307 ГК України вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Згідно зі ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 р. (далі - статут), статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 статуту).

Як передбачено п. 6 статуту, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього статуту та наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Таким чином, відповідачем було взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу на підставі залізничної накладної № 53248860 від 07.01.2020 р.

Згідно з ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст. 105 статуту залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим статутом та окремими договорами.

Як передбачено ст. 113 статуту, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

За ст. 129 статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

На станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми (ст. 52 статуту).

З матеріалів справи вбачається, що на станції Вишневе Південно-Західної залізниці було виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вагоні № 62242243 з масою вантажу, яка була зазначена у накладній, що підтверджується комерційним актом № 321404/2 від 20.01.2020 р.

Так, у комерційному акті № 321404/2 від 20.01.2020 р. вказано, що по накладній значиться вантаж труби металеві у кількості 26 зв`язок масою 68860 кг, упаковані у зв`язки та з ярликами, в яких відображено інформацію про вантаж, вказано пачки. При видачі вантажу виявлено, що зв`язка, яка знаходилась з правої сторони вагона, на якій відсутній ярлик з інформацією про вантаж, зв`язана дротом в двох місцях нестандартним способом. При перевірці виявилось, що кількість труб у пошкодженій зв`язці склала 67 штук, масою вантажу нетто 2950 кг, що менше на 17 труб масою нетто 765 кг. Перерахунок кількості труб та переважування пошкодженої зв`язки проводились двічі. Інформація підтвердилась. Вантаж прибув у технічно справному вагоні. Навантаження у вагоні в 3 яруси: у нижньому ярусі 10 зв`язок, в середньому ярусі 10 зв`язок, в верхньому ярусі 6 зв`язок. На поверхні вантажу на 5 справних зв`язках наявне не порушене маркування в вигляді дробу та наявне маркування трьома смугами фарбою білого кольору. На пошкодженій зв`язці маркування у вигляді дробу відсутнє.

Одержувачем вантажу згідно п. 4 залізничної накладної № 53248860 від 07.01.2020 р. є Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ".

У відповідності до ст. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 р., комерційні акти складаються для засвідчення (крім іншого) обставин невідповідності маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Вказаний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів та є належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ч. 1 ст. 114 статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 статуту).

Позивач, здійснюючи розрахунок збитків у вигляді нестачі, виходив із вартості труб при їх купівлі у ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"відповідно до рахунку-фактури № 93016729 від 07.01.2020 р. на суму 101576,28 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Отже, враховуючи встановлений судом факт втрати частини вантажу, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" про стягнення суми збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 10176,72 грн, є обґрунтованими.

Разом з цим, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач звернувся із заявою про застосування строку позовної давності, у якій вказав, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" було пропущено спеціальний строк позовної давності.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог з перевезення вантажу.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як передбачено п. 136 Статуту залізниць України, позови до залізниць можуть бути пред`явлені у 6-місячний термін, що обчислюється відповідно до вимог п. 134 цього статуту.

Згідно з п. 134 Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом 6 місяців. Зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу.

У відповідності до ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, п. п. 134, 136 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання обчислення позовної давності за позовами до залізниць.

Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 р. у справі № 910/11949/20 зробив висновок, що позов до перевізника може бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями пунктів 134, 136 Статуту залізниць України.

Отже, враховуючи те, що вантаж був виданий позивачу 18.01.2020 р. (графа 52 залізничної накладної № 53248860), тому за вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" за цим позовом строк позовної давності повинен був закінчитись 18.04.2021 р.

В той же час, відповідно до п. 12 Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

11.03.2020 р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою установив з 12 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України строк карантину на всій території України неодноразово продовжувався.

Враховуючи, що закінчення спеціального річного строку позовної давності припало на період дії карантину (18.04.2021 р.), який станом на час ухвалення оскаржуваного рішення продовжено, місцевий господарський суд обґрунтовано вказав, що строк спеціальної позовної давності до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу не сплинув, оскільки такий строк продовжено на період карантину.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з позицією місцевого господарського суду з приводу задоволення у повному обсязі позовних вимог про стягнення з відповідача 10176,72 грн вартості недостачі вантажу.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 р. у справі № 910/1586/22 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених нормами чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського м. Києва від 31.05.2022 р. у справі № 910/1586/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран