ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2022 Справа № 914/2530/19 (914/2528/21)

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс»
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаір карго транс»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1
про:стягнення 97800 грн. 00 коп.
в межах справи:№ 914/2530/19
про банкрутство:Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс»

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Пукач М. В.

Представники:

Позивача:не з`явився
Відповідача:не з`явився
Третьої особи:не з`явився

19.08.2021 р. на розгляд Господарського суду Львівської області за вх. № 2747 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс» надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаір карго транс» про стягнення 97800 грн. 00 коп.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до даних Єдиного реєстру податкових накладних, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс», як постачальник (продавець), виписало Товариству з обмеженою відповідальністю «Альтаір карго транс», як отримувачу (покупцю), податкові накладні щодо надання послуг з оренди обладнання. Загальний розмір послуг, наданих позивачем відповідачу з оренди обладнання за податковими накладними з урахуванням відповідних коригувань становить 97800,00 грн., в тому числі ПДВ 16300,00 грн. Кошти в розмірі 97800,00 грн. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаір карго транс» на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс» не поступали, отже у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 97800,00 грн.

Ухвалою суду від 27.08.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження в межах справи № 914/2530/19 про банкрутство ТзОВ «Укртрансальянс»; підготовче засідання призначено на 23.09.2021 р.; задоволено клопотання ТзОВ «Укртрансальянс» про витребування доказів; витребувано у відповідача документи на підставі яких складено податкові накладні щодо надання послуг з оренди обладнання та здійснено відповідні розрахунки коригування до податкових накладних.

22.09.2021 р. до суду за вх. № 22120/21 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому спірну заборгованість перед ТзОВ «Укртрансальянс» заперечує, оскільки в користування ТзОВ «Альтаір карго транс» майно, що є підставою позову, не передавалося, а позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують факт передання такого відповідачу. Вважає, що надані позивачем податкові накладні не є документами, які підтверджують факт отримання відповідачем послуг та наявності у нього заборгованості перед позивачем, і з тих підстав просить у позові відмовити. До зазначеного відзиву долучено заяву в якій зазначено про неможливість надання витребуваних судом документів з підстав не отримування від позивача послуг з користування обладнанням. Також долучено заяву щодо достовірності доказів.

23.09.2021 р. до суду за вх. № 3812/21 від представника ОСОБА_1 надійшла заява про залучення ОСОБА_1 до участі у даній справі в якості третьої особи.

Ухвалою від 23.09.2021 р. задоволено заяву представника ОСОБА_1 про залучення ОСОБА_1 до участі у даній справі в якості третьої особи; залучено ОСОБА_1 в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; підготовче засідання відкладено на 12.10.2021 р.

12.10.2021 р. до суду за вх. № 23793/21 від третьої особи надійшли пояснення по справі, в яких просить відмовити у задоволенні позову в силу відсутності порушеного права позивача, оскільки фактом підтвердження господарської операції є первинні документи, які позивачем не надані, а не податкові накладні, які підтверджують лише порядок оподаткування цієї операції; сам факт вчинення оподаткування не свідчить про наявність господарської операції.

12.10.2021 р. до суду за вх. № 23862/21 від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача від 22.09.2021 р. щодо достовірності доказів, в якій заперечує доводи відповідача тим, що податкова накладна складається виключно на підставі первинних документів та за умови реального здійснення господарських операцій.

12.10.2021 р. до суду за вх. № 23863/21 від позивача надійшла відповідь на відзив з додатками, в якій зазначається про відсутність можливості надати будь-які інші документи, крім податкових накладних, які б підтверджували заборгованість відповідача, однак вважає, що рух коштів по рахунку та дані єдиного реєстру податкових накладних свідчить про постійні господарські правовідносини між сторонами, спірне обладнання необхідне для здійснення господарської діяльності відповідача, станом на дату проведення податкової перевірки були наявні первинні документи, що підтверджувати факт надання в оренду даного обладнання та правомірність реєстрації податкових накладних, і ці обставини підтверджують використання відповідачем спірного обладнання.

Ухвалою суду від 12.10.2021 р. підготовче засідання відкладено на 16.11.2021 р.

16.11.2021 р. до суду за вх. № 27156/21 від відповідача надійшли пояснення по справі. До вказаного пояснення додано відомості про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних/розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та про податковий кредит з урахуванням його коригування (Д1); довідку про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2); уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок.

16.11.2021 р. до суду за вх. № 27127/21 від позивача надійшло клопотання від 15.11.2021 р. про витребування доказів, в якому він просить суд витребувати у ГУ ДПС у Львівській області інформацію про декларування в податковій декларації з податку на додану вартість податковий кредит від ТзОВ «Укртрансальянс» за отримані послуги оренди обладнання.

Ухвалою суду від 16.11.2021 р. клопотання ТзОВ «Укртрансальянс» від 15.11.2021 р. про витребування доказів відхилено; продовжено строк підготовчого провадження; підготовче засідання відкладено на 21.12.2021 р.

20.12.2021 р. до суду за вх. № 30606/21 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 21.12.2021 р. підготовче засідання відкладено на 10.02.2022 р.

09.02.2022 р. до суду за вх. № 3835/22 від представника третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою.

Ухвалою суду від 10.02.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.03.2022 р.

14.03.2022 р. до суду за вх. № 6057/22 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 15.03.2022 р. розгляд справи відкладено на 14.04.2022 р.

Ухвалою суду від 14.04.2022 р. розгляд справи відкладено на 07.06.2022 р.

Ухвалою суду від 07.06.2022 р. розгляд справи відкладено на 21.06.2022 р.

Ухвалою суду від 21.06.2022 р. розгляд справи відкладено на 19.07.2022 р.

18.07.2022 р. до суду за вх. № 15335/22 від представника третьої особи надійшло клопотання про проведення судового засідання за його відсутності.

Ухвалою суду від 19.07.2022 р. розгляд справи відкладено на 20.09.2022 р.

Ухвалою суду від 20.09.2022 р. розгляд справи відкладено на 04.10.2022 р.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча були належно повідомлені про дату, час і місце цього засідання. Причин неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, суд встановив наступне:

31.10.2019 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс» (індивідуальний податковий номер 44) складено податкові накладні:

- № 1 на суму 17400,00 грн., в тому числі 2900,00 грн. ПДВ 20%, відносно плати за користування установкою осушування повітря «ЭТМА Суховей-5 У1» у кількості однієї послуги (отримувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтаір карго транс»);

- № 2 на суму 14160,00 грн., в тому числі 2360,00 грн. ПДВ 20%, відносно плати за користування установкою для обробки трансформаторного масла ЭТМА УВМ 10-3 У1 у кількості однієї послуги (отримувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтаір карго транс»).

- № 3 на суму 8520,00 грн., в тому числі 1420,00 грн. ПДВ 20%, відносно плати за користування блоком вакуумним ЭТМА БПР-1-1х90 У1 у кількості однієї послуги (отримувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтаір карго транс»).

- № 4 на суму 8520,00 грн., в тому числі 1420,00 грн. ПДВ 20%, відносно плати за користування блоком вакуумним ЭТМА БПР-1-1х90 У1 у кількості однієї послуги (отримувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтаір карго транс»).

30.11.2019 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс» складено податкову накладну № 1 на суму 344400,00 грн., в тому числі 57400,00 грн. ПДВ 20%, з яких: 198240,00 грн., в тому числі 33040,00 грн. ПДВ 20%, відносно орендної плати за користування установкою для обробки трансформаторного масла ЭТМА УВМ 10-3 У1 у кількості 14 місяців; 119280,00 грн., в тому числі 19880,00 грн. ПДВ 20%, відносно орендної плати за користування блоком вакуумним ЭТМА БПР-1-1х90 У1 у кількості 14 місяців; 26880,00 грн., в тому числі 4480,00 грн. ПДВ 20%, відносно орендної плати за користування Сборкою електропостачання ЭТМА СЭ-630/3К у кількості 14 місяців (отримувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтаір карго транс»).

30.12.2019 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс» складено податкову накладну № 1 на суму 24600,00 грн., в тому числі 4100,00 грн. ПДВ 20%, з яких: 14160,00 грн., в тому числі 2360,00 грн. ПДВ 20%, відносно орендної плати за користування установкою для обробки трансформаторного масла ЭТМА УВМ 10-3 У1 у кількості 1 місяць; 8520,00 грн., в тому числі 1420,00 грн. ПДВ 20%, відносно орендної плати за користування блоком вакуумним ЭТМА БПР-1-1х90 У1 у кількості 1 місяць; 1920,00 грн., в тому числі 320,00 грн. ПДВ 20%, відносно орендної плати за користування Сборкою електропостачання ЭТМА СЭ-630/3К у кількості 1 місяць (отримувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтаір карго транс»).

31.01.2020 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс» складено розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 1 до податкової накладної № 4 від 31.10.2019 р., яким плату за користування блоком вакуумним ЭТМА БПР-1-1х90 У1 замінено на плату за користування Сборкою електропостачання ЭТМА СЭ-630/3К.

31.01.2020 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс» складено розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 2 до податкової накладної № 1 від 30.11.2019 р., яким відкориговано суму податкового зобов`язання шляхом зменшення такого на 53300,00 грн. внаслідок зміни обсягу постачання з 14 місяців на 1 місяць, у зв`язку з чим вартість послуги з орендної плати за користування: установкою для обробки трансформаторного масла ЭТМА УВМ 10-3 У1 зменшилась до 14160,00 грн., блоком вакуумним ЭТМА БПР-1-1х90 У1 зменшилась до 8520,00 грн., Сборкою електропостачання ЭТМА СЭ-630/3К зменшилась до 1920,00 грн.

Зазначені податкові накладні наведені позивачем як підстава даного позову.

Відповідно до вимог абзацу другого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.

Разом з тим, суми податку на додану вартість у наведених позивачем податкових накладних, не відображені у податковому кредиті відповідача, що підтверджується матеріалами справи, а саме: відомостями про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних/розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та про податковий кредит з урахуванням його коригування (Д1) за листопад 2019 року, за грудень 2019 року та за січень 2020 року; довідкою про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) за січень 2020 року; уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за листопад 2019 року, за грудень 2019 року та за січень 2020 року.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.6 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. За договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 765 Цивільного кодексу України передбачено, що наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму.

Як вбачається з матеріалів справи, з огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів сторін, спірним у даній справі є питання оренди обладнання, зазначеного у наданих позивачем податкових накладних та розрахунках коригування ТзОВ «Укртрансальянс».

Разом з тим, відповідач не визнає факт такої оренди.

Податкова накладна як доказ може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може бути єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт вчинення господарської операції між сторонами (постанови Верховного Суду від 29.01.2020 р. у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 р. у справі № 924/233/18, від 10.12.2020 р. у справі № 910/14900/19, від 02.11.2021 р. у справі № 910/13206/20).

Згідно з висновками Верховного Суду у постановах від 28.08.2020 р. у справі № 922/2081/19, від 04.11.2020 р. у справі № 910/9739/19, від 18.11.2020 р. у справі № 920/61/19, від 21.05.2021 р. у справі № 910/8861/20, фактом підтвердження господарської операції є первинні документи, а не податкові декларації, які підтверджують лише порядок оподаткування господарської операції підприємства, оскільки сам факт вчинення оподаткування не свідчить про наявність господарської операції.

