ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2022заяву м. Івано-ФранківськСправа № 909/536/22
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В., секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Дзундзи Ігоря Івановича

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Енерго Трейдінг"

про зобов`язання виконати умови договору купівлі-продажу нафтопродуктів

за участю:

від позивача: Шкіра Наталія Іванівна

від відповідача: Левконович Юрій Юрійович

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулась Фізична особа-підприємець Дзундза Ігор Іванович із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Енерго Трейдінг" про зобов`язання виконати умови договору купівлі-продажу нафтопродуктів №20/12 від 20.12.2021 року та передати у власність дизельне паливо в кількості 6305 літрів.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

19.07.2022 суд постановив відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначити розгляд справи по суті на 23.08.2022, в якому оголошена перерва до 19.09.2022.

08.08.2022 від відповідача надійшов відзив на позов (вх.№10125/22). Від позивача надійшла відповідь на відзив (від 15.08.2022 вх.№10495/22). Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив (від 07.09.2022 вх.№11772/22).

В судовому засіданні суд дійшов висновку про необхідність проведення між сторонами звірки заборгованості з метою повного з`ясування обставин, що мають значення для справи та відклав розгляд справи у судовому засіданні на 28.09.2022.

26.09.2022 відповідач подав заяву про виконання вимог ухвали суду від 19.09.2022 та долучення до матеріалів справи Акта звірки взаєморозрахунків від 21.09.2022, який суд приєднав до матеріалів справи.

В судовому засіданні 28.09.2022 суд проголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав зобов"язання згідно договору купівлі-продажу нафтопродуктів №20/12 від 20.12.2021 щодо передачі товару, який перейшов у власність позивача та знаходиться на відповідальному зберіганні на АЗС продавця відповідно до п.3.3 цього договору. Обґрунтовані позовні вимоги статтями 526,530,610,632,662,663, 693,669, 670, Цивільного кодексу України, статтями 179,180,193 Господарського кодексу України.

У відповіді на відзив, позивач вказав що твердження відповідача про те, що залишок непереданого товару становить 4610 л не відповідає дійсності, оскільки в позивача наявні паливні картки на 6305 л, в підтвердження чого приєднав до матеріалів справи їх копії. Вказав, що відповідач не підтвердив належними доказами, що порушення умов договору щодо повернення пального сталося через планові чи позапланові зупинки АЗС.

Заперечення відповідача.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначив, що у зв"язку з військовою агресією російської федерації проти України та дефіцитом пального на території України, директор ТОВ "Інвест Енерго Трейдінг", керуючись п.4.2.3 договору, видав наказ "Про зміни умов та строків передачі нафтопродуктів покупцям, умови зберігання нафтопродуктів", відповідно до якого строк дії всіх паливних карток змінили до 1 місяця з дати їх видачі. Вказав, що строк дії карток виданих позивачу 10.05.2022 закінчився, у зв"язку з чим ТОВ "Інвест Енерго Трейдінг" немає можливості видати товар. Також зазначив, що загальна кількість невиданого дизельного палива, згідно звітів по виданих талонах становить 4610 л, а не 6305 л як вказував позивач. Звернув увагу суду на те, що у зв"язку з неможливістю передати товар пропонував повернути кошти в сумі 126860 грн 00 коп.

В запереченні на відповідь на відзив, зазначив що приєднані до матеріалів справи копії паливних карток на 1695 л дизельного палива позивач міг придбати в третіх осіб, які мають договірні відносини з власником паливних карток та АЗС, оскільки останні не були реалізовані чи продані ТОВ "Інвест Енерго Трейдінг".

Обставини справи. Дослідження доказів.

20.12.2021 ФОП Дзундза Ігор Іванович (покупець) та ТзОВ "Інвест Енерго Трейдінг" (продавець) уклали договір купівлі-продажу нафтопродуктів № 20/12 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю нафтопродукти (далі - товар), а покупець зобов"язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму на умовах, визначених цим договором.

Ціна товару визначається продавцем самостійно з урахуванням ринкових цін на конкретні види товару, індексу інфляції, збільшення розміру податків (зборів) тощо. Сторони цього договору встановили, що ціна кожної партії нафтопродуктів вказується продавцем у рахунках на оплату. Загальна ціна (вартість) цього договору визначається кількістю переданого та/або оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії договору. Покупець зобов"язаний повністю оплатити партію нафтопродуктів за ціною, що зазначена у рахунку, протягом 2-х банківських днів, враховуючи день отримання рахунку покупцем або його уповноваженою особою ( п.п.2.1-2.3 договору).

