ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2022 Справа № 914/2533/20

Колегія суддів Господарського суду Львівської області у складі: головуючого судді Долінської О.З., судді Юркевича М.В., судді Запотічняк О.Д., за участю секретаря судового засідання Муравець О.М.,

розглянувши матеріали справи за позовом

позивача-1: Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, м. Вашингтон

позивача-2: Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, м. Львів

до відповідача-1: Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Яблуко Лтд, м. Львів

до відповідача-3: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Кабінет Міністрів України, м. Київ

третьої особи -2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Міністерство культури України, м. Київ

третьої особи -3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Львівська обласна державна адміністрація, м. Львів

третьої особи -1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, м. Львів

про: визнання незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 264 від 22.03.2004 р. та свідоцтва про право власності від 22.03.2004р., виданого на підставі розпорядження № 264 Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради; ухвал Львівської міської ради: - № 3235 від 09.02.2006 Про затвердження ТзОВ Яблуко Лтд проекту відведення земельної ділянки на вул. Базарній, 11 у м. Львові; - № 115 від 13.07.2006 Про внесення змін до ухвали міської ради від 09.02.2006р. № 3235; № 1313 від 01.12.2016 Про продовження ТзОВ Яблуко Лтд терміну оренди земельної ділянки на вул. Базарній, 11; про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 10.04.2017р., кадастровий № :01:001:0028 та застосування наслідків його недійсності (застосування реституції); скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, кадастровий №:01:001:0028; скасування записів про проведену державну реєстрацію прав оренди земельної ділянки, кадастровий № :01:001:0028; скасування реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна приміщення, за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 та запис про проведену реєстрацію, реєстраційний номер № 4510887

Представники сторін:

від позивача-1: Шейхет М.Г. згідно повноважень, які містяться в матеріалах справи

від позивача-2: Шейхет М.Г. згідно повноважень, які містяться в матеріалах справи

від відповідача-1: Коржевич У.Ф. представник згідно повноважень, які містяться в матеріалах справи

від відповідача-2: не з`явився

від відповідача-3: не з`явився

від третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Барнич Т.В. - представник згідно повноважень, які містяться в матеріалах справи

від третьої особи -2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: не з`явився

від третьої особи -3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: не з`явився

від третьої особи -1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Паращич В.П. представник згідно повноважень, які містяться в матеріалах справи

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява позивача-1 Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, позивача-2 Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, до відповідача-1: Львівської міської ради, до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Яблуко Лтд, до відповідача-3: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Кабінет Міністрів України, третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Міністерство культури України, третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Львівська обласна державна адміністрація, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської рад про визнання незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 264 та свідоцтва про право власності від 22.03.2004р., виданого на підставі розпорядження № 264 Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради; ухвал Львівської міської ради: - № 3235 від 09.02.2006 Про затвердження ТзОВ Яблуко Лтд проекту відведення земельної ділянки на вул. Базарній, 11 у м. Львові; № 115 від 13.07.2006 Про внесення змін до ухвали міської ради від 09.02.2006р. № 3235; - № 1313 від 01.12.2016 Про продовження ТзОВ Яблуко Лтд терміну оренди земельної ділянки на вул. Базарній, 11; про визнання недійсним договору оренди землі від 10.04.2017р., кадастровий № :01:001:0028 та застосування наслідків його недійсності (застосування реституції); скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, кадастровий №:01:001:0028; скасування записів про проведену державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, кадастровий № :01:001:0028.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2020 р., позовну заяву передано для розгляду судді Долінській О.З.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.10.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 04.11.2020 р. Судом постановлено клопотання позивача-1, позивача-2 про витребування доказів задоволити. Витребувати у Львівської міської ради (79003, м. Львів, пл. Ринок,1) належним чином завірені копії спірних ухвал, а саме: ухвали Львівської міської ради № 3235 від 09.02.2006 Про затвердження ТзОВ Яблуко Лтд проекту відведення земельної ділянки на вул. Базарній, 11 у м. Львові;№ 115 від 13.07.2006 Про внесення змін до ухвали міської ради від 09.02.2006р. № 3235; № 1313 від 01.12.2016 Про продовження ТзОВ Яблуко Лтд терміну оренди земельної ділянки на вул. Базарній, 11; договору оренди землі від 10.04.2017 р. зі змінами та доповненнями. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю Яблуко Лтд (79007, м. Львів, вул. Шпитальна, буд. 9) належним чином завірені копії спірних ухвал, договору оренди зі змінами та доповненнями. Витребувати у Львівському міському відділі Держгеокадастру (м. Львів, вул. Донецька, 3) належним чином завірену копію проекту землеустрою. Витребувати у Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради (79058, м. Львів, вул. Липинського, 11) розпорядження № 264 Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, видане на його підставі свідоцтво про право власності від 22.03.2004 р. та документи, які були підставою для прийняття розпорядження та видачі свідоцтва. Також судом постановлено залучити до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Кабінет Міністрів України; в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Міністерство культури України; в якості третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Львівську обласну державну адміністрацію; в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради.

20.10.2020 р. третьою особою -1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів подано на адресу суду письмові пояснення щодо позову з додатками за вх. № 30214/20, відповідно до яких третя особа -1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, які викладені у поданих письмових поясненнях.

22.10.2020 р. позивачем-1 та позивачем-2 подано на адресу суду клопотання з додатками про долучення до матеріалів справи документів за вх. № 30670/20.

22.10.2020 р. третьою особою -3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів подано на адресу суду письмові пояснення щодо заявленого позову з додатками за вх. № 30691/20. У вказаних письмових поясненнях третя особа -3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів, просить суд ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства, врахувавши подану інформацію.

28.10.2020 р. відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву з додатками за вх. № 31083/20, відповідно до якого відповідач-1 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог Об`єднання комітетів для Євреїв колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського об`єднання комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу до Львівської міської ради за безпідставністю вимог з підстав, викладених у поданому відзиві.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.11.2020 р. підготовче засідання у справі відкладено на 25.11.2020 р.

18.11.2020 р. представником відповідача-3, на виконання вимог ухвал суду від 05.10.2020 р. та від 04.11.2020 р., подано на адресу суду копії розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2004 № 264, свідоцтва про право власності від 22.03.2004 та документів, які були підставою для їх прийняття за вх. № 33259/20.

23.11.2020 р. представником відповідача-1 подано на адресу суду клопотання (вх. № 33598/20) про долучення до матеріалів справи наступних документів, а саме: копії ухвали Львівської міської ради від 09.02.2006 № 3235 та копії ухвали Львівської міської ради від 13.07.2006 № 115.

23.11.2020 р. представником відповідача-1 подано на адресу суду заяву про застосування строку позовної давності за вх. № 33600/20, відповідно до якої відповідач-1 просить суд застосувати у справі № 914/2533/20 строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Крім того, 23.11.2020 р. представником відповідача-1 подано заяву про зупинення провадження у справі № 914/2533/20 з додатками за вх. № 3025/20.

25.11.2020 р. позивачем-1, позивачем-2 подано на адресу суду заперечення з додатками за вх. № 33816/20 на заяву відповідача-1 про застосування строків позовної давності.

25.11.2020 р. позивачем-1, позивачем-2 подано на адресу суду заперечення з додатками за вх. № 33813/20 на заяву відповідача-1 про зупинення провадження у справі № 914/2533/20.

25.11.2020 р. представником відповідача-1 подано на адресу суду клопотання про долучення доказів за вх. № 33839/20, в якому відповідач-1 просив суд долучити до матеріалів справи докази направлення Львівською міською радою учасникам справи копій заяви про застосування строку позовної давності, клопотання про долучення доказів (ухвал ЛМР) та заяви про зупинення провадження у справі. А також просив суд долучити до матеріалів справи копію листа Міністерства культури та інформаційної політики України від 12.11.2020 р. № 13830/6.11.5.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.11.2020 р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 914/2533/20 на тридцять днів з ініціативи суду. Підготовче засідання у справі відкладено на 07.12.2020 р.

01.12.2020 р. третьою особою-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів подано на адресу суду письмові пояснення на позов з додатками за вх. № 34479/20, відповідно до яких, прсить суд позовні вимоги задоволити повністю з підстав, які викладені у вказаних письмових поясненнях.

04.12.2020 р. позивачем -1 та позивачем-2 подано на електронну адресу суду клопотання за вх. № 34917/20 про долучення до матеріалів справи доказів направлення іншим учасникам справи копії заперечень Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу від 24.11.2020 р. вих. № 579-20, від 24.11.2020 вих. № 580-20 на заяви Львівської міської ради про зупинення провадження у справі та застосування строків позовної давності.

Крім того, 07.12.2020 р. представником позивача-1 подано на електронну адресу суду клопотання за вх. № 35012/20, на виконання вимог ухвал суду від 04.11.2020 р., про долучення до матеріалів справи свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи -Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, апостилю та довіреності від 03.12.2018 р., тобто документів, які підтверджують повноваження Шейхет Мейлаха на підпис позовної заяви за вих. № 442-20 від 25.09.2020 р. від позивача-1.

07.12.2020 р. представником відповідача -1 долучено до матеріалів справи за вх. № 35022/20 докази скерування учасникам справи клопотання про долучення доказів з додатком на 2 арк.-лист Міністерства культури та інформаційної політики від 12.11.2020 р. № 13830/6.11.5.

07.12.2020 р. представником позивача -1 та позивачем-2 подано на електронну адресу суду клопотання про витребування доказів з додатками за вх. № 35032/20.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.12.2020 р. підготовче засідання у даній справі відкладено на 13.01.2021 р.

30.12.2020 р. представником відповідача-1 подано на адресу суду письмові пояснення з додатками за вх. № 37135/20.

11.01.2021 р. представником відповідача-2, на виконання вимог ухвал Господарського суду Львівської області у даній справі, долучено до матеріалів справи за вх. № 365/21 копію договору оренди землі від 10.04.2017 р. з додатками, в т.ч. копію ухвали Львівської міської ради № 1313 від 01.12.2016 р.

13.01.2021 р. представником відповідача-2 подано на адресу суду відзив з додатками за вх. № 615/21, відповідно до якого, відповідач-2 просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог позивача-1, позивача-2 та відмовити у задоволенні позову позивача-1 та позивача-2 повністю, зокрема, але не виключно з підстав пропуску строку позовної давності. Також у поданому відзиві, відповідач-2 просить суд стягнути з позивача-1 та позивача-2 понесені відповідачем-2 судові витрати.

Протокольною ухвалою суду від 03.02.2021 р. судом поновлено строк відповідачу-2 ТзОВ "Яблуко Лтд" на подання відзиву у даній справі та долучено поданий відзив відповідача-2 за вх. № 615/21 13.01.2021 р. до матеріалів справи.

Представником відповідача-2 подано на адресу суду заяву про відвід судді Долінської О.З. за вх. № 616/21.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.01.2021 р. судом вирішено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Яблуко Лтд про відвід судді Долінської О.З. за вх. № 616/21 від розгляду справи №914/2533/20 визнати необґрунтованою. Судом постановлено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Яблуко Лтд про відвід судді Долінської О.З. від розгляду справи № 914/2533/20 та матеріали справи № 914/2533/20 передати для визначення судді в порядку, встановленому частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2021 р., у зв`язку з передачею матеріалів справи 914/2533/20 для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, головуючим суддею щодо розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Яблуко Лтд про відвід судді Долінської О.З. за вх. № 616/21 від 13.01.2021 р. було визначено суддю Ділай У.І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.01.2021 р. (суддя Ділай У.І.), суд відмовив в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Яблуко Лтд про відвід судді Долінської О.З.

Матеріали справи № 914/2533/20 передано судді Долінській О.З. для подальшого розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.01.2021 р. підготовче засідання у даній справі призначено на 03.02.2021 р.

Розгляд справи відкладався з підстав, які викладені в ухвалі Господарського суду Львівської області від 03.02.2021 р. Підготовче засідання у даній справі відкладено на 24.02.2021 р.

24.02.2021 р. представником відповідача-1 подано на адресу суду письмові пояснення за вх. № 4341/21, в яких відповідач-1 додатково обґрунтовує подану заяву про зупинення провадження у справі № 914/2533/20 з доказами направлення вказаних письмових пояснень на адресу учасників справи за вх. № 4403/21.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.02.2021 р., судом постановлено відмовити у задоволенні заяви відповідача-1: Львівської міської ради за вх. № 3025/20 від 23.11.2020 р. про зупинення провадження у справі № 914/2533/20. Також судом постановлено клопотання позивача-1, позивача-2 про витребування доказів за вх. № 35032/20 від 07.12.2020 р. задоволити частково. Витребувати у Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради та у Товариства з обмеженою відповідальністю Яблуко Лтд Розпорядження Шевченківської районної адміністрації № 1751 від 27.12.2001 р. та усі документи, що стали підставою для його прийняття (копії для долучення до матеріалів справи, оригінали для огляду в судовому засіданні). В задоволенні решта вимог клопотання за вх. № 35032/20 від 07.12.2020 р. судом відмовлено. Підготовче засідання у даній справі відкладено на 22.03.2021 р. Крім того, ухвалою суду від 24.02.2021 р. судом витребувано у відділі у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (м. Львів, вул. Донецька, 3) належним чином завірену копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою по вул. Базарна, 11 у м. Львові Товариству з обмеженою відповідальністю Яблуко Лтд.

01.03.2021 р. представником відповідача-2- ТзОВ Яблуко Лтд подано на адресу суду заяву про відвід судді Долінської О.З. за вх. № 4795/21.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.03.2021 р. судом постановлено визнати заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Яблуко Лтд про відвід судді Долінської О.З. за вх. № 4795/21 від 01.03.2021 р. від розгляду справи №914/2533/20 необґрунтованою; передати справу № 914/2533/20 для вирішення питання про відвід судді Долінської О.З. у даній справі, в порядку, встановленому частиною першою статті 32 ГПК України.

На підставі витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2021 р., у зв`язку з передачею матеріалів справи 914/2533/20 для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, головуючим суддею щодо розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Яблуко Лтд про відвід судді Долінської О.З. за вх. № 4795/21 від 01.03.2021 р., було визначено суддю Стороженко О.Ф.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.03.2021 р. (суддя Стороженко О.Ф.), судом відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Яблуко Лтд про відвід судді, який розглядає справу №914/2533/20.

Матеріали справи № 914/2533/20 передано судді Долінській О.З. для подальшого розгляду справи.

22.03.2021 р. представником відповідача-3 подано на адресу суду клопотання з додатками за вх. № 6882/21 про долучення до матеріалів справи копії Розпорядження Шевченківської районної адміністрації № 1751 від 27.12.2001 р. та документів, які стали підставою для його прийняття, на виконання вимог ухвали суду від 24.02.2021 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.03.2021 р. підготовче засідання у даній справі відкладено на 12.04.2021 р.

05.04.2021 р. представником відповідача-2 подано на адресу суду клопотання за вх. № 8009/21 про призначення колегіального розгляду справи № 914/2533/20.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.04.2021 р., беручи до уваги складність справи № 914/2533/20, обсяг та характер доказів, що потребує додаткового дослідження та оцінки доказів, значний суспільний інтерес справи, враховуючи закінчення строку підготовчого провадження, з метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, а також ефективного захисту прав і законних інтересів сторін, суд вважав за необхідне задоволити клопотання представника відповідача-2 за вх. № 8009/21 від 05.04.2021 р. та постановлено призначити колегіальний розгляд справи № 914/2533/20 у складі трьох суддів.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 13.04.2021 року, для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Долінська О.З., судді Гоменюк З.П., Запотічняк О.Д.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.04.2021 року прийнято справу №914/2533/20 до розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя - Долінська О.З., судді Гоменюк З.П., Запотічняк О.Д. та призначено розгляд справи на 19.05.2021 р.

19.05.2021 р. від представника позивача-1 та позивача-2 Шейхет М.Г. на адресу суду поступила заява про відвід судді Запотічняк О.Д. за вх. № 11757/21 (за вих. № 281-21).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.05.2021 р. судом постановлено відмовити у задоволенні заяви представника позивача-1 та позивача-2 Шейхет М.Г. про відвід судді Запотічняк О.Д. (за вх. № 11757/21 від 19.05.2021 р.) у справі № 914/2533/20. Підготовче засідання у даній справі відкладено на 02.06.2021 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.06.2021 р. продовжено строк підготовчого провадження за ініціативою суду, згідно ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України у справі № 914/2533/20 з 15.06.2021 року на тридцять днів. Розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 30.06.2021 р.

03.06.2021 р. від Відділу Держгеокадастру у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, на виконання вимог ухвал суду від 05.10.2020 р., 04.11.2020 р., 25.11.2020 р., 07.12.2020 р., 03.02.2021 р., 24.02.2021 р., 14.04.2021 р. та від 19.05.2021 р., на адресу Господарського суду Львівської області надійшли матеріали відведення земельної ділянки ТзОВ Яблуко Лтд для обслуговування магазину на вул. Базарна, 11 у м. Львові за вх. № 13101/21.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.06.2021 р. підготовче засідання у даній справі відкладено на 20.07.2021 р.

У зв`язку з перебуванням судді Гоменюк З.П. у щорічній основній відпустці, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 20.07.2021 року визначено наступний склад колегії суддів у справі № 914/2533/20: Долінська О.З.- головуючий суддя, судді: Юркевич М.В. та Запотічняк О.Д.

Відповідно до ч.14 ст.33 ГПК України, у разі зміни складу колегії на стадії підготовчого провадження, розгляд справи починається з початку, за винятком випадків передбачених цим кодексом.

Враховуючи, що зміна складу колегії відбулася на стадії підготовчого провадження, розгляд справи №914/2533/20 починається з початку.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.07.2021 р., судом постановлено розгляд справи здійснювати в подальшому у складі колегії суддів: головуючий суддя - Долінська О.З., судді: Юркевич М.В., Запотічняк О.Д.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.07.2021 р. підготовче засідання у даній справі призначено на 15.09.2021 р.

15.09.2021 р. представник позивача-1 та позивача-2 подали заяву щодо уточнення позовних вимог за вх. № 21460/21.

Крім того, 15.09.2021 р. представник позивача-1 та позивача-2 подали клопотання про витребування додаткових доказів за вх. № 21461/21.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.09.2021 р., судом постановлено прийняти заяву позивача-1 та позивача-2 про уточнення позовних вимог за вх. № 21460/21 від 15.09.2021 р. до розгляду. Судом відмовлено позивачу-1 та позивачу-2 в задоволенні клопотання про витребування додаткових доказів за вх. № 21461/21 від 15.09.2021 р.

Крім того, ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.09.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/2533/20 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 13.10.2021 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.10.2021 р. розгляд справи по суті призначено на 08.11.2021 р.

22.10.2021 р. позивачем-2 подано на електронну адресу суду заяву про застосування правових висновків Великої палати Верховного Суду з додатками за вх. № 24910/21.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.11.2021 р. розгляд справи по суті призначено на 24.11.2021 р.

08.11.2021 р. позивачем-1, позивачем-2 подано на адресу суду заяву з додатками про долучення додаткових доказів до матеріалів справи за вх. № 26166/21.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.11.2021 р. судом постановлено у задоволенні заяви позивача-1, позивача-2 про поновлення строку для подання додаткових доказів та долучення додаткових доказів за вх. № 26166/21 від 08.11.2021 р. відмовити із підстав, викладених в даній ухвалі. Судове засідання з розгляду справи по суті відкладено на 08.12.2021 р.

Позивачем-2 подано на електронну адресу суду заяву про відвід судді Запотічняк О.Д. в порядку ст.ст. 35,46 ГПК України за вх. № 29577/21.

Також позивачем-2 подано на електронну адресу суду заяву про відвід судді Юркевича М.В. в порядку ст.ст. 35,46 ГПК України за вх. № 29579/21.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.12.2021 р., судом постановлено відмовити у задоволені заяви за вх. № 29577/21від 08.12.2021 р. Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу про відвід судді Запотічняк О.Д. в порядку ст.ст. 35,46 ГПК України та відмовити у задоволені заяви за вх. № 29579/21 від 08.12.2021 Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу про відвід судді Юркевича М.В. в порядку ст.ст. 35,46 ГПК України із наведених в ухвалі підстав.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.12.2021 р. розгляд справи по суті призначено на 21.12.2021 р.

17.12.2021 р. від представника позивача-2 Шейхет М.Г. на адресу суду поступила заява за вх. № 30491/21 про відвід судді Запотічняк О.Д. та судді Юркевича М.В. в порядку ст.ст. 35,46 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.12.2021 р., судом вирішено відмовити у задоволені заяви Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу за вх. № 30491/21від 17.12.2021 р. про відвід судді Запотічняк О.Д., судді Юркевича М.В. в порядку ст.ст. 35,46 ГПК України із підстав, викладених в ухвалі.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.12.2021 р. розгляд справи по суті призначено на 12.01.2022 р.

12.01.2022 р. позивачем-1, позивачем-2 подано на електронну адресу суду заяву про долучення до матеріалів справи додаткових доказів за вх. № 706/22.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.01.2022 р. постановлено заяву позивачів про долучення додаткових доказів за вх. № 706/22 від 12.01.2022 р. залишити без розгляду.

12.01.2022 р. в судовому засіданні представником позивача-2 Шейхет М.Г. оголошено заяву про відвід судді Запотічняк О.Д. та судді Юркевича М.В. в порядку ст.ст. 35,46 ГПК України. Вказана заява представника позивача-2 Шейхет М.Г. зареєстрована відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації Господарського суду Львівської області за вх. № 749/22 від 12.01.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.01.2022 р., вирішено відмовити у задоволені заяви Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу від 12.01.2022 року про відвід судді Запотічняк О.Д. та судді Юркевича М.В. в порядку ст.ст. 35,46 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.01.2022 р. розгляд справи по суті призначено на 21.01.2022 р.

21.01.2022 р. представником позивача-1, позивача-2 Шейхет М.Г. подано на адресу суду заяву про забезпечення позову за вх. № 218/22.

Крім того, 21.01.2022 р. представником позивачем-1, позивачем-2 Шейхет М.Г. подано на електронну адресу суду аналогічну заяву про забезпечення позову за вх. № 218/22.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Юркевича М.В. та судді Запотічняк О.Д., на підставі розпорядження керівника апарату щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 914/2533/20 від 24.01.2022 р. № 14, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 24.01.2022 року визначено наступний склад колегії суддів для розгляду заяви представника позивача-1 та позивача-2 Шейхет М.Г. про забезпечення позову за вх. № 218/22 від 21.01.2022 р.: головуючий суддя - Долінська О.З., суддя Мороз Н.В., суддя Іванчук С.В.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.01.2022 р. (головуючий суддя - Долінська О.З., суддя Мороз Н.В., суддя Іванчук С.В.) судом постановлено заяву представника позивача-1 та позивача-2 Шейхет М.Г. про забезпечення позову за вх. № 218/22 від 21.01.2022 р. у справі № 914/2533/20 повернути заявнику.

Правове регулювання відносин, пов`язаних із функціонуванням автоматизованої системи документообігу суду здійснюється Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України 26.11.2010 № 30.

На виконання Положення про автоматизовану систему документообігу суду, з метою врегулювання порядку функціонування автоматизованої системи документообігу, Зборами суддів Господарського суду Львівської області 07.08.2020 р. затверджено Засади використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Львівської області у новій редакції (надалі Засади).

Дані Засади враховують вимоги Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. № 30 (у редакції рішення Ради суддів України від 02.04.2015 року № 25) (далі - Положення), Законів України «Про судоустрій і статус суддів» та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (із внесеними змінами і доповненнями), Господарського процесуального кодексу України.

Особливості автоматизованого розподілу справ та заяв у Господарському суді Львівської області викладено у розділі ІІІ вищевказаних Засад.

Частиною 2 статті 8 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

Отже, судді не мають жодного відношення до формування складу суду та розподілу справи, що підтверджується Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України 26.11.2010 № 30 та керуються протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до п. 13 ст. 32 ГПК України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута тим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відтак, вказаною нормою ГПК України встановлено принцип незмінності складу суду.

Пунктом 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України 26.11.2010 № 30 передбачено, що відповідно до визначеного процесуальним законодавством принципу незмінності складу суду, розгляд справи, як правило, проводиться визначеною автоматизованою системою колегією суддів. Тимчасова відсутність судді-члена колегії, як правило, не може бути підставою для зміни складу колегії суддів.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 8 Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Львівської області (затверджені зборами суддів Господарського суду Львівської області від 07.08.2020), у разі відсутності раніше визначеного у справі судді у випадку надходження судових справ (заяв, клопотань, скарг), передбачених ст.ст. 110-112, 136-146 (забезпечення позову), 243, 244, 245, 328, 329, 330, 331, 333, 334, 335, 336, 339 ГПК України та п. 19.4 Перехідних положень, такі справи та матеріали, з метою недопущення порушення строків розгляду, підлягають автоматизованому розподілу між суддями на підставі розпорядження керівника апарату суду. У випадку наступного надходження будь-якої іншої заяви по основній справі, такі будуть передаватись цьому ж судді, в якого триває розгляд заяви (до внесення в АСДС повного тексту судового рішення, яким закінчено розгляд справи), в іншому випадку та ж заява передається судді, який розглядав основну справу, а за його відсутності така заява розподіляється між всіма суддями на загальних підставах.

Відтак, автоматизований розподіл членів колегії суддів для розгляду заяви представника позивача-1, позивача-2 Шейхет М.Г. про забезпечення позову за вх. № 218/22 від 21.01.2022 р. у справі № 914/2533/20 між суддями здійснено автоматизованою системою документообігу суду з дотриманням вимог всіх вищенаведених нормативно-правових актів, про що свідчить протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2022 р., який наявний в матеріалах справи.

21.01.2022 р. судове засідання з розгляду справи № 914/2533/20 по суті не відбулось, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Юркевича М.В. та судді Запотічняк О.Д.

У зв`язку з виходом на роботу судді Юркевича М.В. та судді Запотічняк О.Д., ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.02.2022 р., розгляд справи по суті призначено на 23.03.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.03.2022 р. розгляд справи по суті відкладено на 11.05.2022 р.

04.04.2022 р. від представника позивача-2 Шейхет М.Г. на електронну адресу суду поступила заява про відвід судді Запотічняк О.Д. та судді Юркевича М.В. в порядку ст.ст. 35,46 ГПК України. Вказана заява представника позивача-2 Шейхет М.Г. зареєстрована відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації Господарського суду Львівської області за вх. № 7088/22 від 04.04.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.04.2022 р., постановлено визнати заяву представника позивача-2 Шейхет М.Г. про відвід судді Запотічняк О.Д. та судді Юркевича М.В. від 01.04.2022 р. за вх. № 7088/22 від 04.04.2022 р. в порядку ст.ст. 35,46 ГПК України необґрунтованою, а також заяву представника позивача-2 Шейхет М.Г. про відвід судді Запотічняк О.Д. та судді Юркевича М.В. від 01.04.2022 р. та матеріали справи № 914/2533/20 передати для визначення судді в порядку, встановленому частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2022 р., для вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, головуючим суддею з розгляду заяви про відвід суддів Запотічняк О.Д. та Юркевича М.В. визначено суддю Галамай О.З.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.04.2022 р. (суддя Галамай О.З.) постановлено, відмовити у задоволенні заяви Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу про відвід суддів Запотічняк О.Д. та Юркевича М.В. у справі № 914/2533/20.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.05.2022 р. розгляд справи по суті призначено на 29.06.2022 р., з врахуванням ухвали про виправлення описки від 01.06.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.06.2022 р. розгляд справи по суті призначено на 11.07.2022 р.

08.07.2022 р. позивачем-1, позивачем-2 подано на електронну адресу суду письмові пояснення з додатком у даній справі за вх. № 14700/22.

08.07.2022 р. позивачем-1, позивачем-2 подано на електронну адресу суду пояснення з додатком за вх. № 14701/22.

11.07.2022 р. позивачем-1, позивачем-2 подано на електронну адресу суду пояснення за вх. № 14715/22.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.07.2022 р. розгляд справи по суті призначено на 10.08.2022 р.

10.08.2022 р. позивачем-1, позивачем-2 подано на електронну адресу суду виступ у судових дебатах у письмовій формі за вх. № 16821/22.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.08.2022 р. розгляд справи по суті призначено на 15.09.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.09.2022 р. розгляд справи по суті призначено на 06.10.2022 р. у зв`язку з тим, що представник позивачів Шейхет М.Г. усно заявив відвід судді Юркевичу М.В. посилаючись на те, що суддя Юркевич М.В. приймав рішення у справі № 914/2006/17, яка розглянута Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду і постановою касаційної інстанції від 14.09.2022 року змінено мотивувальну частину постанови Західного апеляційного господарського суду від 05.04.2022 року та рішення Господарського суду Львівської області від 13.07.2021 р. у справі № 914/2006/17, а так як не має повного тексту постанови Верховного Суду, то представник позивачів просив суд надати час для подачі письмової заяви про відвід судді Юркевичу М.В.

Хід розгляду справи та причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалах суду, що містяться в матеріалах справи.

06.10.2022 р. позивач-1 та позивач-2 в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та із врахуванням поданої заяви щодо уточнення позовних вимог за вх. № 21460/21 від 15.09.2021 р. та поясненнях, наданих в судових засіданнях.

06.10.2022 р. представником позивача-1 Шейхет М.Г. подано на електронну адресу суду клопотання за вх. № 20677/22, в якому представник позивача-1 зазначає про те, що ним отримано документ, який є підставою для відводу судді Юркевича М.В. лише вчора, що співпало з єврейським релігійним святом та просить суд надати додатково п`ять днів для оформлення письмово обґрунтованого відводу судді Юркевичу М.В. У зв`язку з наведеним, просив суд відкласти розгляд справи в судовому засіданні 06.10.2022 р.

06.10.2022 р. представник відповідача -1 в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився, проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву за вх. № 31083/20 від 28.10.2020 р. та поясненнях, наданих в судових засіданнях.

06.10.2022 р. представник відповідача -2 в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

06.10.2022 р. представник відповідача -3 в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

06.10.2022 р. представник третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився, просив суд позовні вимоги задоволити повністю з підстав, викладених у поданих письмових поясненнях за вх. № 34479/20 від 01.12.2020 р. та поясненнях, наданих в судових засіданнях.

06.10.2022 р. представник третьої особи -2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

06.10.2022 р. представник третьої особи -3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

06.10.2022 р. представник третьої особи -1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився, просив суд у позові відмовити повністю з підстав, викладених у поданих письмових поясненнях щодо позову за вх. № 30214/20 від 20.10.2020 р., а також поясненнях, наданих в судових засіданнях. Також зазначив щодо відкладення розгляду справи за клопотанням представника позивачів від 06.10.2022 р., що постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 914/2006/17 від 14.09.2022 р., у якій прийняв рішення суддя Юркевич М.В., у зв`язку з чим представник позивачів Шейхет М.Г. не довіряє судді Юркевичу М.В., була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 03.10.2022 року, а тому позивач мав достатньо часу для оформлення заяви про відвід, якщо такий мав намір подати.

Стосовно клопотання представника позивачів за вх. № 20677/22 від 06.10.2022 р. про відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 15.09.2022 р., на якому був присутній представник позивачів Шейхет М.Г., судом оголошено про відкладення розгляду справи по суті на 06.10.2022 рік, так як представник позивачів заявив в судовому засіданні усну заяву про відвід судді Юркевичу М.В. від розгляду даної справи, яке він має намір оформити письмово і подати суду. Таким чином, суд надав можливість представнику позивачів скористатись своїми процесуальними правами. У представника позивачів було достатньо часу для підготовки та подачі на адресу суду обгрунтованої письмової заяви про відвід судді.

Станом на момент розгляду справи, представником позивача-1 не подано та не зареєстровано в ситемі Діловодство спеціалізованого суду (ДСС) обґрунтованого письмового відводу судді Юркевичу М.В.

Крім того, суд зазначає, що постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 914/2006/17 від 14.09.2022 року, була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 03.10.2022 року, що не позбавляло можливості позивачів ознайомитись із повним текстом такої постанови.

Сторонам у даній справі було надано достатньо часу висловити свою позицію у справі, в т. ч. письмово, та реалізувати права надані їм чинним процесуальним законодавством України, що вбачається з ухвал суду, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи достатність документів наявних у матеріалах справи № 914/2533/20 для вирішення спору по суті, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст. 81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими учасники справи обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення позовних вимог і які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/2533/20.

В судовому засіданні 06.10.2022 р., відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача-1, позивача-2.

Позивач-1 та позивача-2 у позовній заяві зазначають про те, що ухвалою Львівської міської ради № 3235 від 09.02.2006р. "Про затвердження ТзОВ "Яблуко ЛТД" проекту відведення земельної ділянки на вул.Базарній, 11 у Львові" вирішено: затвердити Товариству з обмеженою відповідальністю "Яблуко ЛТД" проект відведення земельної ділянки площею 0,0447га на вул. Базарній, 11 та надати земельну ділянку площею в оренду терміном на 10 років для обслуговування магазину; Товариству з обмеженою відповідальністю "Яблуко ЛТД" у місячний термін укласти з Львівською міською радою договір оренди землі та провести його державну реєстрацію тощо. В подальшому, ухвалою Львівської міської ради № 115 від 13.07.2006р. "Про внесення змін до ухвали міської ради від 09.02.2006р. № 3235" змінено площу земельної ділянки з 0,0447 га на 0,042 га. Ухвалою Львівської міської ради № 1313 від 01.12.2016р. "Про продовження ТзОВ "Яблуко Лтд" терміну оренди земельної ділянки на вул. Базарній, 11" вирішено: продовжити Товариству з обмеженою відповідальністю "Яблуко ЛТД" на 5 років термін оренди земельної ділянки площею 0,0427 га на вул. Базарній, 11 (кадастровий номер :01:001:0028) для обслуговування магазину за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання землі комерції; Товариству з обмеженою відповідальністю "Яблуко ЛТД": у тримісячний строк укласти з Львівською міською радою: договір оренди та зареєструвати його в у встановленому порядку тощо. Окрім того, за адресою м. Львів, вул. Базарна, 11 є об`єкт нерухомого майна, що згідно з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, за даною адресою розташоване приміщення реєстраційний № 4510887, загальною площею 220,9 кв. м., та є у спільній частковій власності ТзОВ "Яблуко Лтд" на підставі свідоцтва про право власності від 22.03.2004, виданого Шевченківською РА ЛМР, на підставі розпорядження № 254, яке позивач-1 і позивач-2 вважають незаконним, оскільки остання не мала права на розпорядження спірним приміщенням, в тому числі й передачі речових прав на таке приміщення. Як зазначають позивач-1 і позивач-2, зазначені ухвали прийняті з порушенням вимог земельного, пам`яткоохоронного законодавства, чинних міжнародних договорів; порушують права та охоронювані законом інтереси позивачів, а тому, підлягають визнанню незаконними та скасуванню в судовому порядку з підстав, які викладені у позовній заяві. Так, підставами позову визначено невірне встановлення цільового призначення земельної ділянки, незаконна зміна цільового призначення; розпорядження землями історико-культурного призначення для цілей, що не забезпечують охорону та збереження пам`яток культурної спадщини; прийняття рішень з порушенням встановленого законом порядку, а також за відсутності підстав, за яких такі рішення прийнято.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. Наказом Міністерства культури і туризму України від 21 грудня 2010 року № 1266/0/16-10 внесено Старе Єврейське кладовище XIV століття - 1855 рік між вулицями Раппапорта, Базарна, Броварна та Клепарівська до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятки історії місцевого значення, охоронний № 2951-Лв. Вносячи об`єкт до Переліку пам`яток культурної спадщини місцевого значення, Міністерство культури України затвердило Паспорт об`єкта та облікову картку, де і зазначено площу та розташування об`єкта культурної спадщини «Старе Єврейське кладовище м. Львів». Старе єврейське кладовище розташоване між сучасними вулицями Я. Раппапорта, Базарної, Броварної, Клепарівської, територія кладовища чітко відокремлена вулицями. Вказані документи, стали підставою для занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Комісією Сполучених Штатів з питань збереження американської спадщини за кордоном Старе Єврейське кладовище XIV століття внесено до переліку пам`яток за № 11А13010101. Комісією зазначено, що Уряд України ввів негайний і абсолютний мораторій на будь-яку забудову або приватизацію місць, ідентифікованих тепер або в минулому, як єврейські цвинтарі. Місто Львів внесено до Списку історичних населених місць України, затвердженого постановою КМУ від 26.07.2001р. № 878. Львівською міською радою затверджено Генеральний план м. Львова, а також, межі історичного ареалу та зони регулювання забудови м. Львова, що підтверджується рішеннями: ухвалою 14 сесії 4-го скликання № 2146 від 31.03.2005 «Про затвердження "Концепції розвитку міста" при корегуванні генерального плану м. Львова»; ухвалою 18 сесії 5-го скликання № 3924 від 30.09.2010 "Про затвердження містобудівної документації Корегування генерального плану м. Львова" ІІ-стадія. Генеральний план"; рішенням ВК ЛМР № 1311 від 09.12.2005р. "Про затвердження меж історичного ареалу та зон регулювання забудови м. Львова". Отже, Генеральний план розроблено і затверджено, визначено, що дана територія входить в межі історичного ареалу міста, а також в межі охоронної зони об`єкта ЮНЕСКО. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року № 462/3403/16-а, залишеною без змін постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2018 року, визнано бездіяльність виконавчого комітету Львівської міської ради в частині організації та встановлення меж території історико-культурного призначення - Старого єврейського кладовища в порядку визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 1094 від 25 серпня 2004 року протиправною; зобов`язано Львівську міську раду дати дозвіл замовнику - Об`єднанню Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництву Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу на розробку проекту землеустрою. Позивачі зазначають, що Старе єврейське кладовище розташоване між сучасними вулицями: Я. Рапопорта, Базарної, Броварної, Клепарівської, територія кладовища чітко відокремлена вулицями і є одним з двох найдавніших єврейських некрополів Старого Світу та є визначною культурною і духовною пам`яткою історії "національної" меншини України. За функціональною типологією об`єкт класифіковано, як місце поховань. Площа території - 4,7 га, під захоронення використовувалось - 4,3 га; цвинтар з західної, північної та східної сторони огороджено цегляним парканом, який зберігся. Охоронна зона не визначена. Судами також встановлено, що Старе єврейське кладовище розташоване на земельній ділянці, яка знаходиться в Державному реєстрі нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення за охоронним № 2951-Лв, на підставі Наказу Міністерства культури і туризму України від 21 грудня 2010 року № 12/66/0/16-10. Тому суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташоване Старе єврейське кладовище, набула статусу об`єкта культурної спадщини.

Згідно Витягу з наказу Міністерства культури і туризму України від 21 грудня 2010 року № 1266/0/16-10, відповідно до якого пам`ятку Старе Єврейське кладовище XIV століття - 1855 рік, розташоване між сучасними вулицями Рапопорта, Базарна, Броварна та Клепарівська внесло до Реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятку історії, охоронний № 2951 -Лв.

Як вказують позивачі, із паспорта об`єкта культурної спадщини та облікової картки на об`єкт "Старе єврейське кладовище XIV століття - 1855 рік", вбачається, що Старе єврейське кладовище XIV століття - 1855 рік розташоване між сучасними вулицями: Я. Раппапорта, Базарної, Броварної, Клепарівської, територія кладовища чітко відокремлена вулицями і є одним з двох найдавніших єврейських некрополів Старого Світу та є визначною культурною і духовною пам`яткою історії «національної» меншини України. За функціональною типологією об`єкт класифіковано, як місце поховань. Площа території - 4,7 га, під захоронення використовувалось - 4,3 га; цвинтар з західної, північної та східної сторони огороджено цегляним парканом, який зберігся. Охоронна зона не визначена. Позивачі посилаються на Витяг зі списку Американської культурної спадщини за кордоном, складеного Комісією Сполучених Штатів з питань збереження американської спадщини за кордоном, відповідно до якого Комісією Сполучених Штатів з питань збереження американської спадщини за кордоном Старе Єврейське кладовище XIV століття - 1855 рік між вулицями Рапопорта, Базарна, Броварна та Клепарівська внесено до переліку пам`яток за № UA13010101, а також на Рішення ВК ЛМР № 1311 від 09.12.2005р. «Про затвердження меж історичного ареалу та зон регулювання забудови м. Львова», з якого вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах історичного ареалу.

Позивачі також зазначають, що містобудівельні обмеження та сервітути щодо користування земельною ділянкою від 26.03.2019р. № 2401-2006, видані управлінням архітектури та урбаністики ЛМР, з п.4 яких вбачається, що земельна ділянка розташована в межах ділянки, обмеженої вулицями Клепарівською, Броварною, Базарною, Я. Раппапорта. Статтями 186, 186-1 Земельного кодексу України передбачено погодження документації із землеустрою відповідними органами, однак, в документації із землеустрою такі відсутні. З договору оренди земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0072 надана відповідачу 2 в оренду терміном на 10 років для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (код КВЦПЗ 03.15 - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови). На підставі наведеного, із врахуванням заяви щодо уточнення позовних вимог за вх. № 21460/21 від 15.09.2021 р., позивачі просять суд, визнати незаконними та скасувати Ухвали Львівської міської ради: № 3235 від 09.02.2006 «Про затвердження ТзОВ Яблуко ЛТД проекту відведення земельної ділянки на вул.Базарній, 11 у Львові»; № 115 від 13.07.2006 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 09.02.2006р. № 3235»; № 1313 від 01.12.2016 «Про продовження ТзОВ Яблуко Лтд терміну оренди земельної ділянки на вул. Базарній, 11»; Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки та застосувати наслідки його недійсності (застосувати реституцію): від 10.04.2017р. кадастровий №:01:001:0028; Скасувати державну реєстрацію прав оренди земельної ділянки: кадастровий №:01:001:0028; Скасувати записи про проведену державну реєстрацію прав оренди земельної ділянки: кадастровий №:01:001:0028; Визнати незаконними та скасувати Розпорядження № 264 Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2004р. з виданими на його підставі двома свідоцтвами від 22.03.2004р. про право власності на приміщення за адресою по вул. Базарній, 11 у м.Львові; скасувати реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - приміщення, за адресою м. Львів, вул. Базарна, 11 та запис про проведену реєстрацію, реєстраційний № 4510887.

Позиція відповідача-1.

У поданому відзиві за вх. № 31083/20 від 28.10.2020 р., відповідач-1 вказує на те, що станом на сьогодні, проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій історико-культурного (охоронні зони) призначення, яким би були встановлені межі, режим використання та охорони території «Старого Єврейського кладовища, ХІV століття 1855 рік, між вулицями вул. Я. Рапопорта, Базарна, Броварна та Клепарівська» відсутній. Крім того, межі території пам`яток та їх охоронних зон визначаються науково-проектною документацією "Історико-архітектурний опорний план м. Львова» (Історико-архітектурний опорний план м. Львова з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів). Станом на сьогодні, як зазначає відповідач-1, науково-проектна документація "Історико-архітектурний опорний план м. Львова" Міністерством культури України не затверджена, як і не затверджена обласною адміністрацією зона охорони пам`ятки місцевого значення - "Старе Єврейське кладовище". Отже, чітко ідентифікувати межі «Старого Єврейського кладовища» неможливо. На момент прийняття Львівською міською радою оскаржуваної ухвали № 3235 від 09.02.2006р. "Про затвердження ТзОВ "Яблуко ЛТД" проекту відведення земельної ділянки на вул.Базарній, 11 у Львові" наказу Міністерства культури України від 21.12.2010 №1266/0/16-10 не існувало, а до Державного реєстру нерухомих пам`яток України не було включено такої пам`ятки як «Старе Єврейське кладовище». Передумовою для встановлення меж історичного ареалу є розробка науково-проектної документації під час розроблення історико-архітектурних опорних планів населених місць, яка погоджується відповідним органом місцевого самоврядування та затверджується Мінкультури. Як зазначає відповідач-1, на сьогоднішній день відсутня затверджена Мінкультури у встановленому порядку науково-проектна документація щодо визначення меж і режимів використання історичних ареалів м. Львова, а відтак, межі історичного ареалу м. Львова у встановленому законодавством порядку не затверджені. На момент прийняття ухвали Львівської міської ради № 3235 від 09.02.2006р. на земельній ділянці були відсутні об`єкти культурної спадщини. Підтвердженням цьому є висновок ЛКП «Археологічно-архітектурна служба м. Львова» від 28.03.2003р. № 03-120 і акт обстеження технічного стану земельної ділянки № 03-119 від 28.03.2003р. На підставі наведеного, відповідач-1 просить суд відмовити в задоволенні позову.

Позиція відповідача-2.

У поданому на адресу суду відзиві на позов за вх. № 615/21 від 13.01.2021 р., відповідач-2 посилається на те, що зі змісту доводів позивача-1 та позивача-2 вбачається, що у них відсутні будь-які права щодо земельної ділянки площею 0,427 га з кадастровим номером :01:001:0028. У той же час, у відповідача-2 право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0028 виникло та оформлене у відповідності до вимог чинного в Україні законодавства. Відповідач-2 зазначає, що у позивача-1 та позивача-2 відсутні правові підстави на звернення до суду за захистом свого порушеного або оспорюваного права користування земельною ділянкою площею з кадастровим номером :01:001:0028, оскільки відповідачем-1 та відповідачем-2 право позивача-1 та позивача-2 не порушені та не могли бути порушені через відсутність у позивача-1 та позивача-2 такого права в принципі. Відповідач-2 вважає, доводи позивача-1 та позивача-2 відносно підстав недійсності договору оренди у своєму підсумку зводяться до фундаментальних засад, визначених Угодою про охорону і збереження культурної спадщини, підписаної Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки 04.03.1994. Прийняття у Сполучених Штатах Америки будь-яких актів зобов`язального характеру для їх застосування на території України навпаки прямо суперечить умовам цієї Угоди. П. 6 Угоди обумовлено, що для здійснення контролю за виконанням цієї Угоди буде створена Спільна комісія з питань культурної спадщини. Кожна із Сторін призначить одного або більше членів до складу Комісії, якому (яким) можуть допомагати заступники або радники. Рішення Комісії потребуватимуть згоди членів обох Сторін. Позивач-1 та позивач-2 не подали жодних достовірних, допустимих, належних та достатніх доказів створення і функціонування на даний час відповідної Спільної комісії згідно п.6 Угоди, а також прийнятих нею актів відносно питань, порушених у позовній заяві. Позивач-1 та позивач-2, на переконання відповідача-2, не доводять факту невідповідності Договору оренди Конституції України та/або законів та/або інших нормативно-правових актів та/або чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких, надана Верховною Радою України. Позивач-1 та позивач-2 не реалізували своє право та не зареєстрували за собою право власності або право користування спірною земельною ділянкою, та не вказують на будь-які перешкоди такої реалізації, які передували прийняттю оспорюваних актів. Відповідач-2 зазначає, що правова оцінка, надана в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 № 462/3403/16-а, залишеній без змін постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2018, за змістом ч. 7 ст. 75 ГПК України, не є обов`язковою для господарського суду. Також, зазначає, що вищевказане рішення суду було прийняте після укладення Договору оренди та набуття відповідачем-2 права власності на нерухоме майно, а тому не може бути підставою для визнання незаконними та скасування оспорюваних актів та прав. У зв`язку із відсутністю юриста в штаті відповідача-2, останній був вимушений скористатись професійною правничою допомогою, а саме, уклав з Адвокатським об`єднанням „МТА Партнери договір про надання правової допомоги № Л.20.329.1.58 від 24.11.2020. Попередня (орієнтовна) сума судових витрат, які відповідач-2 очікує понести в зв`язку із розглядом справи, становить 20 000,00 грн. та всі необхідні докази понесених витрат, у зв`язку із наданням відповідачеві-2 професійної правничої допомоги, будуть надані ним в строки, визначені ч. 8 ст. 129 ГПК України. Просить суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову повністю.

Додатково, у своїх усних поясненнях в судовому засіданні представник відповідача-2 зазначив, що згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України підставою визнання незаконним та скасування оспорюваних позивачами актів є їх невідповідність актам цивільного законодавства і порушення цивільних права або інтересів позивачів. Однак, на його думку, позовні вимоги не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів позивачів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, а оспорюють право відповідача-2 користування земельною ділянкою та його право власності на нерухоме майно. Стверджує, що позивачі безпідставно посилаються на рішення виконкому Львівської міської ради №1311 від 12.09.2005, яке не є тим документом, що свідчить про затвердження меж історичного ареалу міста, а згідно чинного законодавства такі межі мають бути затверджені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини. Тому, за відсутності доказів затвердження меж історичного ареалу м. Львова та охоронної зони пам`ятки місцевого значення "Старе Єврейське кладовище" у встановленому законодавством порядку, вважає необґрунтованими доводи позивачів про порушення органом місцевого самоврядування при винесені оскаржуваних актів режиму використання та охорони території такої пам`ятки.

Позиція третіх осіб.

У письмових поясненнях щодо позову за вх. № 30214/20 від 20.10.2020 р. третя особа -1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів посилається на те, що чинне законодавство не наділяє правами громадські організації втручатися у правовідносини сторін, які виникли між ними на підставі договору, зокрема і в тому випадку, коли однією із сторін є орган державної влади, який уповноважений на прийняття рішення щодо надання у користування або власність земельної ділянки певним особам, отже право позивача на охорону культурної спадщини повинно бути адекватним і не може порушувати право іншої особи на мирне володіння майном (Постанова КГС ВС від 01.10.2020 у справі № 904/4470/19). Таким чином, на його думку, позивачі не довели, що рішення які ними оспорюють ся порушують їхні права. Позивачі просять скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, кадастровий №:01:001:0028, проте не надали доказів про те, що інформація про вказану земельну ділянку взагалі міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не зазначено ні дати такої реєстрації, ні номерів записів про державну реєстрацію, ні те, ким така реєстрація була проведена. Також у вказаних письмових поясненнях третя особа -1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів зазначає про те, що позовна заява із вимогою про визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності є порушенням права власності ТзОВ «Яблуко ЛТД» та спробою протиправно позбавити його права власності з підстав, начебто неправомірний дій органу місцевого самоврядування. На підставі наведеного, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

У своїх письмових поясненнях за вх. № 30691/20 від 22.10.2020 р. третя особа -3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів зазначає про те, що позивач оскаржує ухвали, строк позовної давності щодо вимог яких уже минув. Позивачі вказують, що про оскаржувані ухвали вони вперше дізнались 25.10.2019 р., хоча ухвала № 1313 від 01.12.2006 р. оприлюднена на сайті ЛМР 14.12.2016 року. Окрім того, відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» у позивачів була можливість отримати необхідну інформацію у порядку, передбаченому ст.38 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Позивачі упродовж строку позовної давності мали достатньо можливостей для захисту в суді свого порушеного права. Доказів іншого суду не надано. На підставі наведеного, третя особа -3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів просить суд ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

У наданих письмових поясненнях за вх. № 34479/20 від 01.12.2020 р. третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів, просить суд позовні вимоги задоволити повністю з підстав, викладених у вказаних письмових поясненнях, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів в т.ч. оригіналів, суд встановив наступне.

Ухвалою Львівської міської ради № 3235 від 09.02.2006р. "Про затвердження ТзОВ "Яблуко ЛТД" проекту відведення земельної ділянки на вул.Базарній, 11 у Львові" вирішено затвердити Товариству з обмеженою відповідальністю "Яблуко ЛТД" проект відведення земельної ділянки площею 0,0447га на вул. Базарній, 11 та надати земельну ділянку площею в оренду терміном на 10 років для обслуговування магазину, а також Товариству з обмеженою відповідальністю "Яблуко ЛТД" у місячний термін укласти з Львівською міською радою договір оренди землі та провести його державну реєстрацію.

Ухвалою Львівської міської ради № 115 від 13.07.2006р. "Про внесення змін до ухвали міської ради від 09.02.2006р. № 3235" змінено площу земельної ділянки з 0,0447 га на 0,0427 га.