Самі лише податкові накладні (за відсутності інших доказів реального руху товарів) не є самостійними доказами на підтвердження вчинених господарських операцій, оскільки ці докази не пов`язані з фізичним переміщенням майна та виконання обов`язку наймодавця з передачі майна наймачу, визначеного у ст. 765 Цивільного кодексу України, підтверджують лише факт здійснення оподаткування певної господарської операції, який сам по собі не свідчить про вчинення такої господарської операції, про її реальність. Близька за змістом правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 21.05.2021 р. у справі № 910/8861/20, від 10.12.2020 р. у справі № 910/14900/19.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 р. у справі №905/49/15, від 29.11.2019 р. у справі №914/2267/18, від 18.08.2020 р. у справі № 927/833/18, від 21.09.2021 р. у справі № 918/1026/20, зокрема, визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, тобто, судам під час розгляду справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару.

Господарський процесуальний кодекс України не містить поняття первинного документу, таке передбачене у законодавстві про бухгалтерський облік та стосується підтвердження здійснення господарських операцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

За змістом п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Верховний Суд у постанові від 10.12.2020 р. у справі № 910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відображають реальні господарські операції та відповідають вимогам закону, зокрема ст. 9 Закону «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Отже, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції (постанова Верховного Суду від 08.06.2022 р. № 912/1414/21).

З огляду на наведене, податкові накладні та розрахунки коригування, які зазначає позивач як підставу позовних вимог, не є первинними документами в розумінні ст. 9 Закону «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, а тому лише вони не можуть підтверджувати факт здійснення господарської операції.

Разом з тим, позивач не надав суду первинних документів на доведення обставин, на які посилається як на підставу позову.

При цьому, обов`язок доведення обставин лежить на стороні, яка на них посилається.

Суб`єкти господарської діяльності здійснюють господарську діяльність на власний ризик, самостійно обирають способи поведінки з контрагентами, способи та оформлення господарських операцій тощо (постанова Верховного Суду від 02.11.2021 р. у справі № 910/13206/20).

За таких обставин, наявні у справі податкові накладні та розрахунки коригування є лише похідними документами від первинних, якими і підтверджується господарська операція, а тому самі по собі не можуть бути належними доказами передачі майна в оренду та прийняття їх відповідачем. Отже їх слід оцінювати лише в сукупності з іншими матеріалами і їх прийняття в якості доказів можливе лише при підтверджені вказаної в них інформації іншими доказами.

Суд критично ставиться до тверджень позивача, що станом на дату проведення документальної позапланової виїзної перевірки були наявні первинні документи, що підтверджували факт надання ТзОВ «Укртрансальянс» в оренду ТзОВ «Альтаір карго транс» установку осушування повітря ЭТМА Суховей-5 У1, установку для обробки трансформаторного масла ЭТМА УВМ 10-3 У1, блок вакуумний ЭТМА БПР-1-1х90 У1 та Сборку електропостачання ЭТМА СЭ-630/3К, оскільки в акті «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Укртрансальянс» податкового законодавства за період з 01.01.2017 р. по 21.09.2020 р., валютного - за період з 01.01.2017 р. по 21.09.2020 р., єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування - за період з 01.011.2017 р. по 21.09.2020 р.» від 07.10.2020 р. № 676/13-01-07-01/35227695 відсутні будь-які відомості про договір оренди вказаного майна між сторонами чи інші первинні документи на підтвердження факту вчинення такої господарської операції.

Надана позивачем на підтвердження своїх вимог довідка ТзОВ «Альтаір карго транс» про наявність матеріально-технічної бази від 24.04.2020 р. № 139, не підтверджує перебування в оренді спірного обладнання, оскільки у колонці «Підстава користування (власне, орендоване, інше право користування, на підставі договору)» у відповідних рядках проставлена відмітка «власне».

Висновки позивача, що рух коштів по рахунку та дані єдиного реєстру податкових накладних свідчить про постійні господарські правовідносини між сторонами, жодним чином не підтверджують факт вчинення господарської операції з оренди спірного майна.

Факт купівлі ПАТ «Проектне конструкторсько-технологічне бюро «Електротехмонтаж» у ТзОВ «Укртрансальянс» установки осушування повітря ЭТМА Суховей-5 У1 на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2019 р. № 10/2019 вартістю 251822,00 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, не може бути доказом перебування цього майна в оренді у відповідача.

Слід зауважити, що пунктом 44.5 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі не відновлення документів, зазначених у пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, або їх повторної втрати, пошкодження чи дострокового знищення, що відбулися після використання платником податків права на їх відновлення у порядку, передбаченому цим пунктом, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності або на час виконання ним вимог митного, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у разі втрати первинних документів, такий платник податків зобов`язаний повідомити про ці обставини контролюючий (податковий) орган за місцем обліку в порядку Податкового кодексу України та відновити втрачені документи.

Якщо такі документи у встановлений строк не відновлено, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення податкових накладних.

Оскільки, позивач стверджує про відсутність у нього первинних документів щодо спірних операцій, вказаних у доданих до позовної заяви податкових накладних та розрахунках коригування, за відсутності у суду доказів вчинення позивачем передбачених податковим законодавством дій, а саме відновлення первинних документів та/або складання розрахунків коригування, у зв`язку з відсутністю первинних документів у платника податків на час складання згаданих податкових накладних, слід дійти висновку, що такі первинні документи були відсутні у позивача на час складення податкових накладних, які зазначені підставою цього позову.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 р. набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 р. у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 р. у справі № 129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 р. у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 р. у справі «Бендерський проти України» («BENDERSKIY v. Ukraine»), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

На переконання суду, згідно з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, податкові накладні та розрахунки коригування як окремий доказ, та на які покликається позивач як на підставу своїх вимог, не здатні підтвердити фактичні обставини у цій справі.

Наведене вище, враховуючи невизнання відповідачем факту оренди майна, що є підставою цього позову, беручи до уваги, що суми податку на додану вартість у наведених позивачем податкових накладних не відображені у податковому кредиті відповідача, дає підстави для висновку про недоведеність позивачем факту оренди майна належними, допустимими та вірогідними доказами, які переконливо б свідчили про фактичні обставини користування відповідачем майном у спірний період та реальність здійснення цих господарських операцій.

Частиною першою статті 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У пунктах 1-3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Враховуючи аналіз наданих до справи доказів у сукупності, суд дійшов висновку, що податкові накладні ТзОВ «Укртрансальянс» від 31.10.2019 р. № 1 на суму 17400,00 грн., від 31.10.2019 р. № 2 на суму 14160,00 грн., від 31.10.2019 р. № 3 на суму 8520,00 грн., від 31.10.2019 р. № 4 на суму 8520,00 грн., від 30.11.2019 р. № 1 на суму 344400,00 грн., від 30.12.2019 р. № 1 на суму 24600,00 грн., а також розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 31.01.2020 р. № 1 до податкової накладної № 4 від 31.10.2019 р., від 31.01.2020 р. № 2 до податкової накладної № 1 від 30.11.2019 р., не дають можливість прийняти їх у якості належних та допустимих доказів оренди ТзОВ «Альтаір карго транс» установки осушування повітря ЭТМА Суховей-5 У1, установки для обробки трансформаторного масла ЭТМА УВМ 10-3 У1, блоку вакуумного ЭТМА БПР-1-1х90 У1 та Сборки електропостачання ЭТМА СЭ-630/3К, не підтверджують факту здійснення господарської операції з оренди цього майна та наявності у відповідача заборгованості перед позивачем на загальну суму 97800,004 грн., а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, судовий збір за подання позовної заяви слід покласти на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 3, 7, 8, 11, 42, 46, 73, 74, 76, 86, 123, 129, 191, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаір карго транс» про стягнення 97800 грн. 00 коп. відмовити.

Повне рішення складено 06 жовтня 2022 року.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Цікало А.І.