Згідно з п.3.1- 3.3 договору продавець передає нафтопродукти покупцю партіями або повністю весь оплачений об"єм нафтопродуктів за бажанням покупця. Продавець не пізніше 3 (трьох) робочих днів з дати оплати покупцем рахунку документально оформлює продаж нафтопродуктів та передає уповноваженому представнику покупця наступні документи:

- паливні картки, у яких зазначається кількість нафтопродуктів, яку має отримати на АЗС покупець;

- товарну (видаткову) накладну.

Право власності на нафтопродукти переходить з моменту підписання товарної (видаткової) накладної. Після передачі покупцю документів, визначених у п.3.2 цього договору, оплачений обсяг нафтопродуктів знаходиться на відповідальному зберіганні на АЗС продавця до моменту його фактичної вибірки (заправки) покупцем.

Фактична передача товару покупцю здійснюється за вимогою покупця на АЗС продавця шляхом заправлення автотранспорту покупця (п.3.4. договору).

Продавець зобов"язаний забезпечити покупцю можливість одержання власних нафтопродуктів на АЗС щодня на протязі 6-календарних місяців з моменту їх придбання, за винятком технічних перерв, планових та позапланових зупинок АЗС (п.3.6 договору).

Сторони у п.п.4.2.3 п.4.2 договору передбачили право продавця в односторонньому порядку змінювати умови та строк передачі нафтопродуктів покупцю, умови зберігання нафтопродуктів на АЗС.

Відповідно до п.7.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2021 року. Сплив строку цього договору не звільняє сторони від виконання обов"язків, взятих на себе за договором, та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.7.2. договору). У випадку, якщо жодна із сторін письмово не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 30 днів до дати його закінчення, цей договір вважається пролонгованим на строк 12 місяців, при цьому складання Додаткової угоди до договору не є обов"язковим, якщо суттєві умови договору не змінилися (п.7.3. договору).

На виконання умов договору відповідач виставив позивачу рахунки-фактури №СФ-0002663 від 22 грудня 2021 року, №СФ-0000021 від 04 січня 2022 року та №СФ-0000161 від 31 січня 2022 року на загальну суму 214700 грн 00 коп.

Позивач оплатив зазначені вище рахунки, що підтверджується приєднаними до матеріалів справи копіями платіжних доручень №295 від 23 грудня 2021 року на суму 40000 грн 00 коп., №296 від 23 грудня 2021 року на суму 37700 грн 00 коп., №2 від 04 січня від 2022 року на суму 78000 грн 00 коп та №22 від 31 січня 2022 року на суму 59000 грн 00 коп.

На виконання п.3.3 договору сторони підписали видаткові накладні №РН-0002608 від 22 грудня 2021 року на суму 77700 грн 00 коп., №РН-0000156 від 31 січня 2022 року на суму 59000 грн 00 коп., та №РН-0000022 від 04 січня 22 року на суму 78000 грн 00 коп. А також продавець передав покупцю паливні картки на 8000 л дизельного палива. Вказаний факт сторони не заперечили.

Як стверджував в позовній заяві позивач станом на 24.02.2022 відповідач передав йому дизельне паливо в кількості 1695 л. Дизельне паливо в кількості 6305 л. знаходиться на відповідальному зберіганні у продавця - ТОВ "Інвест Енерго Трейдінг".

24.02.2022 у зв"язку з військовою агресією російської федерації проти України та дефіцитом пального на території України, Генеральний директор ТОВ "Інвест Енерго Трейдінг", керуючись п.4.2.3 договору, прийняло Наказ "Про зміни умов та строків передачі нафтопродуктів покупцям, умови зберігання нафтопродуктів" №24/02-22, відповідно до якого строк дії всіх паливних карток зменшив до 1 місяця з дати їх видачі. Доказів повідомлення позивача про прийняття вказаного наказу, ознайомлення з його змістом чи направлення його копії на адресу позивача матеріали справи не містять.

10.05.2022 позивач звернувся до відповідача з вимогою про передачу товару, який належить йому на праві власності відповідно до п.3.3 договору.

16.05.2022 відповідач надав відповідь на вимогу №16-05/22, де зазначив, що має право в односторонньому порядку змінювати умови та строки передачі та зберігання товару; загальна кількість невиданого дизельного палива становить 4610 л; пропонував повернути кошти за залишок невикористаного палива.

24.05.2022 позивач не погоджуючись із кількістю неповернутого зі зберігання палива та отриманням коштів замість придбаного товару, повторно звернувся до відповідача з претензією №1, де просив передати належний йому на праві власності товар; про час та місце передачі якого просив повідомити письмово.

Станом на 14.07.2022 відповідач повідомлення про час та місце передачі товару не надіслав, товар не передав, у зв"язку з чим позивач звернувся в суд за захистом порушеного права.

Під час розгляду справи 21.09.2022 сторони підписали Акт звірки взаєморозрахунків, в якому підтвердили факт наявності у позивача 362 паливні картки на загальний обсяг дизельного палива 6305 л.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України).

Як зазначено в ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Разом з тим, кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 Цивільного кодексу України).

20.12.2021 ФОП Дзундза Ігор Іванович та ТзОВ "Інвест Енерго Трейдінг" уклали договір купівлі-продажу нафтопродуктів № 20/12.

Аналіз укладеного сторонами договору дозволяє зробити висновок, що хоча сторонами і визначено назву укладеного договору як договір купівлі-продажу, однак за правовим змістом вказаний договір є змішаним договором купівлі-продажу, який містить елементи договору зберігання.

Відповідно до частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 669 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оплатив товар - дизельне паливо в кількості 8000 л та набув право власності на нього відповідно до умов укладеного договору.

Враховуючи суть правовідносин між сторонами та специфіку придбання палива у спосіб придбання карток з метою мати можливість їх пред`явлення на АЗС для отримання палива у межах строку дії таких карток, суд зазначає, що у погоджений договором строк позивачу передані паливні картки. Однак як вбачається з системного аналізу умов договору та суті правовідносин між сторонами, передача талонів (паливної картки) не свідчить про повне виконання умов договору, а лише є формою виконання умов договору, пов`язаною із заправленням ТЗ (транспортного засобу) позивача паливом. Таким чином, відповідач не виконав умов договору в частині забезпечення можливості вільного обміну талонів (паливної картки) на товар, чим порушив право позивача на отримання товару, який належить йому на праві власності.

Разом з тим, як вбачається з умов договору оплачений обсяг нафтопродуктів знаходиться на відповідальному зберіганні на АЗС продавця до моменту його фактичної вибірки (заправки) покупцем (п.3.3.), а фактична передача товару покупцю здійснюється за вимогою покупця на АЗС продавця шляхом заправлення автотранспорту покупця нафтопродуктами (п.3.4.).

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (ч.1. ст.936 ЦК України).

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (ч.1,2 ст. 938 ЦК України).

Зберігач зобов`язаний негайно повідомити поклажодавця про необхідність зміни умов зберігання речі і отримати його відповідь ( ч.1 ст. 945 ЦК України).

Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості (ч.1 ст. 949 ЦК України).

Враховуючи вищезазначені норми, позивач має право вимагати повернення товару, а відповідач зобов"язаний передати товар який знаходиться на зберіганні в кількості передбаченій договором.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 7 Цивільного кодексу України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

За загальним правилом для отримання товару на АЗС покупець пред`являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне, здійснює фактичну передачу (видачу) товару відповідної марки та кількості, після чого картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання покупцем товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості.

Із описаних вище обставин справи вбачається, що позивач з незалежних від нього причин не зміг отримати пальне по придбаних у відповідача паливних картках, оскільки відповідач посилаючись на п.4.2.3. договору, яким передбачено його право змінювати в односторонньому порядку умови та строк передачі та зберігання товару, фактично в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов"язання, чим порушив вимоги ст.525 ЦК України та право позивача на отримання товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із пунктом 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновок суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 20/12 від 20.12.2021 порушило право позивача на отримання належного йому на праві власності товару, відтак вимоги позивача про виконання умов договору, шляхом передачі 6305 літрів дизельного палива обґрунтовані та належать до задоволення.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2538 грн 16 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №123 від 06 липня 2022 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд, враховуючи задоволення позовних вимог судовий збір в сумі 2538 грн 16 коп. покладає на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74,129, 233, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Фізичної особи-підприємця Дзундзи Ігоря Івановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Енерго Трейдінг" про зобов`язання виконати умови договору купівлі-продажу нафтопродуктів задовольнити.

Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвест Енерго Трейдінг", вул.Угорницька, буд.12, корп.1, кв.70, м.Івано-Франківськ, 76002 (код 40956872) виконати умови договору купівлі продажу нафтопродуктів №20/12 від 20.12.2021 шляхом передачі Фізичній особі-підприємцю Дзундзі Ігорю Івановичу, АДРЕСА_1 , (ідент.код НОМЕР_1 ) 6305 літрів дизельного палива.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Енерго Трейдінг" вул.Угорницька,буд.12, корп.1, кв.70, м.Івано-Франківськ, 76002 (код 40956872) на користь Фізичної особи-підприємця Дзундзи Ігоря Івановича, АДРЕСА_1 , (ідент.код НОМЕР_1 ) 2538 (дві тисячі п"ятсот тридцять вісім) грн 16 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.10.2022

Суддя Т.В.Максимів