ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 жовтня 2022 року Справа № 910/3857/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Грачука В.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу № 910/3857/22

за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради

до Акціонерного товариства Укртелеком, м. Київ

про визнання недійсним договору оренди №12-742/19 від 31.12.2019, зобов`язання звільнити та повернути майно,

за участю представників:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

В судовому засіданні взяла участь Лопоха О.С.- прокурор відділу Волинської обласної прокуратури (службове посвідчення №059394 від 25.01.2021),

в с т а н о в и в:

21.06.2022 на адресу Господарського суду Волинської області на виконання ухвали Господарського суду міста Києва надійшли за підсудністю матеріали позовної заяви №52-809 вих-22 від 19.04.2022 керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради, в якій керівник Ковельської окружної прокуратури просить визнати недійсним договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 31.12.2019 №12-742/19, укладений між Управлінням гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради та ПАТ Укртелеком; зобов`язати АТ Укртелеком звільнити та повернути Управлінню гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради приміщення площею 55 кв.м., яке розташоване за адресою: Волинська область, смт. Люблинець, вул. Нежалежності, 22.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 27.06.2022 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.07.2022 на 10:00 год.; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 11.07.2022.

11.07.2022 на адресу Господарського суду Волинської області від відповідача надійшло клопотання №84-13-50/22 від 11.07.2022, в якому відповідач просить продовжити строк для подання відзиву на позовну заяву та відкласти підготовче засідання, посилаючись на складність справи, на необхідність витребування великої кількості технічної документації, висновків спеціалістів в галузі телекомунікаційних мереж (оскільки спірне приміщення в с. Люблинець, Ковельського району є діючою АТС), можливого мирного врегулювання спору.

13.07.2022 в судове засідання повноважні представники позивача та відповідача не з`явилися. Про судовий розгляд позивач та відповідач були повідомлені належним чином.

13.07.2022 в судовому засіданні прокурор не заперечила проти задоволення клопотання відповідача №84-13-50/22 від 11.07.2022.

Ухвалою суду від 13.072022 було відкладено підготовче засідання на 17.08.2022 на 10:00 год.; продовжено процесуальний строк для подачі відзиву на позовну заяву до 08.08.2022.; запропоновано прокурору та позивачу подати суду у строк до 15.08.2022 відповідь на відзив відповідача.

10.08.2022 на адресу Господарського суду Волинської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №90-13-11/22 від 08.08.2022, в якому відповідач вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

В судове засідання 17.08.2022 представники позивача та відповідача не з`явились. Про судовий розгляд позивач та відповідач були повідомлені шляхом надіслання копії ухвали суду на електронні адреси.

Ухвала суду була надіслана сторонам на електронні адреси у зв`язку із недостатністю фінансування на відправку поштової кореспонденції.

В судовому засіданні 17.08.2022 прокурор пояснила, що відповідь на відзив відповідача було надіслано поштовою кореспонденцією 15.08.2022, висловила думку про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 17.08.2022 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 01.09.2022.

17.08.2022 після судового засідання відділ документального забезпечення та контролю суду передав відповідь Ковельської окружної прокуратури на відзив відповідача.

18.08.2022 позивач - Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради надіслав до суду лист №340/07/02-22 від 15.08.2022, в якому повідомляє про те, що підтримує позовні вимоги.

В судовому засіданні 01.09.2022 було оголошено перерву до 28.09.2022.

28.09.2022 представник відповідача надіслав до суду клопотання/заяву про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, посилаючись на те, що АТ Укртелеком звільнив та передав Управлінню гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради приміщення площею 55 кв.м., яке розташоване за адресою: Волинська область, смт. Люблинець, вул. Нежалежності, 22.

На підтвердження цього факту відповідач надіслав копію акту приймання-передачі від 26.09.2022.

В судовому засіданні з 28.09.2022 було оголошено перерву до 06.10.2022.

Представник відповідача про судовий розгляд 06.10.2022 був повідомлений в судовому засіданні 28.09.2022, яке відбувалось в режимі відеоконференції, а позивач шляхом надіслання ухвали повідомлення на електронну адресу. Відповідач та позивач подали до суду: відповідач - відзив на позов; позивач - повідомлення про підтримання позовних вимог прокурора. Оскільки сторони висловили свою позицію щодо позовних вимог справу розглянуто за відсутності представників сторін, за наявними матеріалами.

В судовому засіданні 06.10.2022 прокурор просила відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі в частині визнання недійсним договору оренди №12-742/19 від 31.12.2019, розглядати в цій частині спір по суті і задовольнити вимогу, не заперечувала проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі в частині зобов`язання відповідача звільнити та повернути майно.

Вимога Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради про визнання недійсним договору оренди №12-742/19 від 31.12.2019 обґрунтована і підлягає до задоволення з огляду на наступне.

31.12.2019 між Управлінням гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради, Ковельського району (надалі - Управління) як орендодавцем і Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» як орендарем було укладено договір оренди №12-742/19, згідно з п.1.1. якого Управління передало в оренду ПАТ «Укртелеком» майно комунальної форми власності: частину приміщення ясел-садка «Калинонька» площею 55 кв.м, який знаходиться за адресою: Волинська область, Ковельський район, смт Люблинець, вул. Незалежності, 22.

Майно, передане в оренду, належить орендодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 6-4/2021 від 27.07.2012, власником приміщення ясел-садка «Калинонька» площею 3302,5 кв м, що знаходиться по вулиці Незалежності, 22 (колишня вулиця Жовтнева) у смт. Люблинець, Ковельського району є територіальна громада в особі Люблинецької селищної ради.

Відповідно до п. 1.2. договору мета використання орендованого майна - розміщення АТС.

Пунктом 6.2. договору визначено строк дії договору: з 01 січня 2020 року по 30 листопада 2022.

Орендодавець передав, а орендар прийняв частину нежитлового приміщення площею 55 кв м, що знаходиться у будівлі ясел-садочка «Калинонька» по вул. Незалежності, 22 у смт. Люблинець, Ковельського району, що підтверджується копією акту приймання-передачі орендованого майна в оренду від 31.12.2019.

14.04.2020 сторони договору уклали додаткову угоду №1-12-220/20 до договору оренди №12-742/19 від 31.12.2019, якою внесли зміни і доповнення до розділу 4 договору «Орендна плата та порядок розрахунків».

Обґрунтування недійсності правочину.

Договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності №12-742/19 від 31.12.2019 суперечить вимогам чинного законодавства.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про освіту" система освіти - сукупність складників освіти, рівнів і ступенів освіти, кваліфікацій, освітніх програм, стандартів освіти, ліцензійних умов, закладів освіти та інших суб`єктів освітньої діяльності, учасників освітнього процесу, органів управління у сфері освіти, а також нормативно-правових актів, що регулюють відносини між ними.

Статтею 10 Закону України "Про освіту визначено, що структура освіти включає, зокрема, дошкільну освіту, повну загальну і середню освіту, позашкільну освіту, спеціалізовану освіту, професійну (професійно-технічну) освіту, фахову передвищу.

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про освіту» передбачено, що заклад освіти залежно від засновника може діяти як державний, комунальний, приватний чи корпоративний.

Відповідно до витягу з Реєстру суб`єктів освітньої діяльності дошкільний навчальний заклад смт. Люблинець, Ковельського району, Волинської області загального розвитку, комунальної форми власності, належить до сфери Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради.

Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради створене як структурний підрозділ виконавчого комітету Люлинецької селищної ради на підставі рішення №2-8/2016 від 09.11.2016.

Згідно з Положенням «Про Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради» Управління є виконавчим органом Люблинецької селищної ради, підзвітне і підконтрольне Люблинецькій селищній раді, підпорядковується її виконавчому комітету та селищному голові. Управління є відповідальним за виконання частини повноважень виконавчих органів ради, покладених на нього у встановленому порядку, а з питань здійснення делегованих йому повноважень підконтрольне відповідним вищим органам виконавчої влади. Крім цього, Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки у територіальних представництвах Державного казначейства України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, кутовий штамп та бланк встановленого зразка

Згідно з п.п.2.4.58. п.2.4. Положення Управління укладає в межах своїх повноважень договори, угоди, контракти, стороною яких виступає Люблинецька селищна рада або її виконавчий комітет.

Рішенням Люблинецької селищної ради, Ковельського району №8/4 від 15.03.2007 «Про окремі питання управління комунальним майном власності територальної громади селищної ради» затверджено Порядок надання в оренду комунального майна територіальної громади селищної ради (надалі - Порядок). Згідно з п.2.1. Порядку орендодавцем ЦМК (цілісних майнових комплексів), їх структурних підрозділів виступає його балансоутримувач.

Таким чином, Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради є орендарем та балансоутримувачем комунального майна територіальної громади селищної ради- ясел-садка «Калинонька» площею 55 кв.м, який знаходиться за адресою: Волинська область, Ковельський район, смт Люблинець, вул. Незалежності, 22.

Відповідно до ст. 78 Закону України "Про освіту фінансування закладів, установ і організацій системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством. Державні та комунальні заклади освіти мають право надавати платні освітні та інші послуги, перелік яких затверджує Кабінет Міністрів України. Засновники відповідних закладів освіти мають право затверджувати переліки платних освітніх та інших послуг, що не увійшли до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів.

Як визначено ст. 80 Закону України "Про освіту до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством. Майно закладів освіти, яке не використовується в освітньому процесі, може бути вкладом у спільну діяльність або використане відповідно до статті 81 цього Закону.

Отже, зі змісту наведеної вище норми Закону вбачається, що об`єкт освіти - це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності підприємств системи освіти.

Подібний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 906/164/17, від 25.07.2018у справі № 906/143/17, від 10.10.2018 у справі № 917/1934/17.

Згідно з ч. 1 ст. 79 Закону України "Про освіту" майно навчальних закладів може використовуватись як додаткове джерело фінансування цих закладів шляхом отримання доходів від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Як передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 28.10.2004 "Про затвердження Національного стандарту №2 "Оцінка нерухомого майна" приміщення - це частина внутрішнього об`єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 Закону України «Про освіту» об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства, тобто встановлено законодавчу заборону використання його з іншою метою.

Отже, вирішальним в аспекті неухильного дотримання вимог зазначеної норми Закону законодавець визначає обов`язкове використання об`єктів освіти і науки, що фінансуються з бюджету, за цільовим призначенням, тобто тісну пов`язаність з навчально-виховним процесом мети такого використання (в тому числі, на умовах оренди). Невикористання певного приміщення навчальним закладом не свідчить про неприналежність цього приміщення до об`єкта освіти.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 905/1266/17, від 10.04.2018 у справі № 906/165/17,і від 04.07.2018 у справі № 902/653/17, від 14.04.2021 у справі 917/782/20.

У п. п. 2 п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" вказано, що навчальні заклади мають право надавати інші послуги, зокрема, надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Пунктом 3.19. Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально- виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001 (у редакції, чинній на момент укладання договору оренди), встановлено, що здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов`язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Отже, виходячи зі змісту наведених вище правових норм, як додаткове джерело фінансування навчальних закладів законом передбачена можливість залучати, у тому числі, доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання. Проте, надання в оренду таких приміщень, споруд, обладнання, що тимчасово не задіяні, дозволяється лише для їх використання, пов`язаного з освітнім процесом відповідного навчального закладу, за умови, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Невикористання навчальним закладом спірних приміщень для навчального (освітнього) процесу не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з освітнім процесом.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 906/164/17, від 05.08.2020 у справі №913/152/18).

Як передбачено п.16 ст. 1 Закону України «Про освіту» освітній процес - система науково-методичних і педагогічних заходів, спрямованих на розвиток особистості шляхом формування та застосування її компетентностей.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Укртелеком» здійснює, окрім інших, такі види діяльності як «Професійно-технічна освіта» (85.32) та «Інші види освіти» ( 85.59). Ці групи включають продовження освіти протягом усього життя для одержування додаткових знань і навичок, а також задля перепідготовки, підвищення кваліфікації, здобуття нової професії та самовдосконалення.

Група не включає освітню діяльність, класифіковану в групах 85.1. - 85.4., тобто дошкільну освіту, початкову освіту, середню або вищу освіту.

За умовами договору метою використання відповідачем орендованого майна є розміщення АТС.

Розміщення АТС в частині приміщення закладу дошкільної освіти смт. Люблинець не пов`язане з освітнім процесом або обслуговуванням учасників освітнього процесу, що підтверджується копією листа Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради №79/07/02-22 від 08.02.2022.

Таким чином, спірне приміщення навчального закладу використовується відповідачем не за освітнім призначенням та з метою, не пов`язаною із забезпеченням освітнього процесу.

Враховуючи викладене, договір оренди №12-742/19 від 31.12.2019 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, укладений з порушенням вимог ч. 4 ст. 80 Закону України «Про освіту», пункту 3.19. Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14.08.2001 № 63, підпункту 2 пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності», а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України як такий, що суперечить актам цивільного законодавства.

Клопотання відповідача про закриття провадження у справі, в тому числі й в частині вимоги про визнання недійсним договору оренди №12-742/19 від 31.12.2019 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, не підлягає до задоволення.

На обґрунтування клопотання відповідач посилається на укладення 26.09.2022 додаткової угоди до договору оренди майна №12-742/19 від 31.12.2019, якою було розірвано договір оренди.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Якщо предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета. Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 12-112гс18; Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 394/301/19.

А тому укладення сторонами додаткової угоди від 26.09.2022 до договору оренди майна №12-742/19 від 31.12.2019, якою було розірвано договір оренди, не є підставою для припинення провадження у справі в частині визнання недійсним договору орендимайна №12-742/19 від 31.12.2019 у зв`язку з відсутністю предмета.

Щодо вимоги про повернення майна з оренди.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідач подав до суду копію акту приймання-передачі від 26.09.2022, згідно з п. 1 якого АТ Укртелеком звільнив та передав Управлінню гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради приміщення площею 55 кв.м., яке розташоване за адресою: Волинська область, смт. Люблинець, вул. Нежалежності, 22.

Акт приймання передачі підписано зі сторони Волинської філії АТ Укртелеком директором Я. М. Бондаренко, зі сторони Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради заступник начальника Управління Шум О.П.

З огляду на те, що відповідач АТ «Укртелеком» добровільно повернув орендоване майно позивачу - Управлінню гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради, провадження у справі в частині зобов`язання АТ Укртелеком звільнити та повернути Управлінню гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради приміщення площею 55 кв.м., яке розташоване за адресою: Волинська область, смт. Люблинець, вул. Незалежності, 22, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України слід закрити у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Прокурору, сторонам у справі роз`яснюється, що відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Судовий збір.

Згідно із ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч.2 ст.123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За клопотанням прокурора Волинській обласній прокуратурі на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» слід повернути з Державного бюджету України 2481 грн. судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині вимоги зобов`язати відповідача звільнити і повернути орендоване майно.

Обґрунтування наявності порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно із частинами 3, 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

За приписами ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Суб`єктом, який не здійснює захист інтересів держави щодо управління об`єктами комунальної власності, що належать до сфери його управління, є Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 1 Закону України «Про місце самоврядування в Україні» територіальна громада - це жителі, об`єднані постійним проживанням у межах, зокрема, села, що є самостійною адміністративно- територіальною одиницею.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст.11 Закону України «Про місце самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Положеннями статті 29 Закону передбачено повноваження виконавчих органів сільських, селищних рад, серед яких - управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до ст. 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.

Відтак, територіальна громада, як власник об`єктів права комунальної власності, делегує відповідній раді, виконавчому органу ради повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які повністю відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Враховуючи викладене, Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної рада, представляючи територіальну громаду смт. Люблинець, діє в її інтересах, як суспільних, а тому правильне застосування відповідачем положень чинного законодавства у сфері розпорядження об`єктами майна комунальної власності беззаперечно становить суспільний інтерес.

Невжиття компетентним органом жодних заходів впродовж розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, кваліфікується як бездіяльність відповідного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Управління, маючи відповідні повноваження для захисту інтересів територіальної громади, не звернулося за захистом до суду, не вчинило дій, спрямованих на захист інтересів держави, а тому у прокурора є підстави для представництва інтересів держави в суді.

Управління володіло інформацією про передачу майна комунальної форми власності - частини приміщення ясла-дитсадка, що знаходиться по вул. Незалежності, 22 у смт Люблинець, Ковельського району, для цілей, що не пов`язані з освітнім процесом, оскільки передало майно для розміщення АТС, про що зазначено в 1.2. договору.

Також Ковельська окружна прокуратура листом №52-321 вих.22 від 02.02.2022 повідомила Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради про виявлені порушення при укладенні договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної форми власності.

У цьому листі прокурор просив повідомити про вжиті селищною радою заходи на усунення порушень та просив повідомити, чи будуть вживатися заходи щодо визнання недійсним правочину.

Листом від 08.02.2022 за №79/07/02-22 Управління повідомило окружну прокуратуру про те, що орендоване приміщення не використовується для потреб освітнього процесу та обслуговуванням учасників освітнього процесу. При цьому У листі Управління не зазначило про те, що самостійно забезпечить усунення виявлених окружною прокуратурою порушень.

Отже, в Управління, як компетентного органу на управління комунальним майном, була можливість у розумні строки відреагувати на виявлене порушення інтересів держави, проте воно не вжило заходів, спрямованих на захист інтересів територіальної громади.

Дотримання визначеного законом порядку надання в оренду об`єктів комунального майна та їх ефективне використання за цільовим призначенням становить суспільний інтерес та переважає приватний інтерес у використанні таких об`єктів окремими суб`єктами господарювання,

Отже, у прокурора є підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді. Водночас, таке звернення прокурора до суду спрямоване на забезпечення дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу в оренду комунального майна.

На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Ковельська окружна прокуратура листом від 14.04.2022 за №52-767вих.22 повідомила позивача - Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради про намір звернутися з позовною заявою до суду за захистом інтересів держави в його особі. Наявність підстав для представництва позивачем до суду не оскаржувалася.

У зв`язку із задоволенням позову в частині визнання недійсним договору оренди на відповідача на підставі ст. 129 ГПК України слід покласти витрати прокурора, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 2481 грн.

Керуючись ст.ст. 129, п. 2 ч. 1 ст.231, ст.ст.236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Визнати недійсним договір оренди №12-742/19 від 31.12.2019, укладений між Управлінням гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради та ПАТ «Уктелеком».

2. Провадження у справі в частині зобов`язання АТ «Укртелеком» звільнити та повернути Управлінню гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради приміщення площею 55 кв.м, яке розташоване за адресою: Волинська область, см. Люблинець, вул. Незалежності, 22, закрити.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Укртелеком» 01601,м. Київ, Бульвар Шевченка, 18 () на користь Волинської обласної прокуратури (, р/р UА0004945 у Державній казначейській службі України, МФО 820172) 2481 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

4. Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області повернути Волинській обласній прокуратурі (, р/р UА0004945 у Державній казначейській службі України, МФО 820172) з Державного бюджету України 2481 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено і підписано 17.10.2022

Суддя І. О. Якушева