ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2022 р. Справа№ 920/676/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Прокопович О.Є.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 07.09.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ЛАН"

на рішення Господарського суду Сумської області

від 26.10.2021 (повний текст складено 02.11.2021)

у справі №920/676/21 (суддя Данілова Т.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ЛАН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Суми-Стройінвест"

про стягнення 684010,62 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ЛАН" (далі - позивач, скаржник) звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Суми-Стройінвест" (далі - відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача 684010,62 грн

Рішенням Господарського суду Сумської області від 26.10.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ЛАН" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 26.10.2021 у справі №920/676/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 26.10.2021 у справі №920/676/21, обґрунтовуючи клопотання тим, що повний текст рішення складено 02.11.2021, а копія рішення отримана 08.11.2021.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не отримував від відповідача товар на сумму 684 010,62 грн., а надані відповідачем копії накладних містять недостовірні дані щодо відвантаження товару оскільки були підписані колишнім директором позивача, який у своїх поясненнях у справі №920/47/21 повідомив, що він вищезазначені видаткові наклдані не підписував та товар не отримував..

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ЛАН" на рішення Господарського суду Сумської області від 26.10.2021 у справі №920/676/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Яковлєва М.Л., Шаптали Є.Ю.

Від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява, до якої додано платіжне доручення №5412 від 03.12.2021 про сплату судового збору в розмірі 15392,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ЛАН" на рішення Господарського суду Сумської області від 26.10.2021 у справі №920/676/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/676/21.

Від Господарського суду Сумської області надійшли матеріали справи №920/676/21.

Суддя Шаптала Є.Ю. перебував у відпустці з 28.12.2021 по 14.01.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ЛАН" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Сумської області від 26.10.2021 у справі №920/676/21. Відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ЛАН" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Сумської області від 26.10.2021 у справі №920/676/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ЛАН" на рішення Господарського суду Сумської області від 26.10.2021 у справі №920/676/21. Призначено справу до розгляду на 02.03.2022.

17.02.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення ,а оскаржуване рішення без змін.

Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що відповідачем надано документи, які підтверджують про своєчасність виконання зобов`язання з поставки товару (видаткові накладні, податкові накладні, листування з позивачем).

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 призначено справу до розгляду на 08.06.2022.

06.06.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Суми-Стройінвест" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У зв`язку із перебуванням судді Яковлєва М.Л. 08.06.2020 у щорічній відпустці, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ЛАН" на рішення Господарського суду Сумської області від 26.10.2021 у справі № 920/676/21 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2022 призначено справу до розгляду на 13.07.2022.

22.06.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Суми-Стройінвест" про проведення судового засідання у режимі відео конференції - задоволено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2022 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ЛАН" на рішення Господарського суду Сумської області від 26.10.2021 у справі №920/676/21 на 10.08.2022.

У зв`язку із перебуванням суддів у відпустці, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ЛАН" на рішення Господарського суду Сумської області від 26.10.2021 у справі № 920/676/21 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 призначено справу до розгляду на 07.09.2022.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2022 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Суми-Стройінвест" про проведення судового засідання у режимі відео конференції задоволено.

Представник відповідача з`явився в судове засідання 07.09.2022 та надав свої пояснення щодо апеляційної скарги.

Позивач в судове засідання не з`явився, своїх представників не направив. Заяв та клопотань з цього приводу не надходило.

Законом України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи підлягає здійсненню у розумний строк з огляду на ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11, пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки позивач про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності позивача.

В судовому засіданні 07.09.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, відповідно до платіжних доручень від 31.05.2017 на суму 43500,00 грн, № 5692 від 31.08.2017 на суму 80004,60 грн, № 5824 від 13.09.2017 на суму 160000,00 грн, № 5973 від 27.09.2017 на суму 244006,02 грн, № 6318 від 01.11.2017 на суму 50000,00 грн, № 6427 від 15.11.2017 на суму 100000,00 грн, № 6636 від 01.12.2017 на суму 50000,00 грн позивач перерахував відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 727510,62 грн., з призначенням платежу: «оплата за будівельні матеріали».

Позивач наполягає, що відповідачем товар не поставлено.

У зв`язку з наявною дебіторською заборгованістю, ТОВ «Агрофірма Лан» листом від 04.07.2019 звернулось до ТОВ «Суми-Стройінвест» з вимогою повідомити про час та місце відвантаження/поставки на адресу позивача оплачених будівельних матеріалів та/або надати копії підтверджуючих виконання зобов`язання документів на загальну суму 727 510,62 грн.

У свою чергу листом № 71 від 15.08.2019 ТОВ «Суми-Стройінвест» було надіслано копії видаткових накладних на підтвердження передачі товарів на загальну суму 727 510,62 грн, а саме: № 2565 від 12.06.2017, № 4213 від 31.08.2017, № 4420 від 13.09.2017, № 4788 від 29.09.2017, № 5765 від 21.11.2017, № 5582 від 09.11.2017, № 6476 від 27.12.2017.

Як зазначає позивач, після звірки виявилось, що товар на загальну суму 684 010,62 грн підприємством не отримувався, в бухгалтерському обліку підприємства не обліковується, що підтверджується матеріалами інвентаризації розрахунків.

Видаткові накладні № 4213 від 31.08.2017, № 4420 від 13.09.2017, № 4788 від 29.09.2017, № 5765 від 21.11.2017, № 5582 від 09.11.2017, № 6476 від 27.12.2017 на загальну суму 684010,62 грн були підписані від імені агрофірми колишнім директором ТОВ «Агрофірма Лан» Чепуренком М.І.

У зв`язку з наявністю на копіях видаткових накладних підпису колишнього директора та відсутністю товару на підприємстві, учасники ТОВ «Агрофірма Лан» звернулися з позовною заявою до Чепуренка М.І. про відшкодування збитків у розмірі 684010,62 грн, заподіяних юридичній особі діями посадової особи.

