ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

12 жовтня 2022 року м.Тернопіль Справа № 921/360/22
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.,

розглянув у письмовому провадженні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця Остріщенка Юрія Васильовича, м.Київ

до відповідача: Приватного підприємства «ПАТМОС», м.Тернопіль

про стягнення 14342,25грн

без повідомлення (виклику) сторін.

Зміст позовних вимог.

Фізична особа-підприємець Остріщенко Юрій Васильович, м.Київ звернувся 04.08.2022 (згідно з відтиском календарного штемпеля 143-го відділення поштового зв`язку м.Києва на конверті поштового відправлення №046) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Приватного підприємства «ПАТМОС», с.Котів Тернопільського району Тернопільської області, про стягнення 13000грн боргу, 1191,59грн інфляційних нарахувань, 150,66грн - 3% річних, посилаючись на невиконання відповідачем зобов`язань з оплати вартості наданих послуг з перевезення вантажів згідно з договором-заявкою на транспортно-експедиційне обслуговування №1064 від 17.02.2022.

Заперечення відповідача.

Відповідач у відзиві №191 від 31.08.2022 (вх.№5697 від 02.09.2022) визнав позовні вимоги фізичної особи-підприємця Остріщенка Юрія Васильовича в частині основного боргу, проте у відзиві допущено описку та зазначено про наявність суми основного боргу - 45600грн, яка фактично складає 13000грн згідно з Договором-заявкою №1064 від 17.02.2022.

Невиконання договірних зобов`язань відповідач обґрунтовує обставинами введення воєнного стану в Україні; вказує, що за дорученням ТОВ «МЕТІНВЕСТ ШІППІНГ» підприємством на підставі договору №МД159 від 01.01.2021 про надання послуг з перевезення вантажу та транспортного експедиційного обслуговування як перевізником здійснювалося перевезення вантажів з м.Маріуполь Донецької області до смт.Васищеве Харківської області, про що свідчать відомості, відображені у транспортній накладній; основні та виробничі потужності підприємств відправника (замовника) та одержувача вантажів були знищені в м.Маріуполь під час військових бойових дій, що призвело до неможливості виконання грошових зобов`язань замовником перед відповідачем у справі, що й спричинило виникнення заборгованості відповідача з оплати наданих позивачем послуг.

Також у відзиві на позов відповідач посилався на надіслання позивачу пропозиції щодо укладення мирової угоди №179 від 29.08.2022, однак матеріали справи не містять доказів врегулювання спору мирним шляхом; позивач у відповіді на відзив пропозицію відповідача укласти мирну угоду відхилив.

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою суду від 15.08.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, в якій встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

Згідно з ч.2 ст.252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У відповідності до ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 ГПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Оскільки розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) представників учасників справи за наявними у справі матеріалами, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі наявних у справі доказів, та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.2022 між Приватним підприємством «ПАТМОС» як Експедитором та фізичною особою-підприємцем Остріщенком Юрієм Васильовичем (зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності 22.12.2005 за реєстраційним №0006459) як виконавцем укладено договір-заявку за №1064 на транспортно-експедиційне обслуговування (далі - договір), відповідно до умов якого Виконавець зобов`язався надати Експедитору транспортні послуги з перевезення вантажу власним автомобільним транспортом Volvo з причіпом за маршрутом: м.Маріуполь Донецької області - смт.Васищеве Харківської області.

Експедитор зобов`язався оплатити вартість послуг перевезення вантажу - металевої труби в розмірі 13000грн (в т.ч. 2166,67грн ПДВ). Вартість перевезення узгоджена сторонами у договорі-заявці та включає всі витрати Перевізника, пов`язані з доставкою вантажу; оплата здійснюється на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 14 банківських днів з моменту отримання документів на пошті та реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (платіжні дні - понеділок, середа, п`ятниця).

З долучених до позовної заяви документів, зокрема товарно-транспортних накладних №21960316 та №21935123 від 18.02.2022 вбачається, що на виконання взятих на себе зобов`язань фізичною особою-підприємцем Остріщенком Ю.В. здійснено перевезення вантажу (труби круглі зварні 127х4 Ст3сп, труби профільні 50х30х2х6000мм) із м.Маріуполь Донецької області до смт.Васищеве Харківської області автомобілем Volvo д.н.з. НОМЕР_1 та причіпом д.н.з. НОМЕР_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, замовником перевезення вантажу та вантажоодержувачем виступила Філія Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-СМЦ», м.Харків, відправником вантажу - Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь.

Також, 21.02.2022 сторонами складено Акт прийому-передачі послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом на суму 13000грн, який підписано представниками обох сторін без жодних зауважень чи заперечень, а їхні підписи скріплено печатками. Позивачем виставлено до оплати рахунок №121 від 21.02.2022 на суму 13000грн (з ПДВ).

Згідно з розділом договору-заявки №1064 від 17.02.2022, що стосується умов оплати, підставою для оплати послуг з перевезення вантажу є рахунок та Акт виконаних робіт (надання послуг).

Позивач зазначає, що всі оригінали документів, необхідні для оплати наданих послуг з перевезення вантажу, відправлено відповідачу оператором поштового зв`язку «Нова Пошта» та отримано адресатом 23.02.2022, що не заперечується відповідачем у справі.

Окрім того, позивачем з метою досудового вирішення спору надіслано відповідачу претензію №06.07.2022 від 06.07.2022, у відповіді на яку листом №169 від 20.07.2022 відповідачем повідомлено про наявність форс-мажорних обставин, які виникли у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації 24.02.2022, як на обставину несвоєчасного проведення розрахунків з оплати послуг з перевезення вантажу. Утім, зазначено, що маршрут перевезення був побудований з міста Маріуполь Донецької області до смт.Васищеве, що на Харківщині, котрі є тимчасово окупованими територіями. Відтак, у Замовника, місцезнаходження та виробничі потужності якого знаходяться на тимчасово окупованих територіях, також виникли форс-мажорні обставини, які призвели до виникнення перед Експедитором боргу у понад 6 мільйонів гривень.

Оскільки оплата за надані послуги відповідачем не проводилась, позивач був змушений звернутися за судовим захистом своїх майнових прав з позовом, додатково нарахувавши на суму боргу 1191,59грн інфляційних втрат та 150,66грн 3% річних.

Оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, виходячи з таких мотивів.

Як визначено ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз.2 ч.1 ст.175 Господарського кодексу України).

Матеріали справи свідчать, що внаслідок укладення договору-заявки №1064 від 17.02.2022 року між сторонами виникли правовідносини з надання транспортно-експедиторських послуг.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.905 Цивільного кодексу України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.929 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з приписами ст.316 Господарського кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Частинами 1-2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що на виконання заявки та договору про транспортно-експедиційне обслуговування №1064 від 17.02.2022 позивачем цього ж дня надано відповідачу транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу на загальну суму 13000грн, що підтверджується Актом прийому-передачі наданих послуг від 21.02.2022, рахунком на оплату послуг №121 від 21.02.2022.

Оплату послуг, за умовами договору-заявки №1064 від 17.02.2022 відповідач зобов`язався здійснити протягом 14 банківських днів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця з моменту отримання оригіналів документів на пошті та реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

ПП «ПАТМОС» у відзиві на позов зазначив про отримання підприємством усіх необхідних для оплати документів, вказав виникнення обов`язку з оплати вартості послуг, починаючи з 23.02.2022.

Отже, доводи позивача про отримання відповідачем 23.02.2022 оригіналів документів згідно з договором №1064 від 17.02.2022 для оплати послуг, наданих позивачем 17.02.2022, відтак, настання строку для їх оплати з 17.03.2022 (14 банківський день та перший платіжний день - середа), є підтвердженими сторонами у справі у заявах по суті спору.

Відповідач в порушення загальних умов договору-заявки на час прийняття рішення у справі борг не сплатив.

Договір відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджуються доводи позивача стосовно того, що відповідачем у встановлені договором строки вартість наданих послуг на суму 13000грн не оплачена, що є порушенням умов договору №1064 (ст.527 ЦК України та ст.193 ГК України).

В силу приписів ст.ст.11, 16, 509 ЦК України та ст.ст.1, 2 Господарського процесуального кодексу України кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обов`язків.

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобов`язання щодо здійснення остаточного розрахунку наданих позивачем послуг та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора на суму 13000грн на момент розгляду спору судом, у матеріалах справи немає. Розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи.

Отже, доводи позивача про порушення його майнових прав станом на 04.08.2022 на суму 13000грн основного боргу є правомірними, документально підтвердженими первинними документами, а тому згідно зі ст.15 ЦК України, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача суми боргу.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання, суд виходить з наступних міркувань.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

В свою чергу сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат в розмірі 1191,59грн за квітень-червень 2022 та 3% річних в розмірі 150,66грн за період з 17.03.2022 по 04.08.2022, такі нарахування здійснено на суму боргу в розмірі 13000грн.

Здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних та річних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА», суд дійшов висновку, що нараховані позивачем суми є арифметично правильними, а тому підлягають до стягнення.

Щодо заперечень відповідача, котрі ґрунтуються на існуванні форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили), що унеможливила виконання договірних зобов`язань з боку відповідача, то слід зазначити таке.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в силу приписів ч. 1 ст. 617 ЦК України, ч.2 ст.218 ГК України форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за таких умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності Товариство у відзиві на позов не вказує, які саме на його думку зобов`язання за Договором були ним порушені або невиконані. Разом з тим, посилаючись на введення воєнного стану в Україні відповідач стверджує, що ці обставини (форс-мажорні) зумовили виникнення затримку з оплати наданих позивачем послуг.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Слід відзначити, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарської діяльності та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Більше того, у цей період держава заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати господарську діяльність під час введеного воєнного стану, а лише зазначає про наявність перед ним значної кредиторської заборгованості.

Досліджуючи баланс інтересів сторін, суд звертає увагу на ту обставину, що транспортно-експедиційні послуги надавалися до введення воєнного стану в країні; відповідач прийняв послуги, однак не оплатив їх.

Відповідачем документально не доведено неможливості здійснення розрахунків з позивачем у зв`язку з існуванням заборгованості інших контрагентів перед підприємством.

Окрім цього, суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань; стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути виконання грошового зобов`язання.

Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частинами ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.46 ГПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.191 ГПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті спору або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідачем у відзиві №191 від 31.08.2022 (вх.№5697 від 02.09.2022) позовні вимоги визнано частково, а саме в частині основного боргу (з урахуванням описки, допущеної відповідачем).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що обставини, які є предметом доказування у справі, судом визнаються встановленими; позовні вимоги до відповідача є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що визнаються відповідачем в частині основного боргу, а тому згідно із ст.15 ЦК України, порушене право фізичної особи-підприємця Остріщенка Юрія Васильовича підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення боргу в заявленому розмірі - 13000грн основного боргу, 1191,59грн інфляційних нарахувань та 150,66грн - 3% річних.

Щодо судового збору.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123,129, 233, 236-238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «ПАТМОС» (с.Котів Тернопільського району Тернопільської області, вул.Тиха, 1, ідентифікаційний код 40756025) на користь Фізичної особи-підприємця Остріщенка Юрія Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) - 13000 (тринадцять тисяч)грн 00 коп. боргу, 1191 (одну тисячу сто дев`яносто одну)грн 59 коп. інфляційних втрат, 150 (сто п`ятдесят)грн 66 коп. 3% річних та 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну)грн 00коп. в повернення сплаченого судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено та підписано 12.10.2022.

Суддя Н.О. Андрусик