ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року Справа № 902/197/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

прокурор: Безпалов А.В.

представники інших учасників в судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Агрономічної сільської ради на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 17 червня 2022 року у справі №902/197/22 (пункти 12-14) (повний текст складено 22 червня 2022 року, суддя Нешик О.С.)

за позовом керівника Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, Вінницької районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

до Агрономічної сільської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне підприємство "Дослідне господарство "Бохоницьке" Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне підприємство "Науковий інноваційно-технологічний центр інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України"

про визнання недійсним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 17 червня 2022 року у справі №902/197/22, серед іншого, визнано дії відповідача щодо введення суду в оману, шляхом повідомлення у відзиві №602 від 19.04.2022 неправдивої інформації, зловживанням процесуальними правами. Застосовано до Агрономічної сільської ради (вул.Мічуріна, 12, с.Агрономічне Вінницького району Вінницької області, 23227, ) заходи процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу. Присуджено до стягнення з Агрономічної сільської ради (вул.Мічуріна, 12, с.Агрономічне Вінницького району Вінницької області, 23227, ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у м.Києві/Печерс.р-н/21081100, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA0026007, Код класифікації доходів бюджету 21081100) 4962 грн штрафу.

Вказана ухвала мотивована тим, що Агрономічна сільська рада ввела суд в оману шляхом повідомлення у відзиві №602 від 19 квітня 2022 року неправдивої інформації, що призвело до затягування розгляду справи. З огляду на невиконання відповідачем вимог ухвал суду в частині надання доказів в підтвердження, викладених у відзиві обставин, суд визнав такі дії відповідача зловживанням процесуальними правами.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Агрономічна сільська рада звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 17 червня 2022 року в частині застосування до Агрономічної сільської ради стягнення штрафу в порядку процесуального примусу.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що застосування заходів процесуального примусу, в тому числі й стягнення штрафу належить до виключної компетенції суду. Разом з тим, відповідно до поданого відзиву Агрономічної сільської ради, зазначено, що розпорядженнями Вінницької районної державної адміністрації, передано перелічені земельні ділянки (у кількості 33 земельних ділянки). Також, суд зазначає про те, що Агрономічна сільська рада діяла з метою введення суду в оману, шляхом повідомлення у відзиві №602 від 19 квітня 2022 року неправдивої інформації, що є зловживанням процесуальними правами. Разом з тим, ці обставини не відповідають дійсності, так як у відзиві було повідомлено, що у Агрономічній сільській раді вказані розпорядження Вінницької районної державної адміністрації відсутні. З приводу того, що у відзиві було вказано, що земельні ділянки передавались Державному підприємству "Науковий іноваційно-технологічний центр інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України" апелянт зазначає, що вказане підприємство було помилково вказане, так як назва майже ідентична з Інститутом кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України. Цих два підприємства входять до суб`єкта управління Національної академії аграрних наук України.

Крім того, скаржник просить суд звернути увагу на те, що з початку введення військового стану в Україні, відомості, які містять у публічній кадастровій карті Україні є закритими, технічної можливості для того, щоб Агрономічна сільська рада перевірила інформацію про користувачів земельними ділянками відсутня. З огляду на викладене, на думку Агрономічної сільської ради вказані дії не можуть бути визнані як такими, що передбачали введення в оману суд чи зловживання процесуальними правами.

Апеляційна скарга надійшла безпосередньо до Північно-західного апеляційного господарського суду 11 липня 2022 року.

Листом №902/197/22/3720/22 від 15 липня 2022 року належним чином оформлені копії матеріалів справи витребувано з Господарського суду Вінницької області.

Належним чином оформлені матеріали справи надійшли на адресу суду апеляційної інстанції 26 липня 2022 року.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від "27" липня 2022 року апеляційну скаргу Агрономічної сільської ради на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 17 червня 2022 року у справі №902/197/22 залишено без руху. Запропоновано апелянту усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та надати належні докази надсилання копії апеляційної скарги ДП "Дослідне господарство "Бохоницьке" Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України; докази сплати судового збору у розмірі 2481 грн; обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

15 серпня 2022 року на адресу суду від Агрономічної сільської ради надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 серпня 2022 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Маціщук А.В. та судді Олексюк Г.Є., внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 серпня 2022 року у справі №902/197/22 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Агрономічної сільської ради на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 17 червня 2022 року у справі №902/197/22 та призначено дату судового засідання на 05 жовтня 2022 року. Зупинено дію пунктів 12-14 ухвали Господарського суду Вінницької області від 17 червня 2022 року у справі №902/197/22 до завершення апеляційного розгляду.

28 вересня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання Агрономічної сільської ради про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №902/197/22 з Господарським судом Вінницької області.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання Агрономічної сільської ради про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №902/197/22.

Органи прокуратури своїм правом, передбаченим статтею 263 ГПК України, не скористались, відзиву на апеляційну скаргу не надали. В судовому засіданні прокурор надав усні пояснення відповідно до яких вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обгрунтованою.

Представники позивачів, відповідача та третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Зі списку розсилки поштової кореспонденції від 22 серпня 2022 року вбачається, що ухвала суду від 22 серпня 2022 року про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду на 05 жовтня 2022 року надіслана на електронні адреси сторін /а.с.115 матеріалів оскарження ухвали/.

Частинами п`ятою та сьомою статті 6 ГПК України передбачено, що суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Окрім того, частиною восьмою статті 120 ГПК України встановлено, якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини сьомої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Натомість частиною 7 статті 120 ГПК України передбачено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 6 статті 120 ГПК України суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Згідно з частиною 5 статті 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до частин 6, 7 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Зважаючи на зазначені вище процесуальні норми, а також об`єктивні обставини (відсутність коштів на здійснення відправленя кореспонденції), суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 серпня 2022 року, якою відкрито апеляційне провадження у справі та призначено дату судового засідання на 05 жовтня 2022 року, в силу приписів процесуального закону слід вважати врученою сторонам у справі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення прокурора, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила наступне.

23 березня 2022 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява керівника Вінницької обласної прокуратури, подана в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, Вінницької районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, з вимогою визнати незаконним та скасувати рішення Бохоницької сільської ради Вінницького району "Про визнання Державного акта на право постійного користування землею таким, що втратив чинність" №21 від 09 лютого 2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначив, що "...відповідно до рішення Бохоницької сільської ради Вінницького району від 20 квітня 2000 року №10 ДП "ДГ "Бохоницьке" НААН" передано в постійне користування 1451,538 га землі для ведення дослідних цілей і ведення сільського господарства. На виконання вказаного рішення дослідному господарству "Бохоницьке" Бохоницькою сільською радою 12 червня 2000 року видано державний акт на право постійного користування землею серії ВН №1853 ...".

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 28 березня 2022 року за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/197/22, вирішено її розгляд здійснити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

22.04.2022 Агрономічною сількою радою подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що незважаючи на прийнятття сільською радою рішення 25 сесії 7 скликання, яким визнано державний акт таким, що втратив чинність, земельні ділянки, що входили у межі вищевказаного акта, оформлено за ДП "Науковий інформаційно-технологічний центр інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України" та надає перелік таких земельних ділянок із зазначенням їх кадастрових номерів.

На підставі такої інформації ухвалою від 26.05.2022 судом залучено Державне підприємство "Науковий інформаційно-технологічний центр інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України" третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, що випливає зі змісту ухвали /а.м.оск. 43-46/.

Також за результатами судового засідання, 26 травня 2022 року, судом постановлено ухвалу про продовження строку здійснення підготовчого провадження у справі на тридцять днів та про відкладення підготовчого судового засідання до 16 червня 2022 року.

Під час підготовчого судового засідання, 16 червня 2022 року, судом було встановлено, що учасниками справи не повно виконані вимоги ухвал суду, постановлених під час здійснення провадження у даній справи, стосовно подання необхідних для вирішення спору доказів.

13 червня 2022 року до суду надійшли додаткові пояснення прокурора №15/3-308вих-22 від 09 червня 2022 року (вх. канц. суду №01-34/4651/22 від 13.06.2022), до яких долучені витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджують факт належності Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України на праві постійного користування 33-х земельних ділянок, що входили в межі державного акта на право постійного користування землею серії ВН №1853 від 12 червня 2000 року.

Також прокурор поінформував суд про неможливість надати накази Національної академії аграрних наук України №107 від 24 травня 2011 року та №160 від 11 липня 2011 року та інформацію щодо розпорядника (розпорядників) та користувача (користувачів) спірної земельної ділянки площею 1451,538 га (її частин) станом на час розгляду справи, оскільки такі дані не може надати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, яке здійснює ведення Держаного земельного кадастру.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що станом на 17 червня 2022 року в матеріалах господарської справи №902/197/22 була відсутня повна інформація стосовно усіх власників, розпорядників та користувачів спірної земельної ділянки площею 1451,538 га (її частин), в тому числі відсутні первинні (правоустановлюючі) документи щодо підстав набуття ними відповідних прав.

Частиною 2 статті 50 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Враховуючи, що предметом спору у даній справі є вирішення питання щодо законності рішення Бохоницької сільської ради Вінницького району, яким визнано таким, що втратив чинність Державний акт на право постійного користування землею ВН №1853, виданий Дослідному господарству "Бохоницьке", місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у розгляді справи Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України, оскільки рішення суду може вплинути на права постійного користування такої особи на частину земель, які включені до Державного акту ВН №1853.

16 червня 2022 року до Господарського суду Вінницької області надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державного підприємства "Науковий інноваційно-технологічний центр інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України". Як слідує із змісту пояснень: "... твердження у відзиві №602 від 19.04.2022 року Агрономічної сільської ради, щодо оформлення права постійного користування земельними ділянками загальною площею 801 га за Державним підприємством "Науковий інноваційно-технологічний центр Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України" є помилковим.

В судовому засіданні 16 червня 2022 року представник третіх осіб Антощук В.Д. повідомив суд, що Державне підприємство "Науковий інноваційно-технологічний центр Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України" немає жодного відношення до Державного акту на право постійного користування землею серії ВН №1853 від 12.06.2000.

Надаючи правову оцінку діям відповідача щодо повідомлення суду інформації про реєстрації права постійного користування земельними ділянками загальною площею 801 га, які входили у межі державного акта на право постійного користування землею серії ВН №1853 від 12 червня 2000 року за Державним підприємством "Науковий інноваційно-технологічний центр інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України", місцевий господарський суд застосував до Агрономічної сільської ради заходи процесуального примусу.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів погоджується з відповідною позицією місцевого господарського суду та безпосередньо застосуванням норм процесуального законодавства огляду на таке.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами господарського судочинства є, зокрема, верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є міра свободи, міра можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Так, господарське процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Згідно з частиною першою статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 1 частини другої статті 43 Господарського процесуального кодексу України).

З аналізу наведеної норми слідує, що викладені у частині другій статті 43 Господарського процесуального кодексу України дії, які можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпними, та суд залежно від конкретних обставин може визнати зловживанням процесуальними правами інші дії, спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Під зловживанням процесуальними правами, слід розуміти особливу форму господарського процесуального правопорушення, тобто умисні, недобросовісні дії учасників господарського процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав учасників судового процесу та їх представників, та перешкоджанням діяльності суду по справедливому та своєчасному розгляду і вирішенню господарської справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 травня 2021 року у справі №910/6116/20.

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі №910/1873/17.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Застосовуючи до Агрономічної сільської ради заходи процесуального примусу у вигляді штрафу, суд першої інстанції зазначив, що дії відповідача, які полягали у повідомленні у відзиві №602 від 19 квітня 2022 року неправдивої інформації, що призвело до затягування розгляду справи, з огляду на невиконання відповідачем вимог ухвал суду в частині надання доказів в підтвердження, викладених у відзиві обставин, є зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до статті 131 ГПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали. Заходами процесуального примусу, згідно зі ст.132 ГПК України, є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) штраф. Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 135 ГПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною десятою статті 188 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, місцевий господарський суд дійшов законного висновку про наявність правових підстав вжиття відносно відповідача засіб процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Розмір застосованого штрафу - у сумі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб - 4962 грн. відповідає положенням статті 135 Господарського процесуального кодексу України.

Всупереч аргументам апелянта суд апеляційної інстанції зазначає, що у ході розгляду справи у суді першої інстанції Агрономічна сільська рада не зазначала про те, що з початку введення військового стану в Україні, відомості, які містять у публічній кадастровій карті Україні є закритими та відсутня технічна можливості для того, щоб Агрономічна сільська рада перевірила інформацію про користувачів земельними ділянками. Водночас, сільська рада повідомила інформацію, яка не відповідає дійсності, що потягло за собою вчинення судом відповідних процесуальних дій, які полягали у залученні третьої особи та витребування доказів.

Колегія суддів наголошує, що згідно пунктів 2, 6, 7 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

У випадку якщо відповідач не володів певною інформацією він повинен був утриматись від надання відповідних пояснень та повідомити про це суд. Однак, таких дій Агрономічною сільською радою вчинено не було.

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За викладених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно з`ясував всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про стягнення з Агрономічної сільської ради штрафу в порядку процесуального примусу.

Отже, підстави для задоволення апеляційної скарги Агрономічної сільської ради та скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 1 статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними. Порушень чи неправильного застосування норм процесуального права судом першої інстанції судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Агрономічної сільської ради на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 17 червня 2022 року у справі №902/197/22 в частині пунктів 12-14 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 17 червня 2022 року у справі №902/197/22 в частині пунктів 12-14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Матеріали оскарження ухвали у справі №902/197/22 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "07" жовтня 2022 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.