ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2022 року Справа № 918/59/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Мельников О. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне на рішення Господарського суду Рівненської області від 5 липня 2022 року у справі №918/59/22, повний текст рішення складено 11 липня 22 року (суддя Качур А.)
час та місце ухвалення рішення: 5 липня 2022 року; м. Рівне, вул. Набережна. 26-А; вступна і резолютивна частина проголошена о 11:15 год; повний текст рішення складено 11 липня 2022 року
за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліська енергосервісна компанія"
про стягнення 762 238 грн 35 коп. збитків
за участю представників сторін:
від Позивача - Коробенюк О.В.;
від Відповідача - Жуковський О.В..

ВСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ (надалі - Позивач) звернувся в Господарський суд Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліська енергосервісна компанія" (надалі Відповідач) про стягнення з Відповідача на користь Позивача матеріальної шкоди завданої внаслідок завищення вартості наданих послуг в розмірі 762238 грн 35 коп..

В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області проведено перевірку фінансово - господарської діяльності Позивача за період з 1 січня 2016 року по 31 січня 2018 року, за результатами вказаної ревізії встановлено, що впродовж 2016 року Відповідачем для виробництва теплової енергії використовувались дрова. При цьому, газ використано лише в січні та лютому 2016 року, що свідчить про виробництво теплової енергії з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 5 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданими збитками; вина боржника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При цьому суд першої інстанції прийшов до висновку, що Позивачем не доведено усіх чотирьох загальних умов відповідальності, для відшкодування шкоди.
Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що протиправна поведінка Відповідача проявляється в тому, що останній всупереч постанов НКРЕКП здійснював розрахунок вартості наданої послуги без врахування положень постанов НКРЕКП, якими встановлено тариф для Позивача (у випадку вироблення теплової енергії з використанням нетрадиційних (поновлювальних джерел)).
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що Позивачем не доведено розмір збитків. Матеріали справи не містять жодного доказу отримання та оплати наданих послуг впродовж 2016 року, зокрема матеріали справи не містять актів приймання - передачі наданих послуг, рахунків та платіжних документів про сплату послуг. А отже Позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою і завданими збитками, оскільки Позивачем взагалі не обґрунтовано наявність збитків.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 147-149), в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.
Мотивуючи дану апеляційну скаргу Позивач зазначає, що під час ревізії встановлено, що впродовж 2016 року Відповідачем для виробництва теплової енергії використовувались дрова. При цьому, газ використано лише в січні та лютому 2016 року, що свідчить про виробництво теплової енергії з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії.
Позивач зазначає, що вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. Вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою. Отже на переконання апелянта, правова природа письмової вимоги контролюючого органу (Держаудитслужби) є такою, що породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата, відтак наділена рисами правового акта індивідуальної дії.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 8 серпня 2022 року в справі №918/59/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача та запропоновано Відповідачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Позивачу.
На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив від Відповідача, в котрому Відповідач, заперечив проти доводів апеляційної скарги Позивача та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, Відповідач зазначив, що рішенням Виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області від 28 жовтня 2015 року №354 «Про встановлення тарифу на послуги з виробництва теплової енергії, що надає ТОВ «Поліська енергосервісна компанія» Сарненській військовій частині А-0153 м. Сарни, вул. Суворова, 24» встановлено вказаний тариф в розмірах: 1044 грн 07 коп. за 1 Гкал (населення), 1203 грн 17 коп. за 1 Гкал (бюджетні установи). Відповідно до рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області від 28 вересня 2016 року №295 «Про встановлення тарифу на послуги з виробництва теплової енергії, що надає ТзОВ «ПЕК» Сарненській військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 » встановлено вказаний тариф в розмірах: 1439 грн 18 коп. за 1 Гкал (населення), 1458 грн 99 коп. за 1 Гкал (бюджетні установи). Таким чином, рішеннями органу місцевого самоврядування встановлено єдиний тариф на послуги з виробництва теплової енергії, що надає Відповідач для Позивача. Даний тариф був застосований товариством при наданні послуг з виробництва теплової енергії відповідно до укладених Відповідачем та Позивачем договорів про закупівлю послуг за державні кошти від 13 січня 2016 року №16, від 13 січня 2016 року №15, від 28 листопада 2016 року №19.
Ухвалою Північнозахідного апеляційного господарського суду від 26 серпня 2022 року справу №918/59/22 призначено до розгляду на 5 жовтня 2022 року на 14 год 00 хв..
В судовому засіданні від 5 жовтня 2022 року Позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити. Представник Позивача зазначає, що Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області проведено перевірку фінансово - господарської діяльності Позивача за період з 1 січня 2016 року по 31 січня 2018 року, за результатами вказаної ревізії встановлено, що впродовж 2016 року Відповідачем для виробництва теплової енергії використовувались дрова. При цьому, газ використано лише в січні та лютому 2016 року, що свідчить про виробництво теплової енергії з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії. Представник Позивача зазначає, що вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. Представник Позивача вказав, що вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою, правова природа письмової вимоги контролюючого органу є такою, що породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата, відтак наділена рисами правового акта індивідуальної дії.
В судовому засіданні від 5 жовтня 2022 року Відповідач заперечив доводи апеляційної скарги Позивача, просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Представник Відповідача вказав, що Позивачем не доведено всіх елементів складу правопорушення, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області від 28 вересня 2016 року №295 «Про встановлення тарифу на послуги з виробництва теплової енергії, що надає Відповідач» Позивачу м. Сарни, вул. Суворова, 24» встановлено вказаний тариф в розмірах: 1439 грн 18 коп. за 1 Гкал (населення), 1458 грн 99 коп. за 1 Гкал (бюджетні установи). Таким чином, як вказав представник Відповідача вказав, що рішеннями органу місцевого самоврядування встановлено єдиний тариф на послуги з виробництва теплової енергії, що надає Відповідач для Позивача. Даний тариф був застосований Відповідачем при наданні послуг з виробництва теплової енергії відповідно до укладених Відповідачем та Позивачем договорів про закупівлю послуг за державні кошти від 13 січня 2016 року №16, від 13 січня 2016 року №15, від 28 листопада 2016 року №19.
Заслухавши пояснення представника Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 13 січня 2016 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №15 (надалі Договір; а.с. 14-15).
Відповідно до пункту 1.2 Договору, Відповідач зобов`язався у 2016 році поставити Позивачу послуги зазначені в пункті 1.2 Договору, а Позивач - прийняти і оплатити такі послуги.
Найменування послуги: код згідно ДКПП 016-2010 - 35.30.1 (пара та гаряча вода; постачання пари та гарячої води) (постачання теплової енергії на об`єкти: службові будівлі).
Згідно з умовами пунктів 3.1, 3.2 Договору, ціна цього Договору становить 3 250 000 грн без ПДВ. Ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.
В силу дії пунктів 4.1-4.3 Договору: розрахунки проводяться Позивачем шляхом: оплати до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки, рахунка на оплату послуг, виставленого учасником на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі послуг; до рахунка додаються: акт приймання-паредачі послуг; оплата здійснюється Позивачем виключно грошовими коштами за фактично передану теплову енергію.
Згідно з умовами пунктів 5.1- 5.2 Договору: строк (термін) надання послуг: січень - грудень 2016 року; місце поставки послуг: Рівненська обл., м. Сарни.
Як слідує з листа Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області "Про усунення виявлених порушень законодавства" від 13 червня 2018 року №13-17-08-17/2725, Управлінням за період з 1 січня 2016 року по 31 січня 2018 року встановлено ряд порушень що відображені в акті ревізії від 7 травня 2018 року №13-17-08-06/14.
Під час ревізії виявлено та не усунуто наступні порушення законодавства: в недотримання постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 грудня 2014 року №1073 із змінами та від 3 березня 2016 року №286 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії» Позивачем вартість теплової енергії виготовленої Відповідачем з використанням дров, оплачено по тарифах на виробництво теплової енергії з використанням природного газу, чим порушено вимоги статті 276 Господарського кодексу України в частині, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону, що призвело до завищення вартості наданої послуги за січень, березень-листопад 2016 року на суму 762 238 грн 35 коп та, як наслідок, завдано матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму.
Позивач вказує, що за наслідками ревізії встановлено, що впродовж 2016 року Відповідачем для виробництва теплової енергії використовувались дрова. При цьому, газ використано лише в січні та лютому 2016 року, що свідчить про виробництво теплової енергії з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії.
На запит Західного офісу Держаудитслужби, Головним управлінням Держпродспоживслужби в Рівненській області повідомлено, що при затвердженні рішень від 28 жовтня 2015 року №354 та від 28 вересня 2016 року №295 "Про встановлення тарифу на послуги з виробництва теплової енергії, що надає Відповідач для Позивача", виконавчим комітетом Сарненської міської ради порушено вимога статті 20 Закону України "Про теплопостачання", оскільки в 2015-2016 роках органам місцевого самоврядування надано повноваження щодо встановлення тарифів на теплову енергію, вироблену з використанням традиційних джерел енергії, її транспортування та постачання.
У зв`язку з вищезазначеним, Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди (збитків) завданих внаслідок завищення вартості наданих послуг в розмірі 726 238 грн 35 коп..

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що статтею 56 Конституції України передбачено, що кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди.
Зважаючи на предмет доведення Позивачем в позовній заяві обставин відшкодування шкоди та наведені в апеляційній скарзі обставини щодо підставності подання даного позову, зумовленого результатами аудиторської перевірки та встановленими під час її проведення порушень фінансово-господарської діяльності Позивача, колегія суддів досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, зазначає таке.
Як слідує з листа Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області "Про усунення виявлених порушень законодавства" від 13 червня 2018 року №13-17-08-17/2725, під час ревізії фінансово-господарської діяльності Позивача встановлено, що вартість теплової енергії, виготовленої Відповідачем з використанням дров, оплачено по тарифах на виробництво теплової енергії з використанням природного газу (а.с. 24).
Згідно з постановою НКРЕКП №1073 від 30 грудня 2014 року, для Відповідача встановлено тариф на виробництво теплової енергії з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії за адресою що відображена в Договорі №15 в розмірі 803 грн 67 коп. за 1 Гкал (без ПДВ).
Водночас рішенням Сарненської міської ради Рівненської області від 28 жовтня 2015 року №354, тариф на виробництво теплової енергії за адресою що відображена в договорі №15 від 13 січня 2016 року встановлено в розмірі 1044 грн 07 коп. для населення та 1203 грн 17 коп. для бюджетних установ за 1 Гкал (а.с. 21).
Згідно з постановою НКРЕКП №286 від 03 березня 2016 року, для Відповідача встановлено тариф на виробництво теплової енергії з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії за адресою що відображена в договорі №15 від 13 січня 2016 року в розмірі 948 грн 22 коп. за 1 Гкал (без ПДВ).
Водночас рішенням Сарненської міської ради Рівненської області від 28 вересня 2016 року №295, тариф на виробництво теплової енергії за адресою, що відображена в договорі №15 від 13 січня 2016 року встановлено в розмірі 1439 грн 18 коп. для населення та 1458 грн 99 коп. для бюджетних установ за 1 Гкал (а.с. 23).
Згідно з положеннями статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить зокрема встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги.
Позивач вказує, що для Відповідача встановлено тариф на послуги з виробництва теплової енергії за вищевказаною адресою, згідно рішень виконавчого комітету Сарненської міської ради № 354 від 28 жовтня 2015 року та № 295 від 29 вересня 2016 року (за інформацією Сарненської міської ради вартість виробництва теплової енергії розраховано на 90 % з використанням дров та на 10 % з використанням газу).
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що вартість виробництва теплової енергії Сарненською міською радою розраховано на 90 % з використанням дров та на 10 % з використанням газу.
Згідно з листом Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області від 27 квітня 2018 року №11-12/2034, управління зазначає, що при затвердженні рішень від 28 жовтня 2015 року № 354 та від 28 вересня 2016 року № 295 про встановлення тарифу на послуги з виробництва теплової енергії, що надає Відповідачам для Позивача, Виконавчим комітетом Сарненської міської ради було порушено вимога статті 20 Закону України "Про теплопостачання", оскільки в 2015-2016 роках органам місцевого самоврядування було надано повноваження щодо встановлення тарифів на теплову енергію, вироблену з використанням традиційних джерел енергії. її транспортування та постачання.
Аналізуючи положення частини 3 статті 20 Закону України "Про теплопостачання", а також положення статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" колегія суддів відзначає, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить зокрема встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію, водночас тарифи на виробництво теплової енергії з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.
Аналізуючи постанови НКРЕКП №1073 та №286, а також рішення ВК Сарненської міської ради №354 та №295 вбачається, що рішенням органу місцевого самоврядування встановлено тариф на послугу з виробництва теплової енергії, водночас постановами НКРЕКП установлено, що у випадку виробництва теплової енергії з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії слід застосовувати тариф, встановлений НКРЕКП, що не суперечить положенням статті 20 Закону України "Про теплопостачання", а також положення статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Разом з тим, заявляючи позовні вимоги про стягнення коштів що є предметом спору, Позивачем заявлено вказані кошти як шкоду (збитки), а підставою для подання такого позову став факт перевірки Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області, фінансово-господарської діяльності Позивача
Згідно з нормами статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
У статті 1166 Цивільного кодексу України вказано, що, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Водночас, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
За змістом частини 1 та 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданими збитками; вина боржника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
В той же час, Позивачем не доведено усіх чотирьох загальних умов відповідальності, для відшкодування шкоди.
Протиправна поведінка Відповідача проявляється в тому, що останній всупереч постанов НКРЕКП здійснював розрахунок вартості наданої послуги без врахування положень постанов НКРЕКП, якими встановлено тариф для Позивача (у випадку вироблення теплової енергії з використанням нетрадиційних (поновлювальних джерел).
Про те, Позивачем не доведено розмір збитків, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу отримання та оплати наданих послуг впродовж 2016 року, зокрема, актів приймання - передачі наданих послуг, рахунків та платіжних документів про сплату послуг.
Відтак, Позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою і завданими збитками, оскільки Позивачем взагалі не обґрунтовано наявність збитків.
Крім того, зважаючи на те, що саме Позивач є підконтрольною установою (саме щодо органу який здійснював перевірку), та саме відносно його фінансово-господарської діяльності встановленні порушення, що завдало матеріальної шкоди (збитків) на суму 762238 грн 35 коп. (які б мав би сплатити на користь держави Позивач), в матеріалах справи відсутні докази, щодо сплати саме Позивачем встановленої в акті перевірки суми збитків.
Відтак, подаючи даний позов про стягнення збитків з Відповідача (які по акту перевірки присуджені до стягнення з Позивача) Позивач залишає поза увагою ту обставину, що в матеріалах справи відсутні докази, котрі б вказували про сплату Позивачем відповідної суми, що свідчить про перекладення своєї відповідальності (щодо усунення виявлених порушень) та недоліків фінансово-господарської діяльності на Відповідача.
В той же час, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відповідно до висновків наведених в справах № 1740/1852/18 та №914/2494/19 (на котрі покликався апелянт в заяві про поновлення процесуального строку (а.с. 30-31) зазначено, що: «вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання; щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку підконтрольною установою або шляхом звернення контролюючого органу до суду з відповідним позовом. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки».
Відтак, зважаючи на вищеописану позицію Верховного Суду та в розрізі доказів, долучених до матеріалів справи, колегія суддів констатує, що збитки, встановленні під час перевірки відшкодовуються в добровільному порядку підконтрольною установою або шляхом звернення контролюючого органу до суду з відповідним позовом.
Що ж стосується вини Відповідача, то колегія суддів зауважує, що вина Відповідача має вираження у його діях, а зокрема в тому, що саме він протиправно всупереч постанов НКРЕКП здійснював розрахунок вартості наданої послуги без врахування положень постанов НКРЕКП, якими встановлено тариф для позивача.
Згідно з положеннями статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
При цьому, колегія суддів звертає увагу апелянта, що в даному випадку досліджується наявність складу цивільного правопорушення, як підстави для цивільно-правової відповідальності за завдані збитки.
Водночас необхідно враховувати, що вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння. Відповідальність без вини можлива тільки в окремих, передбачених законом випадках в цивільному праві.
Отже, вина у цивільному праві це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання або для запобігання заподіянню шкоди. Дане визначення вини позбавлене суб`єктивної характеристики, воно ґрунтується на зовнішніх, об`єктивних критеріях визначення. Вживання всіх залежних від особи заходів є формою поведінки особи, а не її психічного ставлення.
Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Водночас колегія суду зазначає, що Позивачем не надано суду доказів отримання послуг, обсягів та вартості таких послуг, оплати коштів за отримані послуги. Відповідно суд позбавлений можливості перевірити обставини реальності завдання збитків. Матеріали справи не містять акту ревізії, на який Позивач посилається у своєму позові, актів приймання - передачі послуг та рахунків на оплату з відображенням тарифу, який застосовано (які передбачені розділом 4 договору), а також доказів сплати отриманих послуг (квитанції, платіжні доручення, тощо). Крім того в матеріалах справи відсутній розрахунок завданих збитків.
В той же час колегія апеляційного господарського суду констатує і те. що акт перевірки саме Позивача, не може бути підставою для звернення до суду з відповідним позовом, оскільки він стосується лише правовідносин Позивача, як підконтрольної установи та Аудиторської служби, як органу котрий направлений на здійснення перевірки фінансово-господарської діяльності саме Позивача.

Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що незважаючи уже на те, що акт перевірки фінансово-господарської діяльності не може бути підставою для звернення саме Позивача до Відповідача з даним позовом, Позивачем недоведено обставин наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення шкоди (наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою).
Отже підсумовуючи усе вищеописане, в даній судовій постанові, в площинні норм діючого законодавства України, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги Позивача про стягнення шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні позовних вимог.

При цьому апеляційний господарський суд ще раз наголошує, що доводи апеляційної скарги повністю спростовані судом як в оскаржуваному рішенні, так і вище в постанові апеляційного суду, а відтак колегія суду відхиляє їх як безпідставні та необгрунтовані.
Водночас, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що при прийнятті даної постанови, Північно західним апеляційним господарським судом не встановлено обставин, що б вказували на необхідність скасування даного рішення (в розумінні частини 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відтак, виносячи дану судову постанову та враховуючи те, що апеляційним господарським судом залишено без задоволення апеляційну скаргу Позивача, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін, апеляційний господарський суд, відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, залишає судовий збір за розгляд апеляційної скарги за Позивачем.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне на рішення Господарського суду Рівненської області від 5 липня 2022 року у справі №918/59/22 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 5 липня 2022 року у справі №918/59/22 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.
5. Справу №918/59/22 повернути Господарському суду Рівненської області.
Повний текст постанови виготовлено 7 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Грязнов В.В.