Проте ОСОБА_1 у своїх поясненнях та в судовому засіданні у справі №920/47/21 повідомив, що вищезазначені видаткові накладні не підписував та зазначений у видаткових накладних товар особисто не отримував.

З метою проведення судової почеркознавчої експертизи в справі № 920/47/21 було подано клопотання про витребування оригіналів видаткових накладних у ТОВ «Суми-Стройінвест». Останнє повідомило про неможливість надання їх оригіналів.

Враховуючи неможливість проведення експертизи, на підставі заяви учасників ТОВ «Агрофірма Лан» позов у справі № 920/47/21 ухвалою суду від 19.04.2021 залишено без розгляду.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає що відповідач, надсилаючи копії видаткових накладних супровідним листом № 71 від 15.08.2019, надав недостовірні дані щодо виконання обов`язку з передачі товарів.

Відмволяючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що матеріали справи містять документи, які у їх сукупності підтверджують передачу відповідачем позивачу товарів загальною вартістю 684 010,62 грн.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ЛАН", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 ГК України).

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 ГК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 641 ЦК України).

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 180 ГК України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 ГК України).

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 ст. 205 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що між сторонами було укладено договори купівлі-продажу товарів у спрощений спосіб.

Отже позивач, укладаючи з відповідачем правочини у спрощений спосіб, мав на меті отримати товар будівельні матеріали, а відповідач - грошові кошти.

З наданих позивачем копій видаткових накладних № 4213 від 31.08.2017, № 4420 від 13.09.2017, № 4788 від 29.09.2017, № 5765 від 21.11.2017, № 5582 від 09.11.2017, № 6476 від 27.12.2017 вбачається, що в графі Отримав(ла) проставлений підпис з розшифровкою - прізвище директора "Чепуренко М.І." та відтиск печатки позивача.

При цьому відповідність відтиску печатки на видаткових накладних тій печатці, що перебуває у розпорядженні позивача, скаржником не заперечується.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що печатка відноситься до даних, які надають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. Як вбачається із матеріалів справи, позивач використовував печатку, якою здійснював підписання видаткових накладних, як в період коли було підписано накладні, так і надалі.

Отже, встановивши наявність відбитку печатки позивача на вищенаведених документах, колегія суддів зазначає, що позивач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на документах, що фіксують здійснення господарських операцій.

Також колегія суддів виходить з того, що скаржником не доведено фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само як і не надано суду доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що печатка позивача використовувалася проти його волі.

Як вбачається з матеріалів справи, після проведення документальної планової перевірки податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018 ТОВ «Суми-Стройінвест» працівниками ГУ ДФС у Сумській області, на підставі акту № 6 від 02.03.2021 про вилучення та знищення документів, протоколом № 5 від 02.03.2021 ТОВ «Суми-Стройінвест» зафіксовано факт вилучення та знищення документів за 2017 рік, строки зберігання яких закінчилися, в тому числі спірних видаткових накладних.

Суд зауважує, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україіні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704 (далі Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

На підставі п.6.6 зазначеного Положення строк зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності в архіві підприємства, установи визначається згідно з нормативно-правовим актом з питань визначення строків зберігання документів, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства.

Згідно з Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884 (далі Перелік), який є нормативно-правовим актом, призначеним для використання всіма організаціями при визначенні строків зберігання документів, їх відборі на постійне та тривале (понад 10 років) зберігання (далі - архівне зберігання) або для знищення, первинні бухгалтерські документи мають зберігатися 3 роки.

У відповідності до п.1.7. Переліку строки зберігання документів, визначені в цьому Переліку, є мінімальними, їх не можна скорочувати. Продовження в організаціях строків зберігання документів, передбачених цим Переліком, допускається у випадках, якщо ця потреба спричинена специфічними особливостями роботи конкретної організації.

При цьому, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених п.44.1 ст. 44, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до ст. 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Отже, відповідно до вимог Податкового кодексу України, період зберігання документів відраховується з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи поставки.

За таких обставин, безпідставним є посилання скаржника на те, що видаткові накладні могли бути знищені відповідачем у кінці грудня 2020 року або на початку 2021 року.

ТОВ «Суми-Стройінвест» є платником податку на прибуток, тому відповідно до пп. 49.18.3 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація на прибуток подається протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Аналіз наведених норм свідчить, що підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником податку на додану вартість при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (підрядником) на постачання послуг на користь другої сторони (замовника), може бути доказом правочину з огляду на те, що така поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17.

Таким чином, твердження скаржника про те, що податкові накладні складаються в односторонньому поряку, а отже не підтверджують волевиявлення іншої сторони договору, визнаються колегією суддів необгрунтованими.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, доводи позивача спростовуються його ж податковими деклараціями з податку на додану вартість за період з серпня по грудень 2017 року, в яких відображено операції з придбання будівельних матеріалів у відповідача.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином суд, зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, для реалізації зазначеного стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали справи, колегія суддів констатує, що матеріали справи містять документи, які у їх сукупності підтверджують передачу відповідачем позивачу товарів загальною вартістю 684010,62 грн., у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого висновку, що позивачем не надано належних доказів та не доведено факту, що товар не поставлявся і відповідно ним не приймався.

Не спростовано вищевикладеного і в апеляційній скарзі, у зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 684010,62 грн.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Сумської області від 26.10.2021 у справі №920/676/21 відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ЛАН" на рішення Господарського суду Сумської області від 26.10.2021 у справі №920/676/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за їх подання і розгляд покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ЛАН" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 26.10.2021 у справі №920/676/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №920/676/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 19.09.2022.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв