ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2022 р. Справа№ 910/17913/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

при розгляді апеляційної скарги Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи)

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 (повне рішення складено 03.02.2022)

у справі №910/17913/21 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери»

до Фермерського господарства «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича

про стягнення 67 500,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Адвокатське об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фермерського господарства «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича про стягнення 67 500,00 грн гонорару за договором №03-490 про надання правової (правничої) допомоги від 20.01.2021 та 2 270,00 грн судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №03-490 про надання правової (правничої) допомоги від 20.01.2021 в частині сплати гонорару за надані послуги згідно актів надання послуг №11 від 26.02.2021, №17 від 15.03.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/17913/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи спірне рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки відповідач у період з 04.02.2021 по 14.09.2021 проводив оплати, що підтверджується платіжними дорученнями №323 від 04.02.2021, №408 від 08.02.2022, №544 від 12.02.2022, №584 від 18.02.2021, №782 від 24.02.2021, №1675 від 06.04.2021, №2715 від 25.05.2021, №2793 від 26.05.2021, №2858 від 27.05.2021, №3030 від 08.06.2021, №3053 від 01.07.2021, №3119 від 15.07.2021, №3159 від 16.07.2021, №4615 від 14.09.2021. В свою чергу, позивачем не доведено суду, що оплата відповідачем заборгованості у період з 04.02.2021 по 14.09.2021 відбувалась не за тими договором та актами, за яким у даній справі заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись із ухваленим рішення місцевого господарського суду, Адвокатське об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/17913/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що місцевим господарським судом було проігноровано те, що відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження сплати гонорару за договором №03-490 про надання правової (правничої) допомоги від 20.01.2021 та актами надання послуг №11 та №17 на суму 67 500,00 грн. Платіжні доручення №323 від 04.02.2021, №408 від 08.02.2022, №544 від 12.02.2022, №584 від 18.02.2021, №782 від 24.02.2021, №1675 від 06.04.2021, №2715 від 25.05.2021, №2793 від 26.05.2021, №2858 від 27.05.2021, №3030 від 08.06.2021, №3053 від 01.07.2021, №3119 від 15.07.2021, №3159 від 16.07.2021, №4615 від 14.09.2021 подані відповідачем з порушенням строку, встановленого для подання відзиву на позов, який місцевий господарський суд залишив без розгляду.

Надані відповідачем копії платіжних доручень, на переконання апелянта, не засвідчені у встановленому законодавством порядку, а саме Банком. Крім того, місцевий господарський суд в порушення ст. 80 ГПК України прийняв платіжні доручення від відповідача із порушенням строків, встановлених на їх подання.

Позивач вважає, що надані відповідачем копії платіжних доручень не є належними та допустимими доказами на підтвердження виконання умов саме договору №03-490 про надання правової (правничої) допомоги від 20.01.2021, оскільки вони не містять посилань на договір, а тому позивач вправі самостійно визначити порядок зарахування коштів, зокрема шляхом віднесення їх на погашення заборгованості наявної у відповідача. Позивач також вважає, що суд неправомірно не надав належної оцінки акту звірки взаємних розрахунків станом на 30.04.2021.

Долучена відповідачем копія роздруківки рахунку на оплату №3 від 20.01.2021 не є належним та допустимим доказом, так як не відповідає ч. 5 ст. 91 ГПК України, при цьому місцевим господарським судом не було досліджено довідку про стан заборгованості №06-755 від 10.12.2021, надану позивачем.

Також апелянт зазначив про наявність між сторонами інших договорів про надання правової (правничої) допомоги та наявність інших актів надання послуг за спірним договором.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач повідомив суд апеляційної інстанції про попередню (орієнтовну) суду судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом апеляційної скарги у справі №910/17913/21 у розмірі 50 000,00 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2022 апеляційну скаргу у справі №910/17913/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий (суддя - доповідач) Коробенко Г.П., судді: Козир Т.П., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17913/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/17913/21 до надходження матеріалів справи №910/17913/21.

08.06.2022 матеріали справи №910/17913/21 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 апеляційну скаргу Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/17913/21 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/17913/21. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

25.07.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, за яким відповідач просить суд апеляційної інстанції залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/17913/21, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

28.07.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

28.07.2022 від позивача на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Верховного Суду від 25.07.2022 у справі №903/868/21.

02.08.2022 від позивача на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Верховного Суду від 28.07.2022 у справі №903/781/21.

Згідно ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши вимоги та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, відповіді на відзив, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

20.01.2021 між Фермерським господарством «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» (Адвокатське об`єднання) укладений договір про надання правової (правничої) допомоги №03-490 (далі - Договір), відповідно до умов якого Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості правової (правничої) допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси Клієнта, надавати інші види правової (правничої) допомоги в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю сторін, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та всі фактично понесені Адвокатським об`єднанням витрати у зв`язку з виконанням даного договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2 Договору Адвокатське об`єднання за цим Договором бере на себе зобов`язання надати необхідну правову допомогу Клієнту, а саме:

a) досудове врегулювання спору з ТОВ «Ніра»;

b) здійснити представництво, захищати права і законні інтереси Клієнта та надавати інші види правової (правничої) допомоги Клієнту у суді, будь-якої інстанції, у справі №903/13/21, № 903/12/21 (за позовом ТОВ «Ніра» до Фермерського господарства «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича про стягнення заборгованості);

c) здійснити представництво та надавати інші види правової (правничої) допомоги Клієнту у правовідносинах останнього з ТОВ «Ніра», які через свою наявність можуть прямо чи опосередковано вплинути на відсутність/зменшення розміру заборгованості Клієнта перед ТОВ «Ніра», яка є предметом судового розгляду у справі № 903/13/21, № 903/12/21.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що гонорар є формою винагороди Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги клієнту.

Згідно п. 4.4. договору за надану в межах цього договору правову допомогу клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у наступному розмірі:

a) 5000,00 (п`ять тисяч) грн за підготовку однієї вимоги та заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог про відшкодування збитків або здійснених оплат по іншим правовідносинам;

b) 2000,00 (дві тисячі) гривень за підготовку довідок;

c) 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) грн за одну годину роботи адвоката в судовому процесі, що сплачується клієнтом протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту підписання акту наданих послуг (правової допомоги) та буде покладений на сторони згідно ст.129 ГПК України;

d) 20% (двадцять відсотків) від розміру суми на яку судом буде зменшено, заявлену ТОВ «Ніра» до стягнення, суму заборгованості Клієнту у справі № 903/13/21, № 903/12/21. Ця частина гонорару сплачується клієнтом протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту набрання судовим рішенням у справі №903/13/21 законної сили;

e) клієнт сплачує аванс в сумі 30000,00 грн протягом п`яти днів з моменту підписання договору.

Згідно п. 4.6 Договору на підтвердження факту наданні Адвокатським об`єднанням Клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору Адвокатським об`єднанням складається Акт наданих послуг (правової допомоги) і направляється або вручається під розписку Клієнту.

Клієнт оплачує гонорар не пізніше 3 робочих днів після підписання акта наданих послуг (правової допомоги) у випадку якщо оплата здійснюється після підписання акта наданих послуг (п. 4.11 Договору).

Відповідно до п.п. 2.2.3. п. 2.2 договору Клієнт зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплатити Адвокатському об`єднанню обумовлений сторонами гонорар.

Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до « 31» грудня 2022 року включно або до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за даним Договором (п. 7.1 Договору).

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором в частині оплати вартості наданих позивачем послуг за актами надання послуг №11 від 26.02.2021 та №17 від 15.03.2021 на загальну суму 67 500,00 грн у зв`язку із чим виник даний спір.

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами Договору сторони погодили, що надані послуги згідно із актом наданих послуг (правової допомоги) сплачуються відповідачем протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту підписання акту (п. 4.4 Договору).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем було надано платіжні доручення №323 від 04.02.2021 на суму 5 000,00 грн, №408 від 08.02.2022 на суму 5 000,00 грн, №544 від 12.02.2022 на суму 5 000,00 грн, №584 від 18.02.2021 на суму 5 000,00 грн, №782 від 24.02.2021 на суму 5 000,00 грн, №1675 від 06.04.2021 на суму 5 000,00 грн, №2715 від 25.05.2021 на суму 5 000,00 грн, №2793 від 26.05.2021 на суму 5 000,00 грн, №2858 від 27.05.2021 на суму 5 000,00 грн, №3030 від 08.06.2021 на суму 5 000,00 грн, №3053 від 01.07.2021 на суму 5 000,00 грн, №3119 від 15.07.2021 на суму 5 000,00 грн, №3159 від 16.07.2021 на суму 5 000,00 грн, №4615 від 14.09.2021 на суму 5 000,00 грн на підтвердження сплати заборгованості у спірних правовідносинах.

Судом встановлено, що позовні вимоги у цій справі заявлені на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги №03-490 від 20.01.2021 та на підставі актів надання послуг №11 від 26.02.2021 на суму 30000,00 грн, та №17 від 15.03.2021 на суму 37500,00 грн.

У платіжних дорученнях: №323 від 04.02.2021, №408 від 08.02.2022, №544 від 12.02.2022, №584 від 18.02.2021, №782 від 24.02.2021, №1675 від 06.04.2021 зазначено призначення платежу: «оплата гонорару зг.рах №3 від 20.01.2021».

Платіжні доручення: №2715 від 25.05.2021, №2793 від 26.05.2021, №2858 від 27.05.2021, №3030 від 08.06.2021, №3053 від 01.07.2021, №3119 від 15.07.2021, №3159 від 16.07.2021, №4615 від 14.09.2021 містять призначення платежу: «оплата гонорару зг. акту №17 від 15.03.2021».

Відповідачем також надано суду копію рахунку на оплату №3 від 20.01.2021 на суму 30 000,00 грн, який містить посилання на Договір №03-490 від 20.01.2021, а перелік та вартість послуг у рахунку на оплату №3 від 20.01.2021 повністю відповідає переліку та вартості послуг визначено у акті надання послуг №11 від 26.02.2021.

Відповідно до п. 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно п. 1.35 ст. 1 вказаного Закону розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з п. 3.8. вказаної Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті реквізит: «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення: «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Отже, право визначати призначення платежу в платіжних документах та повноту інформації згідно вказаних норм належить виключно платнику (у даному випадку відповідачу).

У випадку, коли в графі платіжного доручення «призначення платежу» відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Можливість застосування положень статті 534 ЦК України безпосередньо залежить від змісту реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу застосовуватися не може.

Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст. 534 ЦК України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отримано без реквізиту «Призначення платежу» чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №911/2630/18, від 18.04.2018 у справі № 904/12527/16.

Обгрунтовуючи наявність заборгованості відповідача та наявність між сторонами аналогічних договорів про надання правової допомоги, позивач надав суду першої інстанції Договори про надання правової (правничої) допомоги №03-268 від 04.03.2020, №03-192 від 22.08.2019, №03/543 від 26.03.2021, та підписаний між сторонами акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.04.2021, а також складені за договором №03-490 акти надання послуг №25 від 27.04.2021, №26 від 28.04.2021 та №44 від 06.07.2021.

21.12.2020 Верховний Суд при розгляді справи №916/499/20 досліджував питання щодо використання акту звірки взаєморозрахунків, як доказу господарської операції.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій.

Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 24.10.2018 у справі №905/3062/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

З акта звірки взаємних розрахунків станом на 30.04.2021 вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 658 762,44 грн, проте вказаний акт не містить посилань на первинні документи, такі як договір, акт наданих послуг, платіжне доручення, а тому вказаний акт звірки не може бути доказом на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем в межах даної справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції надані відповідачем платіжні доручення свідчать про сплату гонорару відповідачем позивачу в межах спірного договору.

Доводи апелянта про те, що вказані платіжні доручення не засвідчені у встановленому законодавством порядку, тобто Банком, судом до уваги не приймаються, оскільки відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Верховний Суд у своїй постанові від 25.07.2022 у справі №903/868/21 вказав, що паперові копії платіжних доручень як електронного доказу (з відмітками банку про виконання платежу) міг завірити своїм підписом та печаткою як сам банк, так і відповідач.

Тобто надані відповідачем копії платіжних доручень засвідчені у встановленому законодавством порядку.

Надані відповідачем платіжні доручення були залученні судом першої інстанції до матеріалів справи протокольною ухвалою від 27.01.2022, при цьому судом першої інстанції приймаючи вказані докази не визнав зазначені підстави неповажними та не встановив наявність підстав для відмови у прийнятті таких доказів відповідно до ч.8 ст.80 ГПК України.

Європейський суд з прав людини зазначав, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії» - Perez de Rada Cavanilles v. Spain, заява №28090/95).

На переконання апеляційного господарського суду скасування судового рішення з підстави відсутності рішення про встановлення додаткового строку на подання доказів свідчило б про надмірний формалізм.

Доводи апелянта про те, що копія роздруківки рахунку на оплату №3 від 20.01.2021 не є належним та допустимим доказом, так як не відповідає ч. 5 ст. 91 ГПК України, апеляційним господарським судом до уваги не приймається, оскільки позивач не спростовує наявності такого рахунку.

Щодо довідки позивача про стан заборгованості №06-755 від 10.12.2021, то вказаний доказ є одностороннім документом, який документально не підтверджено, як-то виписки з банку про рух коштів позивача за відповідний період, а тому він не заслуговує на увагу.

Так само не заслуговують на увагу посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 25.07.2022 у справі №903/868/21, від 28.07.2022 у справі №903/781/21, оскільки у даній справі відповідачем оплачено заборгованість у повному обсязі, тоді як у справі №903/781/21 відповідач не сплатив за надані послуги, а у справі №903/868/21 Верховний Суд вирішував питання: чи є гонорар, у тому числі гонорар успіху, ціною договору про надання правничої допомоги; чи може бути заборгованість перед адвокатським об`єднанням погашена шляхом сплати коштів на рахунок фізичної особи - підприємця; чи повинні копії платіжних доручень, які надаються суду як докази, бути засвідчені банком; чи є порушенням приписів ч.11 ст.39 ГПК України вирішення судом заяви про відвід шляхом ухвалення постанови, у описовій частині якої зазначено про залишення цієї заяви без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/17913/21 прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/17913/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Адвокатське об`єднання «Гапоненко Роман і партнери».

Матеріали справи №910/17913/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано після виходу головуючого судді (судді-доповідача) Коробенко Г.П. з лікарняного.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук