ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2022 р. Справа№ 910/7628/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тарасенко К.В.

Секретар судового засідання: Луцюк А.В.

За участю представників учасників процесу:

від позивача: адвокат Дмитренко А.А.

від відповідача: адвокат Мицько Р.М.

Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 у справі №910/7628/21 (суддя Ломака В.С., м. Київ, повний текст складено - 04.11.2021)

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання додаткової угоди до договору укладеною,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" (далі - позивач/АТ "ОГС "Київоблгаз") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - відповідач/ АТ "НАК"Нафтогаз України") про визнання додаткової угоди до договору на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 року №13-222-ВТВ укладеною у запропонованій позивачем редакції.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, АТ "ОГС "Київоблгаз" посилалося на те, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, підтверджується систематична бездіяльність НКРЕКП у питаннях встановлення (перегляду) економічно обґрунтованих тарифів для ПАТ "Київоблгаз" на розподіл природного газу у 2014-2017 роках, встановлено факт економічної необґрунтованості тарифу, затвердженого НКРЕКП, і передбачено необхідність компенсації у тарифах відповідних витрат, що в розумінні положень статті 652 Цивільного кодексу України є істотною зміною обставин, якими позивач та АТ "НАК "Нафтогаз України" керувались при укладенні договору від 04.01.2013 року №13-222-ВТВ та додаткових угод до нього.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 у справі №910/7628/21 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- матеріали справи не місятять належних та допустимих доказів у розімінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження узгодження строку дії договору з 2016 року, зокрема і станом н момент звернення із відповідним позовом до суду першої інстанції, отже, договір №13-222-ВТВ від 04.01.2013 припинив свою дію з 01.01.2016;

- рішенням господарського суду Київської області від 11.10.2016 року в справі №911/1173/16 позов задоволено частково. В частині стягнення 188 873,46 грн. основного боргу провадження у справі припинено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 347 075 486,01 грн основного боргу, 25 845 397,43 грн. пені, 1 762 186,19 грн. 3 % річних та 194 791,49 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено;

- постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року рішення господарського суду Київської області від 11.10.2016 року в справі № 911/1173/16 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі;

- постановою Вищого господарського суду України від 03.03.2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року скасовано, а рішення господарського суду Київської області від 11.10.2016 залишено в силі. Крім того, з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стягнуто 248 040,00 грн судового збору за подання касаційної скарги;

- отже, позивачем доведено суду дві суттєві обставини: (1) факт закінчення строку дії договору №13-222-ВТВ від 04.01.2013 та (2) факт існування простроченої заборгованості позивача перед відповідачем за цим договором, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили;

- доводи позивача про наявність підстав для внесення змін до п. 6.1. статті 6 Договору «Порядок та умови проведення розрахунків» у запропонованій ним редакції пов`язується з фактом затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, тарифів, які не покривають обґрунтованих витрат позивача, у тому числі і витрат на виробничо-технологічні втрати газу, однак оцінка дій державного регулятора не входить до предмету доказування в контексті спірних господарських правовідносин учасників спору;

- позивачем не було доведено, що саме відповідач у справі є відповідальною особою за можливо недосконалу тарифну політику Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, і що саме обраний позивачем спосіб захисту призведе до поновлення його прав, а також що саме на відповідача має бути покладено ризики, пов`язані з неотриманням або недоотриманням певної частини доходу від господарської діяльності позивача;

- фактично, намір внесення змін до договору, який припинив свою дію у 2016 році, позивачем виявлено лише направленням 25.03.2021 відповідачу листа №810-СЛ-3564-0321 та проекту додаткової угоди №20 від 22.03.2021;

- позивачем не було доведено наявність обумовлених статтею 652 Цивільного кодексу України підстав для внесення змін до договору;

- наведені обставини в сукупності з наявними у справі доказами підтверджують, що звернення до суду з відповідним позовом не є ефективним способом захисту порушеного відповідачем права, а є створенням формально-юридичних передумов для перегляду остаточного судового рішення у справі №911/1173/16.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, АТ "ОГС "Київоблгаз" (далі - скаржник) 24.11.2021 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 у справі №910/7628/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник наголошував на тому, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано обставину, що необхідність внесення змін до Договору обґрунтовувалось тим, що після укладення зазначеного договору, змінились обставини, якими керувався АТ "ОГС "Київобгаз" при укладенні договору, і якби позивач міг передбачити таку зміну, то не уклав би відповідний договір, або уклав би його на інших умовах. При цьому, скаржник наголошував, що відповідач безпідставно не прийняв відповідну пропозицію позивача щодо укладення додаткової угоди, а суд першої інстанції, в свою чергу, безпідставно дійшов висновку про відсутність усіх 4 умов, необхідних для зміни договору на підставі ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, а отже, неправильно застосував вказану норму права.

Крім того, вказуючи на порушення судом першої інстанції ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, скаржник посилався на те,що не було враховано постанову Вищого господарського суду України від 29.06.2015 у справі № 910/29184/15, як таку, що була винесена у подібних правовідносинах.

Скаржник зазначає, що судовими рішення в адміністративних справах №826/15132/15, №826/8168/17; №826/13735/18 підтверджується систематична бездіяльність НКРЕКП в питаннях встановлення (перегляду) економічно необґрунтованих тарифів для Публічного акціонерного товариства «Київобгаз» на розподіл природного газу у 2014-2017 роках, встановлено факт економічної необґрунтованості тарифу, затвердженого НКРЕКП і передбачено необхідність компенсації у тарифах відповідних витрат, що є істотною зміною обставин, яким позивач і відповідач керувалися при укладенні договору №13-222- ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 і додаткових умов до нього, тому на переконання заявника апеляційної скарги, є помилковими твердження місцевого господарського про те, що виникнення у Публічного акціонерного товариства «Київобгаз» дефіциту грошових коштів не є підставою для внесення змін до договору, оскільки вищенаведеними рішеннями адміністративних судів була встановлена взаємозалежність можливості позивача розраховуватись перед відповідачем за природний газ виключно за рахунок складової тарифу затвердженого НКРЕКП.

Як вказує заявник апеляційної скарги внаслідок дій НКРЕКП у позивача наявна заборгованість на користь власника природного газу (Публічного акціонерного товариства «Національного акціонерного товариства «Нафтогаз України») з незалежних від дій та волі позивача причин, що ставить його та власника природного газу в нерівні умови господарювання за договором купівлі-продажу природного газу для потреб ВТВ. Вказана обставина, спростовує твердження суду першої інстанції, про те, що позивач намагається покласти на відповідача ризики, пов`язані з неотримання або недоотриманням певної частини від господарської діяльності, а також відповідальність за недосконалу політику НКРЕКП.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

30.12.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

Зокрема, у відзив на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що:

- місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено порушення відповідачем права чи інтересу позивача, що підлягають захисту у визначений ним спосіб, а також не доведено, яким чином у разі зволення позову відновиться порушене право чи законний інтерес позивача;

- позивачем не обґрунтовано правових підстав, з яких не затвердження НКРЕКП економічно обґрунтованого, на думку позивача, тарифу може бути покладено в якості зобов`язання відповідача змінити для позивача порядок та умови проведення розрахунків за природний газ.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2021 апеляційну скаргу АТ "ОГС "Київоблгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 у справі № 910/7628/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7628/21. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою АТ "ОГС "Київоблгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 у справі №910/7628/21 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/7628/21.

20.12.2021 матеріали справи №910/7628/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/7628/21; розгляд апеляційної скарги АТ "ОГС "Київоблгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 у справі №910/7628/21 призначено на 01.02.2022.

У зв`язку з перебуванням головуючої судді Разіної Т.І. з 31.01.2022 на лікарняному, судове засідання, призначене на 01.02.2022, не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2022 розгляд апеляційної скарги апеляційної скарги АТ "ОГС "Київоблгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 у справі №910/7628/21 призначено на 01.03.2022.

Проте, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Отже, судове засідання 01.03.2022 у справі №910/7628/21 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 розгляд апеляційної скарги АТ "ОГС "Київоблгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 у справі №910/7628/21 призначено на 07.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 заяву судді Північного апеляційного господарського суду Іоннікової І.А. про самовідвід від розгляду справи №910/7628/21 задоволено. Справу №910/7628/21 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення заміни відведеного судді відповідно до ст. 32 ГПК України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1821/22 від 13.06.2022 у зв`язку з задоволенням заяви судді Іоннікової І.А. про самовідвід від розгляду справи №910/7628/21, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/7628/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2022 для розгляду справи №910/7628/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 апеляційну скаргу АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 у справі №910/7628/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Разіна Т.І., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.; розгляд апеляційної скарги призначено на 07.07.2022.

Проте у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. (головуючий суддя (суддя - доповідач) на лікарняному, судове засідання, призначене на 07.07.2022, не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 розгляд апеляційної скарги АТ "ОГС "Київоблгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 у справі №910/7628/21 призначено на 09.08.2022.

Проте у зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. з 01.08.2022 по 12.08.2022 у відпустці, який входить до складу суду, судове засідання, призначене на 02.08.2022, не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 розгляд апеляційної скарги АТ "ОГС "Київоблгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 у справі №910/7628/21 призначено на 04.10.2022.

Явка представників сторін

У судове засідання 04.10.2022 з`явився уповноважені представники сторін.

Позиція представників сторін у справі

Представник скаржника у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених у ній та просив апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 у справі №910/7628/21 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечував, з підстав викладених у відзиві на неї. Просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи, 04.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (попереднє найменування позивача, ) (покупець) та Публічним акціонерним товариством Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) було укладено договір №13-222-ВТВ на купівлю-продаж природного газу (далі - Договір), за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Означений правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками наведених суб`єктів господарювання.

У 2.1. Договору сторонами передбачено, що продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року газ обсягом до 64 151 тисяч м3.

За умовами п. 5.1. Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ установлюється НКРЕ.

Ціна за 1 000 м3 газу на момент укладання договору становить 3 509,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за врегульованим тарифом, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %; податок на додану вартість - 20 %. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 85,60 грн, крім того, податок на додану вартість - 20 %, всього з податком на додану вартість - 102,72 грн. До сплати ціна за 1 000 м3 газу - 3 664,78 грн, крім того податок на додану вартість у розмірі 20 % - 732,96 грн, всього з податком на додану вартість - 4 397,74 грн ( п. 5.2. Договору).

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюються покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка покупця на поточний рахунок продавця та зараховується як оплата за газ та транспортування природного газу магістральними трубопроводами (п. 6.2 Договору).

Відповідно до статті 11 Договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Сторонами після укладення Договору до останнього його сторонами неодноразово вносилися зміни.

Так, додатковими угодами від 04.04.2013 року №1, від 10.07.2013 року №2, від 08.08.2013 року № 3 сторонами погоджено внесення змін до пункту 5.2. Договору щодо визначення ціни на газ.

У додатковій угоді від 31.12.2013 року №4 сторони погодились викласти пункт 1.1. Договору в новій редакції, за якою за Договором продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2013-2014 роках природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору". Крім того, цією додатковою угодою внесено зміни до пункту 2.1. статті 2 "Кількість та якість газу", статті 4 "Порядок обліку газу", пункту 5.2. щодо визначення ціни на газ.

Одночасно, у наведеній додатковій угоді контрагентами досягнуто згоди щодо викладення пункту 6.1. та статті 11 Договору в наступній редакції: "Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу. Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення".

Додатковими угодами від 28.04.2014 року №5, від 15.05.2014 року №6, від 10.06.2014 року №7, від 05.09.2014 року №8, від 10.11.2014 року №9, від 08.12.2014 року №10 сторонами погоджено внесення змін до пункту 5.2. Договору в частині визначення ціни на газ.

Шляхом укладення додаткової угоди від 22.12.2014 року №11 покупцем та продавцем погоджено внесення змін до пункту 1.1 Договору та викладено його у такій редакції: "За Договором продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору". Крім того, сторонами внесено зміни до пункту 2.1. статті 2 "Кількість та якість газу", статті 4 "Порядок обліку газу", пункту 5.2 Договору щодо визначення ціни на газ. Разом із тим, пункт 6.1. Договору викладено у такій редакції: "Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим Договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем і покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим Договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим Договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення дії договору в частині поставки газу".

Наведеною додатковою угодою визначено, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою від 05.02.2015 року №12 сторонами було досягнуто згоди щодо внесення змін до пункту 2.1. та пункту 5.2. Договору в частині визначення кількості та вартості газу.

У додаткових угодах від 10.03.2015 року №13, від 03.04.2015 року №14, від 12.05.2015 року №15, від 03.06.2015 року №16, від 10.07.2015 року №17, від 12.10.2015 року №18, від 28.10.2015 року №19 та від 30.11.2015 року №19/1 сторонами було погоджено внесення змін до умов Договору щодо ціни газу.

29.03.2021 року АТ "ОГС "Київоблгаз" направило на адресу АТ "НАК "Нафтогаз України" лист від 25.03.2021 року № 810-СЛ-3564-0321 разом з проектом додаткової угоди від 22.03.2021 року №20 до Договору, в якому запропонувало відповідачу підписати означену додаткову угоду, посилаючись на істотну зміну обставин та необхідність внесення відповідних змін до Договору.

Відповідно до змісту означеного проекту додаткової угоди № 20 позивач пропонував викласти пункт 6.1 статті 6 Договору "Порядок та умови проведення розрахунків" у наступній редакції:

"Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2 Договору та за умови передбачення в структурі тарифу покупця на розподіл газу витрат на придбання газу для потреб визначених даним Договором у відповідний період.

Розрахунок за фактично використаний природний газ за Договором здійснюється в межах сум передбачених у тарифі покупця на розподіл природного газу для покриття витрат на придбання газу для потреб визначених даним Договором.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим Договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки, за умови передбачення в структурі тарифу на розподіл природного газу витрат на придбання газу для потреб, визначених даним Договором у відповідний період.

У випадку, якщо НКРЕКП не передбачила для покупця в тарифі на розподіл природного газу витрат (або передбачила в неповній сумі) на придбання газу за цим Договором, - остаточний розрахунок за Договором проводиться протягом одного року, після отримання покупцем за наслідками фінансового року повної суми компенсації витрат на придбання природного газу за цим Договором, затвердженої НКРЕКП для покупця у структурі тарифу на послуги розподілу природного газу".

Проте відповідачем запропоновану позивачем редакцію додаткової угоди від 22.03.2021 року №20 до Договору підписано у добровільному порядку не було, що стало підставою для звернення АТ "ОПС "Київоблгаз" до суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог у даній справі АТ "ОГС "Київоблгаз" посилалося на те, що згідно з пунктом 12 частини 2 статті 21 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (чинного на момент виникнення правовідносин за Договором) газотранспортні та газорозподільні підприємства зобов`язані дотримуватися норм виробничо - технологічних витрат, витрат на власні потреби та норм питомих витрат природного газу для газотранспортних та газорозподільних підприємств.

Згідно із п. 4.2. Договору обсяги виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу визначаються (розраховуються) газорозподільним підприємством згідно з Методикою визначення питомих втрат та виробничо - технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженою наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003 року №264, та Методикою визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 року № 595, що кореспондується з пунктами 1.1 та 1.2 наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 23.11.2011 року №737 "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах".

Відповідно до вищезазначених Методик виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - це граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з`єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об`єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з`єднувальних деталей, який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами.

До виробничо-технологічних витрат газу належать витрати газу під час врізування або підключення новозбудованих, або після капітального ремонту, або реконструйованих газопроводів, об`єктів системи газопостачання житлових та громадських будівель, промислових підприємств тощо, а також у разі виконання пусконалагоджувальних робіт на них та витрати газу на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Разом із тим, можливість позивача розраховуватись за природний газ для потреб ВТВ прямо та безпосередньо залежить від наявності та суми передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової.

Пунктом 1.3 наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 23.11.2011 року №737 "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах" передбачено, що на підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу. Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо - технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Наказом від 21.12.2012 року №1060 Міненерговугілля України "Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2013 рік" розмір нормативних втрат і виробничо - технологічних витрат для ПАТ "Київоблгаз" на 2013 рік становив 61 198,5 тис. м3. Відповідно до пункту 2.1 Договору заплановані позивачем обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року складати 64 151,000 тис. м3.

Тобто, на думку позивача, на момент укладення спірного правочину, його умови були прийнятними для покупця і останній не міг передбачити істотну зміну обставин в майбутньому.

Після укладення Договору наказом Міненерговугілля України від 24.09.2014 року №664 для Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" встановлено граничні обсяги виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат природного газу на 2014 рік в розмірі 54 528,000 тис. м3, що, за твердженням позивача, менше розрахованих згідно Методик обсягів газу на 50 524,2 тис. м3 і складає 51,9 % від заявленого обсягу, а також менше ніж фактично придбано у Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на 6 568,185 тис. м3 і складає 89,2 % від фактично закуплених обсягів, що, на думку позивача, унеможливило затвердження НКРЕКП вищого тарифу на транспортування природного газу, який би давав можливість Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" своєчасно компенсувати вартість закупленого у 2014 році газу на дані потреби.

На виконання наказу № 737 позивач листом від 27.10.2014 року № 12-3820 надав Міненерговугілля України на затвердження розрахункові обсяги ВТВ та ВТР на 2015 рік у розмірі 111 820,857 тис. м3 природного газу.

Проте, наказом від 02.03.2015 року № 122 Міненерговугілля України затвердило для позивача обсяг природного газу на ВТВ та ВТР на 2015 рік у розмірі 49 812,000 тис. м3, що менше, ніж розраховані Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" розміри на 62 008,857 тис. м3, тобто на 55,5%.

Вказані обставини, за твердженнями позивача, призвели до дефіциту коштів для розрахунків за природний газ для потреб ВТВ та ВТР, що не дає покупцю змоги вчасно розрахуватись за обсяги природного газу, отриманого за Договором.

Не погоджуючись з означеним наказом, позивач звернувся до суду з позовом про скасування наказу Міненерговугілля України від 02.03.2015 року №122 в частині встановлення розміру нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік та зобов`язання затвердити на 2015 рік розміри нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на підставі Методики визначення питомих втрат та виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 року №264 та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 року №595.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 року в справі №826/15132/15 вищевказаний позов задоволено повністю.

Також позивач наголошував, що попри скасування судом незаконного наказу Міненерговугілля України від 02.03.2015 року № 122, НКРЕКП не було вжито жодних дій для коригування тарифів на розподіл природного газу, затверджених на підставі незаконного наказу.

Разом із тим, за твердженнями АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", на момент укладення спірного правочину позивач не міг передбачити настільки значне збільшення ціни на природний газ та водночас незначне збільшення тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами. Відтак, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, із суті Договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач, тоді як виконання Договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін та позбавило б позивача того, на що він розраховував при укладенні Договору.

Вищенаведені обставини у їх сукупності, на думку Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", свідчать про істотну зміну обставин, що відповідно до приписів статті 652 Цивільного кодексу України є підставою для внесення змін до Договору та викладення умов останнього в редакції запропонованої позивачем до укладення додаткової угоди від 22.03.2021 року № 20.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ( ст. 626 ЦК України).

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо його судом не визнано недійсним (презумпція правомірності правочину).

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Приписами ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У той же час відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

За приписами частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За змістом статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

За приписами ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (ч. 4 ст. 652 ЦК України).

За змістом наведених норм зміна господарського договору може бути вчинена як за згодою сторін, так і за рішенням суду у випадках, що передбачені, у тому числі, статтею 652 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, скаржник звернувся до АТ "НАК "Нафтогаз України" з пропозицією внесення змін до Договору №13-222-ВТВ в частині здійснення розрахунків та запропонував викласти п.6.1. статті 6 Договору "Порядок та умови проведення розрахунків" у наступній редакції: 6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяці, наступного за місяцем поставки товару на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу в межах сум, значених структурою тарифу на розподіл газу витрат на придбання газу для потреб, визначених даним договором, у відповідний період.

У випадку, якщо структурою тарифу на розподіл природного газу, затвердженою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) для Покупця не передбачено витрат (або передбачено в неповній сумі) на придбання газу за цим Договором у відповідному періоді, остаточний розрахунок за Договором проводиться протягом одного року після отримання Покупцем за наслідками відповідного року повної суми компенсації витрат на придбання природного газу за цим договором, затвердженої НКРЕКП для покупця у структурі тарифу".

В свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження узгодження продовження строку дії договору з 2016 року, зокрема і станом на момент звернення з відповідним позовом до суду першої інстанції, а отже, договір №13-222-ВТВ від 04.01.2013 припинив свою дію з 01.01.2016.

Як убачається із матеріалів справи, у квітні 2016 року до Господарського суду Київської області звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (яке в подальшому змінило найменування на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз") про стягнення 397 789 609,75 грн, з яких: 370 039 811,78 грн основного боргу, 25 978 534,27 грн пені та 1 771 263,70 грн 3% річних.

Посилаючись на те, що на виконання умов Договору Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передало протягом січня 2013 року - грудня 2015 року природний газ в обсязі до 214 568,005 тис. м3 на загальну суму 1 138 757 701,93 грн, а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" станом на 10.03.2016 року частково сплатило кошти за отриманий природний газ в розмірі 768 717 890,15 грн, позивач у цій справі просив стягнути з покупця решту вартості поставленого у вказаний період природного газу в розмірі 370 039 811,78 грн, 25 978 534,27 грн пені на підставі пункту 7.2 Договору, 1 771 263,70 грн - 3 % річних.

Рішенням господарського суду Київської області від 11.10.2016 року в справі №911/1173/16 позов задоволено частково. В частині стягнення 188 873,46 грн основного боргу провадження у справі припинено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 347 075 486,01 грн. основного боргу, 25 845 397,43 грн - пені, 1 762 186,19 грн - 3 % річних та 194 791,49 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року рішення господарського суду Київської області від 11.10.2016 року в справі №911/1173/16 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.03.2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року скасовано, а рішення господарського суду Київської області від 11.10.2016 залишено в силі. Крім того, з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стягнуто 248 040,00 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Вказане рішення суду від 11.10.2016 року в справі №911/1173/16, залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 03.03.2017 року, на час розгляду спору в справі №910/7628/21 в установленому законом порядку набрало законної сили.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем доведено суду дві суттєві обставини: (1) факт закінчення строку дії договору №13-222-ВТВ від 04.01.2013 та (2) факт існування простроченої заборгованості позивача перед відповідачем за цим договором, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

За твердженнями скаржника, в момент укладення договору він не передбачав та не міг передбачити, що зміниться політика держави у встановленні тарифів. У результаті дій суб`єктів владних повноважень (Міненерговугілля та Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) позивач був позбавлений реальної можливості провести з відповідачем розрахунки за отриманий природний газ.

При цьому, скаржник наголошував саме на тому, що неврахування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, при затвердженні тарифів виробничо-технологічних втрат газу у повному обсязі стало причиною виникнення боргу у встановленому судовим рішенням обсязі (рішення Господарського саду Київської області у справі №911/1173/16).

В свою чергу, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника як на підставу внесення змін до п.6.1. статті 6 Договору "Порядок та умови проведення розрахунків" Договору у запропонованій позивачем редакції саме на наявність факту затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, тарифів, які не покривають обґрунтованих витрат позивача, у тому числі і витрат на виробничо-технологічні втрати газу, оскільки оцінка дій державного регулятора не входить до предмету доказування в контексті спірних господарських правовідносин учасників спору.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України, що саме відповідач у справі є відповідальною особою за можливо недосконалу тарифну політику Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, і що саме обраний позивачем спосіб захисту призведе до поновлення його прав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що суду не доведено, що саме на відповідача має бути покладено ризики, пов`язані з неотриманням або недоотриманням певної частини доходу від господарської діяльності позивача.

Відповідно до висновків, покладених в основу рішення господарського суду Київської області від 11.10.2016 року в справі №911/1173/16, позивачем у цій справі на виконання умов Договору здійснювалось постачання природного газу Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" протягом 2013-2015 років із призначенням для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат покупця, покупець отримував природний газ та погоджувався з його вартістю, у тому числі шляхом укладення додаткових угод щодо ціни на природний газ.

Фактично, намір внесення змін до договору, який припинив свою дію у 2016 році, позивачем виявлено лише направленням 25.03.2021 відповідачу листа №810-СЛ- 3564 від 25.03.2021 та проекту додаткової угоди №20 від 25.03.2021,

Водночас, позивачем у встановленому законом порядку не було обґрунтовано правових підстав для внесення змін до такого договору зі спливом більше 5 років після його припинення.

Також посилання позивача на виникнення у Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" дефіциту грошових коштів судом апеляційної інстанції до уваги не приймає в якості достатньої підстави для внесення змін до Договору.

Слід зауважити, що при внесенні змін до договору необхідно приймати до уваги інтереси обох сторін.

У той же час викладення умов Договору в редакції запропонованої позивачем додаткової угоди від 22.03.2021 року №20 та фактичне відстрочення оплати за отриманий, зокрема, у 2015 році природний газ на невизначений строк (враховуючи передбачену проектом додаткової угоди відкладальну обставину: у випадку, якщо НКРЕКП не передбачила для покупця в тарифі на розподіл природного газу витрат (або передбачила в неповній сумі) на придбання газу за цим Договором, - остаточний розрахунок за Договором проводиться протягом одного року, після отримання покупцем за наслідками фінансового року повної суми компенсації витрат на придбання природного газу за цим Договором, затвердженої НКРЕКП для покупця у структурі тарифу на послуги розподілу природного газу) може призвести до порушення балансу інтересів обох контрагентів за правочином.

Водночас суд апеляційної інстанції враховує, що фактично всі зміни до нормативних втрат природного газу, які, на думку позивача, унеможливлюють виконання останнім умов Договору, були затверджені наказами Міненерговугілля до грудня 2014 року, тобто, до моменту погодження контрагентами додатковою угодою № 11 останньої редакції пункту 6.1 та статті 11 спірного правочину.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що означеним посиланням позивача та обставинам справи вже була надана правова оцінка у рішенні господарського суду міста Києва від 29.02.2016 року в справі №910/594/16, яким відмовлено у задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" до Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про внесення змін до договору від 04.01.2013 року № 13-222-ВТВ на купівлю-продаж природного газу шляхом викладення у новій редакції його пункту 6.1 статті 6 "Порядок та умови проведення розрахунків". Вказане рішення на час розгляду даної справи набрало законної сили.

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що скаржником не було доведено в розумінні ст. ст. 76-79 ГПК України наявність обумовлених ст. 652 Цивільного кодексу України підстав для внесенні змін до Договору, і доводи скаржника стосовно неправильного застосування судом першої інстанції вказаної норми матеріального права, судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необгрунтовані та спростовуються наявними у справі доказами.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи №912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи №910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наведені обставини в сукупності з наявними у справі доказами підтверджують, що звернення до суду з відповідним позовом - не є ефективним способом захисту порушеного відповідачем права, а є створенням формально-юридичних передумов для перегляду остаточного судового рішення у справі №911/1173/16.

За правовим висновком Верховного Суду (постанова від 03 березня 2021 року у справі №904/4470/16) за практикою Європейського суду з прав людини принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Крім того, посилання скаржника на порушення судом першої інстанції ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не було враховано постанову Вищого господарського суду України від 29.06.2015 у справі №910/29184/15, як таку, що була винесена у подібних правовідносинах, судом апеляційної інстанції відхиляється як необґрунтоване, оскільки за приписами вказаної статті чітко зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Інші наведені доводи скаржника, викладені в поданій ним апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з його недоведеністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 у справі №910/7628/21, та, відповідно, апеляційна скарга АТ "ОГС "Київоблгаз" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 у справі №910/7628/21 покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 у справі №910/7628/21 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Справу №910/7628/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддями - 18.10.2022.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Є.Ю. Шаптала

К.В. Тарасенко