Ухвалою Львівської міської ради № 1313 від 01.12.2016р. "Про продовження ТзОВ "Яблуко Лтд" терміну оренди земельної ділянки на вул. Базарній, 11" вирішено: продовжити Товариству з обмеженою відповідальністю "Яблуко ЛТД" на 5 років термін оренди земельної ділянки площею 0,0427 га на вул. Базарній, 11 (кадастровий номер :01:001:0028) для обслуговування магазину за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання землі комерції, а також Товариству з обмеженою відповідальністю "Яблуко ЛТД" у тримісячний строк укласти з Львівською міською радою договір оренди та зареєструвати його в у встановленому порядку.

10.04.2017р. між ТзОВ „Яблуко Лтд та Львівською міською ради укладено договір оренди землі, за умовами якого надано ТзОВ „Яблуко Лтд у строкове платне користування земельну ділянку за кадастровим №:01:001:0028, загальною площею 0,0427 га.

Згідно свідоцтва про право власності від 22.03.2004 року, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради на підставі розпорядження № 264, в ТзОВ "Яблуко Лтд" на праві спільної часткової власності знаходиться об`єкт нерухомого майна - приміщення за реєстраційним № 4510887, загальною площею 220,9 кв. м., за адресою м. Львів, вул. Базарна, 11.

Позивачі стверджують, що між сучасними вулицями: Я. Рапопорта, Базарна, Броварна, Клепарівська розташована пам`ятка місцевого значення - "Старе Єврейське кладовище", територія, якого чітко відокремлена вулицями і є одним з двох найдавніших єврейських некрополів Старого Світу та є визначною культурною і духовною пам`яткою історії національної меншини України. За функціональною типологією об`єкт класифіковано, як місце поховань. Площа території - 4,7 га, під захоронення використовувалось - 4,3 га; цвинтар з західної, північної та східної сторони огороджено цегляним парканом, який зберігся. Охоронна зона не визначена. Пам`ятка місцевого значення - "Старе Єврейське кладовище" розташована на земельній ділянці, що знаходиться в Державному реєстрі нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення за охоронним № 2951-Лв, на підставі Наказу Міністерства культури і туризму України № 12/66/0/16-10 від 21.12.2010 року.

Вносячи об`єкт до Переліку пам`яток культурної спадщини місцевого значення, Міністерство культури України затвердило Паспорт об`єкта та облікову картку, де і зазначено площу та розташування об`єкта культурної спадщини Старе Єврейське кладовище м. Львів.

Комісією Сполучених Штатів з питань збереження американської спадщини за кордоном Старе Єврейське кладовище XIV століття внесено до переліку пам`яток за № 11А13010101. Комісією зазначено, що Уряд України ввів негайний і абсолютний мораторій на будь-яку забудову або приватизацію місць, ідентифікованих тепер або в минулому, як єврейські цвинтарі. Місто Львів внесено до Списку історичних населених місць України, затвердженого постановою КМУ від 26.07.2001 № 878. Львівською міською радою затверджено Генеральний план м. Львова, а також межі історичного ареалу та зони регулювання забудови м. Львова, що підтверджується рішеннями: ухвалою № 2146 від 31.03.2005 року Про затвердження "Концепції розвитку міста" при корегуванні генерального плану м. Львова; ухвалою № 3924 від 30.09.2010 року Про затвердження містобудівної документації Корегування генерального плану м. Львова" ІІ-стадія. Генеральний план; рішенням ВК ЛМР № 1311 від 09.12.2005 року Про затвердження меж історичного ареалу та зон регулювання забудови м. Львова.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 року № 462/3403/16-а, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 23.05.2018, визнано бездіяльність Виконавчого комітету Львівської міської ради в частині організації та встановлення меж території історико-культурного призначення - Старого єврейського кладовища в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 1094 від 25.08.2004 року протиправною; зобов`язано Львівську міську раду дати дозвіл замовнику - Об`єднанню Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництву Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу на розробку проєкту землеустрою. Однак, на даний час рішення суду у справі №462/3403/16-а Львівською міською радою не виконано.

Позивачі також зазначають, що земельна ділянка, надана у користування відповідачу-2, а також спірний об`єкт нерухомого майна, розташовані в межах історичного ареалу м. Львова, а також в межах охоронної зони об`єкта ЮНЕСКО.

Позивачі, із врахуванням поданої заяви щодо уточнення позовних вимог за вх. № 21460/21 від 15.09.2021 р., просять суд визнати незаконними та скасувати Ухвали Львівської міської ради: № 3235 від 09.02.2006 року «Про затвердження ТзОВ Яблуко ЛТД проекту відведення земельної ділянки на вул.Базарній, 11 у Львові»; № 115 від 13.07.2006 року «Про внесення змін до ухвали міської ради від 09.02.2006р. № 3235»; № 1313 від 01.12.2016 року «Про продовження ТзОВ Яблуко Лтд терміну оренди земельної ділянки на вул. Базарній, 11»; Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки та застосувати наслідки його недійсності (застосувати реституцію): від 10.04.2017 року кадастровий №:01:001:0028; Скасувати державну реєстрацію прав оренди земельної ділянки: кадастровий №:01:001:0028; Скасувати записи про проведену державну реєстрацію прав оренди земельної ділянки: кадастровий №:01:001:0028; Визнати незаконними та скасувати Розпорядження № 264 Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2004 року, з виданими на його підставі двома свідоцтвами від 22.03.2004 року про право власності на приміщення за адресою по вул. Базарній, 11 у м.Львові; скасувати реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна приміщення, за адресою м. Львів, вул. Базарна, 11 та запис про проведену реєстрацію, реєстраційний № 4510887.

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч.5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

У відповідності до частини 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території (ч. 1 ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

За приписами п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом.

Наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18.

Отже, підставами для визнання недійсним (незаконним) акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Даний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 914/73/18, від 14.01.2020 у справі № 910/21404/17.

За змістом пункту "б" ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, серед іншого, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

У пункті 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Як встановлено судом, ухвалою Львівської міської ради № 3235 від 09.02.2006р. "Про затвердження ТзОВ "Яблуко ЛТД" проекту відведення земельної ділянки на вул.Базарній, 11 у Львові", вирішено затвердити Товариству з обмеженою відповідальністю "Яблуко ЛТД" проект відведення земельної ділянки площею 0,0447га на вул. Базарній, 11 та надати земельну ділянку площею в оренду терміном на 10 років для обслуговування магазину, а також Товариству з обмеженою відповідальністю "Яблуко ЛТД" у місячний термін укласти з Львівською міською радою договір оренди землі та провести його державну реєстрацію.

Ухвалою Львівської міської ради № 115 від 13.07.2006р. "Про внесення змін до ухвали міської ради від 09.02.2006р. № 3235", змінено площу земельної ділянки з 0,0447 га на 0,0427 га.

Ухвалою Львівської міської ради № 1313 від 01.12.2016р. "Про продовження ТзОВ "Яблуко Лтд" терміну оренди земельної ділянки на вул. Базарній, 11", вирішено: продовжити Товариству з обмеженою відповідальністю "Яблуко ЛТД" на 5 років термін оренди земельної ділянки площею 0,0427 га на вул. Базарній, 11 (кадастровий номер :01:001:0028) для обслуговування магазину за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання землі комерції, а також Товариству з обмеженою відповідальністю "Яблуко ЛТД" у тримісячний строк укласти з Львівською міською радою договір оренди та зареєструвати його в у встановленому порядку.

10.04.2017 року між ТзОВ „Яблуко Лтд та Львівською міською ради укладено договір оренди землі, за умовами якого надано ТзОВ „Яблуко Лтд у строкове платне користування земельну ділянку за кадастровим №:01:001:0028, загальною площею 0,0427 га.

У заявлених позовних вимогах позивачі стверджують, що з прийняттям Львівською міською радою вказаних ухвал та укладенням між відповідачем-2 договору оренди земельної ділянки від 10.04.2017 р., порушуються їхні законні права та інтереси, оскільки Львівською міською радою надано в оренду ТзОВ „Яблуко Лтд спірну земельну ділянку, яка, на думку позивачів, відноситься до земель історико-культурного призначення та знаходиться безпосередньо в межах території пам`ятки історії, охоронний № 2951-Лв, - Старе Єврейське кладовище, XIV століття - 1855 рік, між вулицями вул. Я. Рапопорта, Базарна, Броварна та Клепарівська.

Суд не бере до уваги доводи позивачів про те, що Львівською міською радою надано у користування відповідачеві-2 спірну земельну ділянку, яка відноситься до земель історико-культурного призначення та знаходиться безпосередньо в межах території пам`ятки історії, охоронний № 2951-Лв, - "Старе Єврейське кладовище, XIV століття - 1855 рік, між вулицями вул. Я. Рапопорта, Базарна, Броварна та Клепарівська", з огляду на наступне.

Статтею 19 Земельного кодексу України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі історико-культурного призначення.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, меморіальних парків, давніх поховань, архітектурних ансамблів і комплексів встановлюються охоронні зони з забороною діяльності, яка шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання цих земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

З матеріалів справи вбачається, що Старе єврейське кладовище внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятки історії місцевого значення, на підставі наказу Міністерства культури і туризму України від 21.12.2010 № 1266/0/16 - 10. Тобто, землі, на яких розташована пам`ятка культурної спадщини Старе Єврейське кладовище XIV століття - 1855 рік між вулицями Раппапорта, Базарна, Броварна та Клепарівська, охоронний № 2951-Лв, належать до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній об`єкта, що є пам`яткою культурної спадщини.

Землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації. Встановлення зон охорони пам`яток та затвердження меж історичних ареалів населених місць не може бути підставою для примусового вилучення з володіння (користування) земельних ділянок у юридичних та фізичних осіб за умов дотримання землевласниками та землекористувачами правил використання земель історико-культурного призначення (ст. 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини").

В ч.1 ст. 32 Закону України „Про охорону культурної спадщини зазначено, що з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару. Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини. Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

Відповідальними за визначення меж і режимів використання історичних ареалів є Мінкультури та уповноважені ним органи охорони культурної спадщини. Межі історичних ареалів визначаються спеціальною науково-проектною документацією під час розроблення історико-архітектурних опорних планів цих населених місць. Визначені науково-проектною документацією межі історичних ареалів погоджуються відповідним органом місцевого самоврядування та затверджуються Мінкультури (п.4, п.5, п.12 Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 318).

Отже, згідно вищевказаних норм чинного законодавства, передумовою для встановлення меж історичного ареалу, є розробка науково-проектної документації під час розроблення історико-архітектурних опорних планів населених місць, яка погоджується відповідним органом місцевого самоврядування та затверджується Мінкультури.

За приписами п.4 ч.1 ст. Закону України "Про охорону культурної спадщини" до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить, зокрема, визначення меж територій пам`яток місцевого значення та затвердження їхніх зон охорони.

У той же час, як з`ясовано судом під час розгляду даної справи, на сьогоднішній день відсутня затверджена Мінкультури у встановленому порядку науково-проектна документація щодо визначення меж і режимів використання історичних ареалів м. Львова, як і не затверджена обласною адміністрацією зона охорони пам`ятки місцевого значення "Старого Єврейського кладовища".

Водночас, рішення виконкому Львівської міської ради №1311 від 12.09.2005 "Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова", не є тим документом, який би свідчив про затвердження меж історичного ареалу міста, оскільки із аналізу вищенаведених норм права вбачається, що такі межі мають бути затверджені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів затвердження меж історичного ареалу м. Львова та охоронної зони вказаної пам`ятки місцевого значення у встановленому законодавством порядку, то відповідно твердження позивачів про порушення органом місцевого самоврядування при винесені оскаржуваних ухвал режиму використання та охорони території пам`ятки, є необґрунтованими.

Відтак, для визначення земельної ділянки, як історико-культурного призначення, не достатньо встановлення обставин знаходження на ній історико-культурного об`єкта, а необхідною умовою, є вчинення компетентними державними органами дій, шляхом прийняття відповідних актів, в даному випадку, прийняття рішень щодо включення такого об`єкта до реєстру пам`яток національного чи місцевого значення.

В межах розгляду даної справи, позивачами не зазначено, а судом не встановлено, яким чином прийняття Львівською міською радою оскаржуваних ухвал, укладення договору оренди земельної ділянки від 10.04.2017 року, з наступними змінами та доповненнями та державна реєстрація права оренди земельної ділянки, порушуються законні права та інтереси позивачів.

Таким чином, приймаючи рішення щодо надання земельної ділянки в оренду відповідачеві-2, відповідач-1 діяв у відповідності до вищенаведених норм законодавства, а тому, відсутні правові підстави для визнання незаконними та скасування ухвал Львівської міської ради № 3235 від 09.02.2006р. "Про затвердження ТзОВ "Яблуко ЛТД" проекту відведення земельної ділянки на вул.Базарній, 11 у Львові", № 115 від 13.07.2006р. "Про внесення змін до ухвали міської ради від 09.02.2006р. № 3235" та № 1313 від 01.12.2016р. "Про продовження ТзОВ "Яблуко Лтд" терміну оренди земельної ділянки на вул. Базарній, 11".

А отже, у суду відсутні підстави щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та застосування наслідків його недійсності від 10.04.2017р., кадастровий №:01:001:0028; скасування державної реєстрації прав оренди земельної ділянки: кадастровий №:01:001:0028; скасування запису про проведену державну реєстрацію прав оренди земельної ділянки: кадастровий №:01:001:0028.

Стосовно позовної вимоги щодо визнання незаконними та скасування Розпорядження № 264 Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2004р., з виданими на його підставі двома свідоцтвами від 22.03.2004р. про право власності на приміщення за адресою по вул. Базарній, 11 у м.Львові; скасування реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна приміщення, за адресою м. Львів, вул. Базарна, 11 та запису про проведену реєстрацію, реєстраційний № 4510887, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав урегульовано Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності (такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № № 914/2006/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19 зазначено, що державна реєстрація речових прав виконує важливу функцію інформування третіх осіб про права та обтяження на майно, а у випадках, встановлених законом, з такою реєстрацією пов`язується виникнення прав на нерухоме майно (абзац третій частини 2 статті 331 ЦК). Хоча державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції, чинній із 16.01.2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19 наведено висновок про те, що при ухваленні рішення, яке є підставою для державної реєстрації, суд вирішує питання щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Це положення кореспондує положенням ЦПК і ГПК, відповідно до яких під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин (пункт 3 частини першої статті 264 ЦПК), яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин (пункт 4 частини першої статті 264 ЦПК, пункт 3 частини першої статті 237 ГПК). У мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, зміст спірних правовідносин (пункт 1 частини четвертої статті 265 ЦПК), чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду (пункт 4 частини четвертої статті 265 ЦПК, пункт 6 частини четвертої статті 238 ГПК). Відповідно при вирішенні такого спору судам насамперед необхідно з`ясувати питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться та чи порушені ці права.

Зважаючи на те, що з 16.01.2020 року і на час ухвалення рішення суду у даній справі, регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилося, суд зазначає про наявність достатніх підстав вважати, що за таких обставин позивачі позбавлені можливості ефективного захисту законного інтересу у спосіб, шляхом ухвалення судового рішення про скасування запису (рішення) про проведену державну реєстрацію на об`єкт нерухомого майна приміщення, за адресою м. Львів, вул. Базарна, 11 без вирішення питання щодо набуття, зміни або припинення права власності та/або інших речових прав на нерухоме майно, що прямо передбачено вимогами статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у відповідній редакції.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

А отже, підставою для звернення до суду, є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №924/831/17, від 28.11.2019 у справі №910/8357/18).

Враховуючи те, що у разі задоволення позовних вимог порушене право позивачів не буде відновлене, такі позовні вимоги не підлягають до задоволенню, оскільки не відповідають належному способу захисту, що зокрема узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019р. у справі №331/6927/16-ц.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Стосовно поданої заяви Львівської міської ради про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог за вх. № 33600/20 від 23.11.2020 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зі змісту п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України вбачається, що спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Роз`яснення щодо застосування позовної давності викладені у Постанові Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р., зокрема, у пункті 2.1 Постанови Пленуму ВГС України"Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р. зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. У пункті 2.2 Постанови Пленуму ВГС України"Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р. вказано, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог повністю з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту, у зв`язку з чим, відсутні підстави застосування позовної давності у даній справі.

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Усталеною є практика ЄСПЛ, в якій суд посилається на balance of probabilities (баланс ймовірностей) для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 суд застосовує баланс ймовірностей. У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden 23.08.2016 суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам.

У постанові Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі №923/2075/15 відхилено висновки апеляційного суду про відмову в позову про стягнення упущеної вигоди лише з тих підстав, що її розмір не може бути встановлений з розумним степенем достовірності, оскільки апеляційний суд не дослідив інших доказів, які надані позивачем, чим фактично позбавив останнього можливості відновити його порушене право, за захистом якого подано позов.

Аналогічний підхід продемонстрував і Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду у своїй постанові від 06.11.2019 у справі №127/27155/16-ц (провадження №61-30580св18).

Отже, під розумним ступенем достовірності слід розуміти те, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що факт скоріше відбувся, аніж не мав місце.

У зв`язку з цим, суд при розгляді даної справи застосовує вищезазначений стандарт доказування.

У частині другій статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019) встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ГПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 13 та частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності господарського судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З огляду на вищенаведене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, які є предметом доказування у справі судом визнаються встановленими, в межах розгляду даної справи, відтак, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

У справі Трофимчук проти України (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010 р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 129 ГПК України сплачений судовий збір у даній справі покладається на позивачів.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76 - 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили в порядку та в строки, визначені ст. 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та в строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України до Західного апеляційного господарського суду.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 17.10.2022 р.

Головуючий суддя Долінська О.З.

Суддя Юркевич М.В.

Суддя Запотічняк О.Д.