ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 жовтня 2022 року Справа № 903/587/22

за позовом: Приватної агрофірми Дністер, м. Миколаїв, Львівська обл.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ДП-Імперія, м.Луцьк

про стягнення 76 495 грн. 95 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

15.08.2022 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Приватної агрофірми Дністер до Товариства з обмеженою відповідальністю ДП-Імперія про стягнення 76 495 грн. 95 коп., з яких: 58 458 грн. 80 коп. основного боргу, 11 142 грн. 22 коп. інфляційних втрат, 1 412 грн. 62 коп. 3% річних, 5 482 грн. 31 коп. неустойки та судових витрат по справі, з яких: 2 481 грн. 00 коп. витрати по сплаті судового збору, 10 000 грн. 00 коп. витрати на оплату правової допомоги адвоката.

Позовна заява обґрунтована не належним виконанням відповідачем взятих на себе згідно договору поставки №39 від 26.02.2021 зобов`язань по оплаті отриманого товару.

Ухвалою суду від 16.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 календарних днів з дня вручення даної ухвали, позивачу, - протягом 5 календарних днів з дня отримання відзиву. Попереджено сторін, що у разі не подання у встановлений строк обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, вони мають право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведуть, що пропустили строк з поважних причин. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х календарних днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Відповідач ухвалу суду отримав 24.08.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 48).

Строк для подання відзиву по 08.09.2022.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

03.10.2022 на адресу суду надійшла заява позивача про стягнення з відповідача 10 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Заяву відповідач отримав 12.10.2022, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №613.

Заперечення відповідача на адресу суду не надходили.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи відсутність відзиву відповідача, закінчення строку на його подання, ст. 248 ГПК України щодо розгляду справи у спрощеному провадженні у розумні строки (але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (до 17.10.2022), призначення справи без повідомлення сторін, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

26.02.2021 між ПА Дністер (постачальник) та ТОВ ДП-Імперія (покупець) укладено договір поставки №39 (а.с. 11-15).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з договору.

Між сторонами зобов`язання виникли з договору поставки №39 від 26.02.2021 .

Згідно умов договору постачальник зобов`язаний в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність, а покупець прийняти та оплатити товар. Найменування, кількість, асортимент товару вказані у видаткових накладних постачальника або у специфікаціях, що при потребі додаються до договору (п. 1.1). Ціни на товар, що поставляються за цим договором, вказані у відповідних специфікаціях або можуть визначатися у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору (п. 2.1). У випадку якщо ціни, вказані у видаткових накладних, відрізняються від цін, зазначених у специфікації, в такому випадку застосовуються ціни, зазначені у видатковій накладній для цілей розрахунків (п. 2.1.1). Загальна ціна договору визначається сумою загальної вартості товару, поставленого протягом строку дії договору згідно із специфікаціями, що підтверджено видатковими та товаросупровідними документами (п. 2.3). Поставка товару здійснюється автотранспортом або залізничним транспортом постачальника на умовах DDP або ж самовивізом покупця. Місце поставки вказується у відповідних специфікаціях або видаткових накладних (п. 3.1). Покупець здійснює оплату відповідної партії товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах та у порядку, визначеному у відповідній специфікації чи рахунку фактурі та видатковій накладній до цього договору (п. 4.1). Прийом-передача товару постачальником покупцю за кількістю здійснюється повноваженими представниками сторін в місці поставки товару, яке визначено у відповідній специфікації, та оформляється актом прийому-передачі та (або) видатковою накладною та (або) товаротранспортною накладною. Датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту прийому-передачі та (або) видаткової накладної та (або) товаротранспортної накладної (п. 6.1). У випадку порушення строків оплати товару, встановлених цим договором та специфікацією поставки, покупець сплачує постачальнику неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру неоплаченої вартості товару за кожен день прострочення (п. 7.2). У разі порушення установлених договором строків виконання зобов`язання по оплаті товару більше ніж на 10 календарних днів, постачальник має право розірвати договір в односторонньому порядку шляхом направлення письмового повідомлення на адресу покупця, а покупець зобов`язаний здійснити повну оплату вже поставленого товару та додатково сплатити штраф у розмірі 10% від вартості не виконаного у встановлений строк грошового зобов`язання. Оплата вартості товару та сплата штрафу повинні бути здійснені покупцем протягом 3 банківських днів з моменту отримання повідомлення про розірвання договору від постачальника. При цьому сторони погодили, що належним та допустимим способом повідомлення покупця про розірвання договору є один із способів за вибором постачальника: направлення повідомлення про розірвання договору засобами електронної пошти, за допомогою факсимільного зв`язку, засобами поштового обігу (п. 7.4). Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до 31.12.2021, але у будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 10.2). У випадку, якщо жодна із сторін в місячний термін до закінчення дії договору не заявила про своє бажання припинити його дію, договір вважається продовженим на той самий строк на тих самих умовах (п. 10.2.1).

Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору за період з 05.03.2021 по 21.08.2021 поставив відповідачу товар на загальну суму 155 458 грн. 80 коп.

Відповідач свої зобов`язання з оплати отриманого товару виконав частково на суму 97 000 грн. 00 коп.

Просить стягнути з відповідача 58 458 грн. 80 коп. вартості поставленого та не оплаченого товару.

07.06.2022 позивачем на адресу відповідача направлена вимога-претензія на суму 58 458 грн. 80 коп., яка залишена останнім без відповіді та задоволення (а.с. 32-33).

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Позивачем як на підставу позову подано видаткові накладні на загальну суму 31 572 грн. 00 коп., зокрема № від 02.04.2021, № від 03.04.2021, № від 09.04.2021, № від 09.04.2021, № від 09.04.2021, № від 09.04.2021, №4 від 21.08.2021, №5 від 21.08.2021 (а.с. 17-20).

Належні докази поставки товару (видаткові накладні) на суму 26 886 грн. 80 коп. в матеріалах справи відсутні.

Долучений до позовної заяви акт звірки станом на 31 березня 2021 року не є первинним документом та належним доказом поставки товару на суму 26 886 грн. 80 коп.

Судом враховано, що згідно умов договору поставки №39 від 26.02.2021 найменування, кількість, асортимент, ціни, умови та порядок оплати товару вказуються у видаткових накладних.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю спірних видаткових накладних суд позбавлений можливості перевірити факт поставки, умови та порядок оплати поставленого товару.

Судом враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові №916/2403/18 від 10.09.2019, згідно якої акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звіряння розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звіряння, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 31 572 грн. 00 коп., підтверджена матеріалами справи, відповідачем неоспорена, підставна і підлягає до стягнення з відповідача, оскільки в силу ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

У позові на суму 26 886 грн. 80 коп. слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю, не доведеністю належними доказами.

При цьому, позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовною заявою про стягнення спірної заборгованості на підставі видаткових накладних.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

П. 4.1 договору визначено, що покупець здійснює оплату відповідної партії товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах та у порядку, визначеному у відповідній специфікації чи рахунку фактурі та видатковій накладній до цього договору.

Строк оплати покупцем товару сторонами у видаткових накладних не визначено.

Специфікації, рахунки в матеріалах справи відсутні.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З нарахованих позивачем 11 142 грн. 22 коп. інфляційних втрат, 1 412 грн. 62 коп. 3% річних підставними та підлягають до стягнення з відповідача 7 669 грн. 42 коп. інфляційних втрат та 1 170 грн. 98 коп. 3% річних згідно розрахунку:

- на суму 3 261,60 грн. за період з 03.04.2021 по 09.08.2022 815 грн. 66 коп. інфляційних втрат та 132 грн. 43 коп. 3% річних;

- на суму 3 531,60 грн. за період з 04.04.2021 по 09.08.2022 883 грн. 19 коп. інфляційних втрат та 143 грн. 10 коп. 3% річних;

- на суму 16 027,20 грн. (3801,60+3747,60+4536,00+3942,00) за період з 10.04.2021 по 09.08.2022 4 008 грн. 10 коп. інфляційних втрат та 641 грн. 53 коп. 3% річних;

- на суму 8 751,60 грн. (4 210,80+4 210,80) за період з 22.08.2021 по 09.08.2022 1 962 грн. 47 коп. інфляційних втрат та 253 грн. 92 коп. 3% річних;

У позові на суму 3 472 грн. 80 коп. інфляційних втрат, 241 грн. 64 коп. 3% річних слід відмовити у зв`язку з недоведеністю основної суми заборгованості.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідні положення Господарського кодексу України також передбачають, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання він зобов`язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню). Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання (ст. 230).

За змістом частини 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 7.2 договору у випадку порушення строків оплати товару, встановлених цим договором та специфікацією поставки, покупець сплачує постачальнику неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру неоплаченої вартості товару за кожен день прострочення.

Перевіривши правильність нарахування пені з врахуванням шестимісячного строку нарахування, суд дійшов висновку, що з нарахованих позивачем 5 482 грн. 31 коп. неустойки за період з 20.10.2021 по 20.04.2022, підставними та підлягають до стягнення з відповідача 547 грн. 39 коп. згідно розрахунку:

- на суму 8 751,60 грн. (4 210,80+4 210,80) за період за 20.10.21 (дата, визначена позивачем у розрахунку) по 22.02.2022 (шестимісячний строк нарахування з наступної дати поставки товару згідно видаткових накладних).

У позові на суму 4 934 грн. 92 коп. неустойки слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю основної суми заборгованості.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 10 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу адвоката.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу), відбувається в такі етапи:

1)попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частини перша, друга статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 22.11.2019 у справі №910/906/18, від 06.12.2019 у справі №910/353/19, від 07.07.2021 №910/12876/19, від 01.06.2022 №910/1929/19, від 10.08.2022 №904/7485/21.

Згідно ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У заяві від 03.10.2022 позивач просить стягнути з відповідача 10 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу, що відповідає попередньому розрахунку, зазначеному у позовній заяві.

03.08.2022 між ПА «Дністер» (клієнт) та адвокатом Думич Н.Б. укладено договір про надання правової допомоги №03/08/22, згідно умов якого адвокат приймає на себе доручення клієнта про надання правової допомоги такого виду: підготовка позовної заяви (пов`язаних із нею документів), інших необхідних процесуальних документів та звернення в Господарський суд Волинської області із позовом ПА «Дністер» до ТОВ «ДП-Імперія» про стягнення боргу; представництво інтересів клієнта в судах всіх інстанцій (з усіма правами, наданими позивачу, заявнику, скаржнику) у вказаній вище справі (без обмеження повноважень) (п. 1.1). Початок надання правової допомоги визначається з моменту набрання цим договором чинності (п. 4.1). Момент виконання зобов`язання адвокатом щодо надання правової допомоги згідно з п. 1.1 цього договору визначається момент підписання актів прийому-передачі виконаних робіт (п. 4.2). За надання правничої допомоги, визначеної п. 1.1 договору, на стадії розгляду справи в суді першої інстанції клієнт сплачує адвокату фіксований гонорар в сумі 10 000 грн. 00 коп. не пізніше 30.09.2022 (п. 5.1). Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 03.08.2023 (п. 7.1).

Між сторонами підписано акт приймання-передачі наданих послуг від 20.09.2022, згідно якого адвокат виконав, а клієнт прийняв такі послуги:

- складання вимоги-претензії на адресу ТОВ «ДП-Імперія» про сплату 58 458 грн. 80 коп.;

- вивчення та аналіз первинних та інших документів з метою підготовки позовної заяви ПАФ «Дністер» до ТОВ «ДП-Імперія» про стягнення боргу, 3% річних, інфляційних втрат та неустойки із здійсненням розрахунків;

- складання та подання до суду (з попереднім надсиланням відповідачу) позовної заяви ПАФ «Дністер» до ТОВ «ДП-Імперія» про стягнення боргу, 3% річних, інфляційних втрат та пені;

- складання та подання до суду (з попереднім надсиланням відповідачу) заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №903/587/22.

Сторони погодили, що вартість наданої правничої допомоги становить 10 000 грн. 00 коп.

Адвокатом виставлено рахунок від 23.09.2022 на суму 10 000 грн. 00 коп., який оплачений клієнтом згідно платіжного доручення від 30.09.2022 №5369.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин, помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19, від 30.11.2021 № 925/331/20).

У межах даної справи розмір винагороди за надання правової допомоги позивачу визначений у договорі у вигляді фіксованої суми 10 000 грн. 00 коп., не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2022 №640/18402/19.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Встановлення позивачем у договорі про надання правової допомоги від 03.08.2022 вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту у межах даної справи у фіксованому розмірі виключає подальшу необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії, виконаної ним на захист інтересів свого клієнта в суді, у зв`язку з чим заява про стягнення з відповідача 10 000 витрат на правничу допомогу є підставною.

При цьому судом враховано відсутність заяви відповідача про зменшення розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

П. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог ПА «Дністер», зокрема стягнення з ТОВ «ДП-Імперія» 31 572 грн. 00 коп. основного боргу, 7 669 грн. 42 коп. інфляційних втрат, 1 170 грн. 98 коп. 3% річних, 547 грн. 39 коп. неустойки, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, а також те, що відповідачем не доведено неспівмірність заявлених витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 5 354 грн. 50 коп. витрат пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Відповідач не надав суду доказів на спростування розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та не довів їх необґрунтованість.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог сумі 1 328 грн. 45 коп. відповідно до ст.ст. 129-130 ГПК України слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДП-Імперія (вул. Щопена, буд. 22, м. Луцьк, ) на користь Приватної агрофірми Дністер (вул. Володимира Великого, м. Миколаїв, Львівська обл., )

- 31 572 грн. 00 коп. основного боргу, 7 669 грн. 42 коп. інфляційних втрат, 1 170 грн. 98 коп. 3% річних, 547 грн. 39 коп. неустойки, та 1 328 грн. 45 коп. витрат по сплаті судового збору, 5 354 грн. 50 коп. витрат на професійну правничу допомогу, а всього: 47 642 грн. 74 коп. (сорок сім тисяч шістсот сорок дві грн. 74 коп.).

3. У позові на суму 35 536 грн. 16 коп. відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук