ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/21222/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

помічника судді, який виконує обов`язки секретаря судового засідання, - Бойчук А. П.,

за участю представників сторін:

позивача - Дудника О. С. (адвоката),

відповідача-1- Колток О. М. (самопредставництво),

відповідача-2- Самборської Г. М. (адвоката, в режимі відеокнференції),

відповідача-3- не з`явилися,

третіх осіб - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2022 (колегія суддів: Козир Т. П. - головуючий, Черногуз М. Г., Коробенко Г. П.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна"

до: 1) Міністерства юстиції України, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані", 3) Релігійної організації "Український католицький університет Української греко-католицької церкви",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 - Державного підприємства "Національні інформаційні системи",

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" (далі - ТОВ "КУ "Інвестиційна компанія") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати в повному обсязі наказ Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 (далі - наказ Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5) про задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані" (далі - ТОВ "Грос Компані") від 12.10.2020, що виданий на підставі висновку Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Колегія з розгляду скарг у сфері державної реєстрації) від 22.10.2020.

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що наказ Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 порушує права та законні інтереси позивача як законного власника об`єкта нерухомого майна (нежитлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10) та прийнятий з порушенням норм чинного законодавства, а саме: стосовно об`єкта нерухомого майна існує судовий спір (справа № 910/15365/20), тому відповідач-1 вийшов за межі своєї компетенції, розглядаючи скаргу і приймаючи наказ від 27.10.2020 № 3744/5; правочини, на підставі яких набувалося право власності ТОВ "Грос Компані" на об`єкт нерухомого майна, є нікчемними; позивач набув право власності на об`єкт нерухомого майна на законних підставах згідно з договором, який є дійсним і ніким не оскаржений.

1.3. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (далі -ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста"), Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" (далі -ТОВ "Ріал Істейт М"), ТОВ "Грос Компані" та Державне підприємство "Національні інформаційні системи" (далі - ДП "Національні інформаційні системи") як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, призначено підготовче засідання.

1.4. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 залучено ТОВ "Грос Компані" та Релігійну організацію "Український католицький університет Української греко-католицької церкви" до участі у справі як співвідповідачів.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 (суддя Босий В. П.) у задоволенні позовних вимог ТОВ "КУ "Інвестиційна" відмовлено повністю.

2.2. Суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів існування спору про право на спірне майно на момент подання та розгляду скарги ТОВ "Грос Компані" до Мін`юсту, тому суд зазначив, що це виключає можливість для висновку про відсутність компетенції у Мін`юсту розглядати скаргу ТОВ "Грос Компані", а посилання позивача на існування в провадженні Господарського суду міста Києва судової справи № 910/15365/20 не спростовує наведеного висновку. Тому суд дійшов висновку, що Мін`юст відповідно до положень статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" мав компетенцію щодо розгляду скарги на рішення державних реєстраторів. Посилаючись на положення статей 10, 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд зазначив, що приватний нотаріус Юдін М. А. не встановив суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме під час внесення записів про іпотеку та обтяження приватний нотаріус не встановив, що власником об`єктів обтяження вже є інша особа, ніж зазначена в іпотечному договорі, а запис про іпотеку та заборони на нерухоме майно був припинений. Враховуючи викладені обставини, суд визнав обґрунтованим висновок Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації про те, що приватний нотаріус Юдін М. А. порушив вимоги чинного законодавства під час прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54422884, № 54422982 від 05.10.2020. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що оскаржувані ТОВ "Грос Компані" рішення № 54422884, № 54422982 від 05.10.2020 підлягали скасуванню, а рішення № 54423897 від 05.10.2020, № 54487070 від 08.10.2020, № 54544076 від 12.10.2020 та № 54699776 від 21.10.2020 підлягали скасуванню що зумовлено скасуванням рішень № 54422884, № 54422982 від 05.10.2020. Крім того, суд зазначив, що звернення позивача із цим позовом про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 не є ефективним способом захисту, оскільки саме за позивачем зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно станом на момент звернення до суду та розгляду справи по суті.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2022 у справі № 910/21222/20 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021, позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 в частині пунктів 2 та 4; в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 в частині пунктів 3 та 5 - провадження у справі закрито.

2.4. Суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки позивач обґрунтовує позов належним йому правом власності на спірну будівлю на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 21.10.2021, а Мін`юст вважає незаконним набуття позивачем права власності на нерухоме майно, і ТОВ "Грос Компані", посилаючись на наказ Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 та висновок Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації, звернулося до суду з позовом до позивача про витребування нерухомого майна з незаконного володіння та визнання права власності, то підтверджуються доводи позивача про наявність спору про право на будівлю між декількома юридичними особами, отже наказ Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 вирішує питання про права (законні сподівання) позивача на вільне володіння нерухомим майном, а тому обраний спосіб захисту шляхом визнання протиправним і скасування цього наказу відповідає способам захисту, встановленим статтями 16, 393 Цивільного кодексу України. Як установив суд апеляційної інстанції, безпосередньо права позивача вирішуються пунктами 2, 4 наказу від 27.10.2020 № 3744/5, якими скасовані рішення приватних нотаріусів щодо проведення реєстраційних дій та покладено виконання наказу в цій частині на Офіс протидії рейдерству. Щодо позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 в частині пунктів 3 та 5, то суд зазначив, що вказані пункти не порушують права позивача, оскільки вони стосуються прав приватного нотаріуса Юдіна М. А., а вимоги про їх скасування розглядалися в порядку адміністративного судочинства, і постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі № 640/28423/20, яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 в частині пунктів 3 та 5, тому на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині. Посилаючись на статтю 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд зазначив, що Мін`юст не може розглядати скарги у випадку, коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір. Апеляційний господарський суд установив, що на момент прийняття Мін`юстом наказу від 27.10.2020 № 3744/5 був наявний судовий спір щодо рішень реєстратора від 05.10.2020 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № № 54422884, 54422982, 54423897 (справа № 910/15365/20). Суд зауважив, що судові спори виключають можливість розгляду скарги на дії реєстраторів Мін`юстом, оскільки це не належить до його компетенції. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, норми чинного законодавства, правові позиції Верховного Суду, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 в частині пунктів 2 та 4.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. ТОВ "Грос Компані" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2022 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

3.2. ТОВ "Грос Компані", обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції пункту 1 частини 2 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування зазначеної норми у подібних правовідносинах. Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції, пославшись на правову позицію Верховного Суду у справі № 911/2390/18, не врахував, що на момент виникнення спірних правовідносин існувала протилежна правова позиція щодо визначення спорів, які виникають з приводу нерухомого майна. Крім того, скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 16 Цивільного кодексу України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 923/733/19 (пункти 5.19 - 5.24). При цьому скаржник зазначає, що подібні висновки щодо застосування статті 16 Цивільного кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 14.05.2020 у справі № 911/2147/19, від 23.10.2018 у справі № 903/857/17, від 28.05.2020 у справі № 917/750/19, від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17, від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, від 28.05.2020 у справі № 917/750/19, від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 02.04.2020 у справі № 910/7160/19. ТОВ "Грос Компані" стверджує, що внаслідок порушення норм процесуального права та неповного встановлення обставин справи, а також внаслідок обґрунтування судом свого рішення обставинами, яких насправді не існувало, суд апеляційної інстанції прийняв незаконне рішення.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "КУ "Інвестиційна" просить відхилити касаційну скаргу ТОВ "Грос Компані", а оскаржувану постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2022 залишити без змін. Позивач зазначає, що вже станом на 16.05.2018 був висновок Верховного Суду щодо визначення позовів, які виникають з "приводу нерухомого майна", викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 640/16548/16-ц. Крім того, позивач зазначає, що посилання ТОВ "Грос Компані" на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах спростовується постановою Верховного суду від 31.08.2021 у справі № 910/16115/20. ТОВ "КУ "Інвестиційна" вважає доводи скаржника про неналежний спосіб захисту безпідставними та необґрунтованими.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 12.10.2020 між ТОВ "КУ "Інвестиційна" як кредитодавцем та ТОВ "Ріал Істейт М" як позичальником був укладений договір № 12/10-2020 фінансового кредиту, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати грошові кошти позичальникові у сумі 80 000 000 грн на умовах зворотності, строковості, цільового характеру використання, платності, забезпеченості, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 8% річних.

4.2. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором фінансового кредиту між ТОВ "КУ "Інвестиційна" як іпотекодержателем та ТОВ "Ріал Істейт М" як іпотекодавцем укладено іпотечний договір від 12.10.2020, відповідно до якого іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно: нежилий будинок - адміністративний (літера В, Г), загальною площею 1468,5 м2, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи (колишня назва вулиці - Січневого повстання), буд. 10.

4.3. Згідно з пунктом 1.2 іпотечного договору предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В. 08.10.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82, номер запису про право власності 38575677.

Договір посвідчений та зареєстрований 12.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., а також накладена заборона відчуження зазначеного в договорі майна до виконання, припинення чи розірвання іпотечного договору.

4.4. 21.10.2021 між ТОВ "КУ "Інвестиційна" як іпотекодержателем та ТОВ "Ріал Істейт М" як іпотекодавцем укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким іпотекодавець зобов`язався передати, а іпотекодержатель зобов`язався прийняти у власність належне іпотекодавцю на праві приватної власності нерухоме майно: нежилий будинок - адміністративний (літера В, Г), загальною площею 1468,5 м2, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10.

Договір посвідчений та зареєстрований 21.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З.

4.5. За змістом Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нежилого будинку за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд.10, вчинялись, зокрема, такі реєстраційні дії:

- приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А. 05.10.2020 на підставі рішень № 54422884 та № 54422982 внесено записи про іпотеку № 38517039 та заборону на нерухоме майно № 38517089 щодо нежилого будинку - адміністративного (літ. В, Г), загальною площею 1482,40 м2, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10, за іпотекодержателем - ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста". Також 05.10.2020 приватним нотаріусом на підставі рішення № 54423897 було зареєстровано право власності ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" на вказане майно;

- приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В. на підставі рішень № 54487070 та № 54489627 від 08.10.2020, а також № 54546016 та № 54546093 від 12.10.2020 проведено перехід права власності на нерухоме майно від ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" до ТОВ "Ріал Істейт М", внесено запис про інше речове право (оренди) за ТОВ "Васильківський Таунхаус", та внесено записи про іпотеку № 38631246 та заборону на нерухоме майно № 38631314 за ТОВ "КУ "Інвестиційна".

4.6. Крім того, як зазначив суд апеляційної інстанції, згідно з Інформаційною довідкою на підставі договору від 21.10.2020 про задоволення вимог іпотекодержателя позивач набув право власності на нерухоме майно - нежилий будинок - адміністративний (літ. В, Г), загальною площею 1482,40 м2, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10 (номер запису про право власності 38775000 на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка З. З. № 54700829).

4.7. 12.10.2020 ТОВ "Грос Компані" звернулося до Мін`юсту зі скаргою на рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54422884, № 54422982, № 5443897 від 05.10.2020, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А., та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54487070, № 54489627, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., щодо нерухомого майна - нежилого будинку - адміністративного (літ. В, Г), загальною площею 1482,40 м2, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10.

Суди констатували, що ТОВ "Грос Компані" зазначало, що власником будівлі було ТОВ "Кристал-Інвест" на підставі договору від 29.03.2007, та в подальшому згідно з договором від 30.06.2015 частину будівлі (9/70 частин) придбала Релігійна організація "Український католицький університет Української греко-католицької церкви", а іншу частину будівлі (61/70 частин) згідно з актом приймання-передачі від 25.06.2018 передано ТОВ "Грос Компані"; воно є власником 61/70 частин вказаного нерухомого майна, проте поза його волею та без його участі як законного власника було протиправно зареєстровано іпотеку та обтяження нежилого будинку, внаслідок чого його позбавлено права власності на 61/70 нежитлового будинку. У скарзі ТОВ "Грос Компані" просило провести перевірку правомірності прийнятих рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54422884, № 54422982, № 5443897 від 05.10.2020, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А., та рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54487070, № 54489627 від 08.10.2020, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., та скасувати вказані рішення.

4.8. Розгляд скарги ТОВ "Грос Компані" було призначено Колегією з розгляду скарг у сфері державної реєстрації на 22.10.2020, про що розміщено повідомлення на сайті та повідомлено зацікавлених осіб телефонограмами від 19.10.2020.

4.9. 20.10.2020 ТОВ "Грос Компані" подало Мін`юсту доповнення до скарги від 12.10.2020, у яких додатково просило провести перевірку рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54546016, № 54546093 від 12.10.2020, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., та скасувати вказані рішення.

4.10. ТОВ "Ріал Істейт М" як зацікавлена особа подало Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації пояснення, у яких заперечило проти її задоволення, посилаючись на законність дій державних реєстраторів (приватних нотаріусів), а також вказало на наявність судового спору щодо нерухомого майна, тому вважало, що рішення державних реєстраторів не можуть бути переглянуті Мін`юстом. До пояснення було додано ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.10.2020, якою відкрито провадження у справі № 910/15365/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ассісто" до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" про:

- скасування рішення державного реєстратора в особі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М. А.:

щодо майнового комплексу, загальною площею 28 223,10 м2, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. № 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), за іпотечним договором від 25.12.2007, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С. М. та зареєстрований в реєстрі за № 949:

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54421899 від 05.10.2020 (про реєстрацію іпотеки) на користь ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста";

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54422313 від 05.10.2020 (заборона на нерухоме майно) на користь ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста";

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54423577 від 05.10.2020 (про реєстрацію права власності) на користь ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста";

щодо будівлі спеціально-допоміжного обладнання (літ. В), загальною площею 5760,70 м2, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе (Оболонський, Подільський, Шевченківський райони) буд. 69, реєстраційний номер: 00, за іпотечним договором від 25.11.2010, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л. Л. та зареєстрований в реєстрі за № 10843:

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54422657 від 05.10.2020 (про реєстрацію іпотеки) на користь ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста";

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54422785 від 05.10.2020 (заборона на нерухоме майно) на користь ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста";

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54423786 від 05.10.2020 (про реєстрацію права власності) на користь ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста";

щодо нерухомого майна: нежилий будинок - адміністративний (літ. В, Г), загальною площею 1482,40 м2, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10, реєстраційний номер: 82 за іпотечним договором від 05.02.2010, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. та зареєстрований в реєстрі за № 106:

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54422884 від 05.10.2020 (про реєстрацію іпотеки) на користь ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста";

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54422982 від 05.10.2020 (заборона на нерухоме майно) на користь ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста";

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54423897 від 05.10.2020 (про реєстрацію права власності), на користь ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста";

- зобов`язання ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" укласти з ТОВ "ФК "Ассісто" основний договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами та майнових прав за договорами іпотеки.

4.11. Суди зазначили, що приватний нотаріус Мурська Н. В. у письмових поясненнях заперечила проти задоволення скарги. ТОВ "КУ "Інвестиційна" як зацікавлена особа подало пояснення, у яких вказало, що на момент розгляду скарги воно є власником нерухомого майна. ТОВ "Кристалл-Інвест" як зацікавлена особа подало пояснення, у яких підтримало доводи, викладені у скарзі, а також навело власні міркування щодо проведених реєстраційних дій.

4.12. Наказом Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 вирішено:

1. Скаргу ТОВ "Грос Компані" від 12.10.2020 задовольнити частково;

2. Скасувати рішення від 05.10.2020 №№ 54422884, 54422982, 54423897, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А., від 08.10.220 № 54487070, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., від 12.10.2020 № 54544076, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т. В., від 21.10.2020 № 54699776, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З.;

3. Тимчасово блокувати доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Юдіну М. А. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 місяці;

4. Виконання пункту 2 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству;

5. Виконання пункту 3 наказу покласти на державне підприємство "Національні інформаційні системи".

Підставою прийняття наказу Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 є висновок Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації, згідно з яким рішення від 05.10.2020 №№ 54422884, 54422982 прийняті приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А. з порушенням вимог законодавства і тому підлягають скасуванню, а інші рішення підлягають скасуванню як наслідок скасування рішень №№ 54422884, 54422982.

4.13. Листом від 29.10.2020 Заступник Міністра з питань реєстрації повідомила ТОВ "Грос Компані" про неможливість виконання пункту 2 наказу Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5, оскільки приватним нотаріусом Русанюком З. З. на підставі посвідченого ним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 21.10.202 № 962 проведено державну реєстрацію права власності на будинок за ТОВ "КУ "Інвестиційна".

4.14. Спір у цій справі виник у зв`язку із наявністю чи відсутністю правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

5.2. Предметом позову у справі, що розглядається, є вимога ТОВ "КУ "Інвестиційна" про скасування наказу Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 з підстав, зокрема, прийняття цього наказу з порушенням пункту 1 частини 2 статті 37 Закону України" Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" (відповідач не врахував факт існування судового спору щодо спірного об`єкта нерухомого майна, тому, на думку позивача, Мін`юст вийшов за межі своєї компетенції та порушив норми чинного законодавства).

5.3. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ "КУ "Інвестиційна", виходив із того, що позивачем не надано доказів існування спору про право на спірне майно на момент подання та розгляду скарги ТОВ "Грос Компані" до Мін`юсту, тому суд зазначив, що це виключає можливість висновку про відсутність компетенції у Мін`юсту розглядати скаргу ТОВ "Грос Компані", а посилання позивача на існування у провадженні Господарського суду міста Києва судової справи № 910/15365/20 не спростовує наведеного висновку. Тому суд дійшов висновку, що Мін`юст відповідно до положень статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" мав компетенцію щодо розгляду скарги на рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію прав стосовно спірного майна. Посилаючись на положення статей 10, 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд зазначив, що приватний нотаріус Юдін М. А. не встановив суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме під час внесення записів про іпотеку та обтяження приватний нотаріус не встановив, що власником об`єктів обтяження вже є інша особа, ніж зазначена в іпотечному договорі, а запис про іпотеку та заборони на нерухоме майно був припинений. Враховуючи викладені обставини, суд визнав обґрунтованим висновок Комісії Мін`юсту з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації про те, що приватний нотаріус Юдін М. А. порушив вимоги чинного законодавства під час прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54422884, № 54422982 від 05.10.2020. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що оскаржувані ТОВ "Грос Компані" рішення № 54422884, № 54422982 від 05.10.2020 підлягали скасуванню, а рішення № 54423897 від 05.10.2020, № 54487070 від 08.10.2020, № 54544076 від 12.10.2020 та № 54699776 від 21.10.2020 підлягали скасуванню, що зумовлено скасуванням рішень № 54422884, № 54422982 від 05.10.2020. Крім того, суд зазначив, що звернення позивача з цим позовом про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 не є ефективним способом захисту, оскільки саме за позивачем зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно станом на момент звернення до суду та розгляду справи по суті.

5.4. Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що оскільки позивач обґрунтовує позов належним йому правом власності на спірну будівлю на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 21.10.2021, а Мін`юст вважає незаконним набуття позивачем права власності на нерухоме майно, і ТОВ "Грос Компані", посилаючись на наказ Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 та висновок Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації, звернулося до суду з позовом до позивача про витребування нерухомого майна з незаконного володіння та визнання права власності, то підтверджуються доводи позивача про наявність спору про право на будівлю між декількома юридичними особами, отже наказ Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 вирішує питання про права (законні сподівання) позивача на вільне володіння нерухомим майном, а тому обраний спосіб захисту шляхом визнання протиправним і скасування цього наказу відповідає способам захисту, встановленим статтями 16, 393 Цивільного кодексу України. Як установив суд апеляційної інстанції, безпосередньо права позивача вирішуються пунктами 2, 4 наказу від 27.10.2020 № 3744/5, якими скасовані рішення приватних нотаріусів щодо проведення реєстраційних дій та покладено виконання наказу в цій частині на Офіс протидії рейдерству. Щодо позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 в частині пунктів 3 та 5, то суд зазначив, що вказані пункти не порушують права позивача, оскільки вони стосуються прав приватного нотаріуса Юдіна М. А., а вимоги про їх скасування розглядалися в порядку адміністративного судочинства, і постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі № 640/28423/20, яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 в частині пунктів 3 та 5, тому на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині. Посилаючись на статтю 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд зазначив, що Мін`юст не може розглядати скарги у випадку, коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір. Апеляційний господарський суд установив, що на момент прийняття Мін`юстом наказу від 27.10.2020 № 3744/5 був наявний судовий спір щодо рішень реєстратора від 05.10.2020 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № № 54422884, 54422982, 54423897 (справа № 910/15365/20). Суд зауважив, що судові спори виключають можливість розгляду скарги на дії реєстраторів Мін`юстом, оскільки це не належить до його компетенції. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, норми чинного законодавства, правові позиції Верховного Суду, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 в частині пунктів 2 та 4.

5.5. ТОВ "Грос Компані", обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції пункту 1 частини 2 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування зазначеної норми у подібних правовідносинах. Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції, пославшись на правову позицію Верховного Суду у справі № 911/2390/18, не врахував, що на момент виникнення спірних правовідносин існувала протилежна правова позиція щодо визначення спорів, які виникають з приводу нерухомого майна. Крім того, скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 16 Цивільного кодексу України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 923/733/19 (пункти 5.19 - 5.24). При цьому скаржник зазначає, що подібні висновки щодо застосування статті 16 Цивільного кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 14.05.2020 у справі № 911/2147/19, від 23.10.2018 у справі № 903/857/17, від 28.05.2020 у справі № 917/750/19, від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17, від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, від 28.05.2020 у справі № 917/750/19, від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 02.04.2020 у справі № 910/7160/19. ТОВ "Грос Компані" зазначає, що внаслідок порушення норм процесуального права та неповного встановлення обставин справи, а також внаслідок обґрунтування судом свого рішення обставинами, яких насправді не існувало, суд апеляційної інстанції прийняв незаконне рішення.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.6. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, передбаченої цим пунктом, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.7. Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд, насамперед, має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Такий правовий висновок викладено у пунктах 96, 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

5.8. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з огляду на таке.

5.9. У постанові Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 923/733/19, на неврахування висновку у якій посилається скаржник, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 24.05.2019 № 1821-СГ "Про припинення договору оренди землі", Верховний Суд зазначив:

"5.19. Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 152 Земельного кодексу України та статті 16 Цивільного кодексу України. З огляду на положення статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 4 Господарського процесуального кодексу України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що може трактуватися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та має прояв у тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

5.20. Зокрема, у статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням необхідно розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, у розумінні положень закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 903/857/17, від 28.05.2020 у справі № 917/750/19.

5.21. За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17, від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, від 28.05.2020 у справі № 917/750/19.

5.22. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

5.23. Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи наявне у позивача права або законного інтересу; якщо так, то чи відбулося його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові належить відмовити.

5.24. Отже, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тому на позивача покладено обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту".

Предметом позову у справі № 923/733/19 були вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 24.05.2019 № 1821-СГ "Про припинення договору оренди землі". Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав про дотримання ним порядку пролонгації договору оренди, передбаченого статтею 33 Закону України "Про оренду землі", та протиправність у зв`язку із цим наказу відповідача. Тобто позивач обрав способом захисту визнання недійсним наказу відповідача, і саме таким чином прагнув відновити своє право користування земельною ділянкою на умовах оренди. У справі № 923/733/19, скасовуючи судові рішення про задоволення позовних вимог, суд касаційної інстанції, зокрема, надав вказівку судам, щоб під час нового розгляду цієї справи господарські суди установили, чи порушене право позивача і чи буде воно поновленим у разі задоволення позовних вимог.

5.10. У постанові Верховного Суду від 14.05.2020 у справі № 911/2147/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Вишеньки" до Комунального підприємства "Баришівське бюро технічної інвентаризації", Селянського (фермерського) господарства "Зірниця" про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, Верховний Суд у пунктах 5.10-5.11 виклав подібні правові висновки щодо застосування положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України, що й у постанові Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 923/733/19. Верховний Суд у справі № 911/2147/19 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог та зазначив: "установивши відсутність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист якого подано позов, суди правомірно ухвалили рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог".

У справі № 911/2147/19 предметом позову були матеріально-правові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Вишеньки" про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності Селянського (фермерського) господарства "Зірниця" на об`єкти нерухомого майна та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності Селянського (фермерського) господарства "Зірниця" на об`єкти нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що об`єкти нерухомого майна були власністю позивача, оскільки позивач набув право власності на спірне майно шляхом його передачі у статутний капітал. Однак суди встановили, що матеріалами справи не підтверджено наявність у позивача права власності на спірне майно, що виключає можливість порушення прав позивача оспорюваними реєстраційними діями.

5.11. У постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 903/857/17, від 28.05.2020 у справі № 917/750/19, від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17, від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, від 28.05.2020 у справі № 917/750/19, від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 02.04.2020 у справі № 910/7160/19, на які посилається скаржник, викладені близькі за змістом висновки щодо застосування статей 15, 16 Цивільного кодексу України, зокрема, про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

5.12. Дослідивши наведені доводи скаржника, Суд дійшов висновку про застосування судом апеляційної інстанції статей 15, 16 Цивільного кодексу України з урахуванням правових позицій, викладених у зазначених постановах Верховного Суду з огляду на таке.

5.13. За змістом чинного законодавства, зокрема, Конституції України та Цивільного кодексу України, усім власникам надано рівні умови для захисту права власності. У статті 386 Цивільного кодексу України закріплено основні правові засади захисту права власності в Україні, які базуються на принципі рівності захисту права власності всіх його суб`єктів (фізичних і юридичних осіб, держави, територіальних громад). Зазначені положення мають на меті забезпечення юридичної рівності власників у виборі та застосуванні встановлених законом засобів захисту.

5.14. Відповідно до частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зазначена норма гарантує власнику можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, що вже відбулися, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому, тобто застосовувати такий спосіб захисту своїх порушених прав, як попередження або припинення можливого порушення його прав власника в майбутньому. Таке правило відповідає особливому характеру права власності як його абсолютного права (близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 904/3550/20).

Таким чином, виходячи зі змісту частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України, позов про превентивний захист права власності може бути пред`явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою (аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 910/5630/17).

5.15. Частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

5.16. Відповідно до частини 1 статті 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

5.17. Таким чином передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого доказами права особи (зокрема, але не виключно, права власності) щодо майна (речі), а також підтверджений належними доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права на майно (річ).

5.18. Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач обґрунтовує позов належним йому правом власності на спірну будівлю на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 21.10.2021, укладеного належним чином, не визнаного недійсним у встановленому законом порядку, тому дійшов висновку, що в силу положень статті 204 Цивільного кодексу України його правомірність презюмується. Суд зазначив, що за змістом висновків Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації, на підставі яких прийнято наказ Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5, Мін`юст вважає незаконним набуття позивачем права власності на нерухоме майно, а ТОВ "Грос Компані", посилаючись на наказ Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 та висновок Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації, звернулося у суд з позовом до позивача про витребування нерухомого майна з незаконного володіння та визнання права власності.

5.19. З урахуванням установлених обставин колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції, зазначивши передумови та матеріальні підстави для захисту права власності на нерухоме майно, а також факт оспорювання цього права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає способам захисту, встановленим статтями 16, 393 Цивільного кодексу України.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.20. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. За змістом ця норми спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

5.21. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

5.22. ТОВ "Грос Компані", обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції пункту 1 частини 2 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (зокрема, щодо визначення судом спору "щодо нерухомого майна") та вважає, що відсутній висновок Верховного Суду про застосування зазначеної норми у подібних правовідносинах. Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції, пославшись на правову позицію Верховного Суду у справі № 911/2390/18, не врахував, що на момент виникнення спірних правовідносин існувала протилежна правова позиція щодо визначення спорів, які виникають з приводу нерухомого майна.

5.23. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

5.24. Правові засади та процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно із частиною 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Мін`юст, зокрема, розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Мін`юсту та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом.

5.25. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Мін`юст розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

5.26. Таким чином зазначеною нормою передбачено, що у разі наявності судового спору щодо нерухомого майна у Мін`юсту немає повноважень здійснювати розгляд скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на таке нерухоме майно.

5.27. Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

5.28. Цивільний кодекс України при класифікації речей як об`єктів цивільних прав поділяє речі на рухомі і нерухомі.

Відповідно до частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

5.29. Статтею 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

5.30. За змістом частини 1 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (частина 1 статті 11 зазначеного Закону.

Згідно із частиною 1, пунктом 1 частини 2 та частиною 10 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення державного реєстратора можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Рішення Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

5.31. Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 910/15946/20, на яку слушно послався суд апеляційної інстанції, "спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однієї сторони цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Отже, під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права, який є суттю суперечності, конфлікту, протиборства сторін.

Суд зауважує, що поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому необхідно надавати сутнісного, а не формального значення. Тому слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав і обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод, у тому числі в судовому порядку.

Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в його реалізації".

5.32. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, якщо позивач не був заявником стосовно оскаржених ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявлено, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято спірне рішення, здійснено оскаржуваний запис.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 823/588/16, постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 Суд дійшов висновку, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства.

5.33. Колегія суддів зауважує, що в контексті застосування статті 30 Господарського процесуального кодексу України, якою визначаються правила виключної підсудності справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18 (за позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване нерухоме майно) вирішувала питання, в тому числі і щодо категорій спорів, які виникають з приводу нерухомого майна. У пункті 7.36 цієї постанови зазначено, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

5.34. Таким чином, спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном, наприклад про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, належать до спорів щодо нерухомого майна. Тому відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Мін`юст не може розглядати скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав щодо нерухомого майна за наявності такого судового спору.

5.35. У цій справі № 910/21222/20, що розглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що ТОВ "Ріал Істейт М" подала Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації пояснення, у яких, у тому числі, вказувало на наявність судового провадження, відкритого ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2020 у справі № 910/15365/20, про визнання протиправним та скасування рішень реєстратора в особі приватного нотаріуса Юдіна М. А., у тому числі щодо нежитлового будинку - адміністративного (літ. В, Г) загальною площею 1468,50 м2, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10. Крім того, суд зазначив, що, як установлено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі № 640/28423/20, в провадженні господарського суду перебувала також справа № 910/8680/20 за позовом Приватного акціонерного товариства "Банкомзв`язок" до Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк", ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" про визнання недійсним аукціону, протоколу, договору про відступлення права вимоги (у тому числі щодо нежитлового будинку за адресою м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10). Суд зауважив, що Колегія з розгляду скарг у сфері державної реєстрації у своєму висновку не надала жодної оцінки доводам, які були наведені у поясненнях зацікавлених осіб.

5.36. Колегія суддів з урахуванням приписів пункту 1 частини 2 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зазначає, що суд апеляційної інстанції, встановивши шо на момент прийняття наказу Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 був наявний судовий спір щодо спірного нерухомого майна, дійшов правильного висновку, що наявність судового спору щодо майна виключає можливість розгляду скарги на дії реєстраторів Мін`юстом, оскільки це не належить до його повноважень.

5.37. Доводи скаржника про те, що на момент прийняття наказу Мін`юсту від 27.10.2020 № 3744/5 існувала інша правова позиція щодо визначення спорів, які виникають з приводу нерухомого майна, не можуть бути взяті до уваги з огляду на наведену у пункті 5.33 цієї постанови правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10647/18. На цю постанову Великої Палати Верховного Суду послалася і колегія суддів у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 (пункт 7.24), висновки якої правильно були враховані судом апеляційної інстанції.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.38. ТОВ "Грос Компані" зазначає, що внаслідок порушення норм процесуального права та неповного встановлення обставин справи та внаслідок обґрунтування судом свого рішення обставинами, яких насправді не існувало, суд апеляційної інстанції прийняв незаконне рішення.

5.39. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

5.40. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

Таким чином, за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

5.41. За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне встановлення обставин справи за умови непідтвердження підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Тому наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цих підстав.

5.42. Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, стосуються з`ясування обставин, уже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому суд касаційної інстанції не може взяти їх до уваги згідно з положеннями частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

5.43. За таких обставин, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачених пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

6.3. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

6.4. За змістом статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.5. Оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу ТОВ "Грос Компані" необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

6.6. Ураховуючи межі перегляду справи у касаційній інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися під час касаційного провадження, не спростовують висновків суду апеляційної інстанцій, тому підстав для задоволення касаційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваної постанови немає.

7. Судові витрати

7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2022 у справі № 910/21222/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак