ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року Справа № 902/85/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Розізнана І.В. , суддя Філіпова Т.Л.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Вінницької області по справі №902/85/22 від 30 червня 2022 року, повний текст рішення виготовлено 8 липня 2022 року (суддя Матвійчук В.В.).

за позовом Першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави

в особі:

Позивача 1: Комунального некомерційного підприємства "Багатопрофільна лікарня" Тиврівської селищно ради;

Позивача 2: Тиврівської селищно ради

до Фізичної особи-підприємця Лук`яна Михайла Федоровича

про стягнення 28 333 грн 60 коп.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури (надалі - Прокурор) в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства "Багатопрофільна лікарня" (надалі Позивач 1) та Тиврівської селищної ради (надалі Позивач 2) звернувся в Господарський суд Вінницької області з позовом до Фізичної особи - підприємця Лук`яна Михайла Федоровича (надалі Відповідач) про стягнення з Відповідача безпідставно збережених коштів, які сплачені за Договором № 468 від 9 грудня 2020 року як податок на додану вартість в розмірі 28 333 грн 60 коп..

В обгрунтування своїх позовних вимог Прокурор посилається на те, що Вінницькою обласною прокуратурою за результатом опрацювання сайту «РROZORRO» проаналізовано закупівлю, проведену Позивачем 1 щодо купівлі цистерн, резервуарів, контейнерів та посуд високого тиску (балон п/т кисневий 40 літрів) (класифікатор та його відповідний код: ДК 021:2015 - 44610000-9), яку проведено без використання електронної системи (оголошення UА-2020-14-10-005285-а), та встановлено, що 9 грудня 2020 року між Позивачем 1 та Відповідачем укладено договір поставки № 468, за умовами якого постачальник 40 балонів п/т кисневих загальну вартість 170 001 грн 60 коп., в тому числі податок на додану вартість (далі ПДВ) 28 333 грн 60 коп.. Прокурор вважає, що включення до вартості закуповуваних цистерн, резервуарів, контейнерів та посудин високого тиску (балон п/т кисневий 40 літрів) згідно договору про закупівлю від 9 грудня 2020 року № 468 податку на додану вартість у розмірі 28 333 грн 60 коп. та подальша його сплата постачальнику не відповідає вимогам пункту 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та постанові Кабінету Міністрів України № 224 від 20 березня 2020 року. З огляду на викладене, Прокурор вважає, що сума ПДВ сторонами безпідставно включено до умов укладеного правочину, та в силу положень статтей 1212, 1213 Цивільного кодексу України, підлягає поверненню.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 30 червня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що Постановою Уряду від 20 березня 2020 року № 224 затверджено перелік лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (СОVID-19), які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України звільняються від оподаткування податком на додану вартість. За змістом вказаного переліку ємності для стиснених або скраплених газів віднесені до системи постачання медичних газів, що необхідні для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2. Таким чином, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку, що ємності для стиснених або скраплених газів такі як цистерни, резервуари контейнери та посудини високого тиску (балон п/т кисневий 40 літрів), що був предметом закупівлі за Договором поставки від 9 грудня 2020 року № 468 вимогами законодавства, чинного на момент укладення цього Договору та здійснення оплати за ним, віднесено до товарів, звільнених від оподаткування податком на додану вартість.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що у матеріалах справи відсутні, та Прокурором і позивачами не надано декларації відповідності технічним регламентам на поставлений відповідачем в межах Договору поставки № 468 від 9 грудня 2020 року товар. Не містять матеріали справи і доказів нанесення знаку відповідності технічним регламентам на поставлений товар. Відтак, встановлення обставин щодо недотримання передбачених Постановою № 224 умов для віднесення поставленого за Договором товару до товарів, операції з постачання яких звільняються від оподаткування на додану вартість, виключає таке звільнення, у зв`язку з чим відсутнє порушення Відповідачем вимог пункту 71 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України і Постанови № 224 у частині включення суми ПДВ до вартості товару, що, у свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для повернення останнім суми податку на додану вартість з даної господарської операції.

Що ж до наявності підстав для представництва інтересів держави в суді Прокурором в особі Позивача 1 та Позивача 2, то місцевий господарський суд зазначив, що заходів цивільно-правового характеру щодо реального повернення бюджету надмірно сплачених коштів Позивачем 1 вжито не було, що свідчить про неналежне здійснення своїх повноважень. Суд першої інстанції констатував, що наведене свідчить про те, що Позивач 1 та Позивач 2, будучи обізнаними про порушення законодавства при укладанні даного договору, протягом тривалого часу не вжили заходів щодо звернення з відповідним позовом до суду з метою захисту інтересів держави.

Місцевим господарським судом зазначено, що зволікання зі зверненням компетентного органу до суду з вимогою про зобов`язання Відповідача повернути суму податку на додану вартість у розмірі 28 333 грн 60 коп. зумовлює безпідставне завищення ціни, призводить до зайвих витрат замовників та необґрунтованих прибутків постачальника, що у свою чергу завдає шкоди економічним інтересам держави у вигляді незаконних витрат бюджетних коштів. на переконання суду першої інстанції вказані обставини є підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Прокурор звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 4-13), в якій, з підстав, висвітлених в ній, поновити рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Прокурор, зокрема виходив з того, що вказану закупівлю проведено з використання «ковідної процедури» - без використання електронної системи (оголошення UA-2020-14-10-005285-a), про що заначено безпосередньо в оголощенні про проведення закупівлі. Крім того, відповідно до плану проведення закупівлі та звіту щодо виконання договору про проведену закупівлю зазначено, що кошти, які виділяються на проведення вказаної закупівлі є субвенцією з місцевого бюджету, передбачені на забезпечення подачі кисню ліжкового фонду закладів охорони здоров`я, які надають стаціонарну медичну допомогу пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COYID-19. Прокурор зазначає, що в подальшому Відповідач оплатив накладну на поставку № 70118 від 9 грудня 2020 року, що підтверджено платіжним дорученням № 566 від 10 грудня 2020 року на загальну суму 170 001 грн 60 коп., в тому числі включено ПДВ в сумі 28 333 грн 60 коп.. Постановою Уряду від 20 березня 2020 року № 224 затверджено перелік лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (СОУГО-19), які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України звільняються від оподаткування податком на додану вартість. За змістом вказаного переліку ємності для стиснених або скраплених газів віднесені до системи постачання медичних газів, що необхідні для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, 5 локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОУГО-19, спричиненої коронавірусом 8АЯ8-СоУ-2. Таким чином, Прокурор констатує, що ємності для стиснених або скраплених газів такі як цистерни, резервуари контейнери та посудини високого тиску (балон п/т кисневий 40 літрів), що був предметом закупівлі за договором поставки від 9 грудня 2020 року № 468 відповідно вимогами законодавства, чинного на момент укладення цього договору та здійснення оплати за ним, віднесено до товарів, звільнених від оподаткування податком на додану вартість. Також, Прокурор зазначив, що Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області здійснило перевірку закупівель, що здійснені при використанні коштів із Фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою СОУШ-19, спричиненою коронавірусною хворобою 8АК8-СоУ-2, та її наслідками проведеними Позивачем 1. За результатом вказаної перевірки складено акт перевірки від 1 березня 2021 року, відповідно до якого виявлено порушення стану розрахунково-платіжної дисципліни та виконання господарських договорів, правильність відображення дебіторської та кредиторської заборгованості.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 серпня 2022 року справу №902/85/22 прийнято до провадження суду в складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., судді Розізнана І.В., суддя Філіпова Т.Л.. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прокурора та запропоновано сторонам в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Прокурору.

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 5 вересня 2022 року від Відповідача надійшов відзив, в якому Відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, Відповідач вказав, що на даний товар не оформлялась декларація про відповідність технічним регламентам та на товар не нанесено знак відповідності технічним регламентам, навіть якщо товар вказаний в постанові КМУ № 224 від 20 березня 2020 року, але на нього не оформлялась декларація про відповідність технічним регламентам та на товар не нанесено знак відповідності технічним регламентам, продавати його без ПДВ було б порушенням пункту 3 Постанови та Податкового кодексу України. Відповідач зазначає, що у матеріалах справи відсутні, та Прокурором і Позивачами не надано декларації відповідності технічним регламентам на поставлений Відповідачем в межах Договору поставки № 468 від 9 грудня 2020 року товар. Не містять матеріали справи і доказів нанесення знаку відповідності технічним регламентам на поставлений товар (том 2, а.с. 33- 36).

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 9 вересня 2022 року від Прокурора надійшла відповідь на відзив, в якій прокурор вказав, що вказану закупівлю проведено з використання «ковідної процедури» - без використання електронної системи (оголошення иА-2020-14-10-005285- а), про що заначено безпосередньо в оголошенні про проведення закупівлі, які надавались суду разом з матеріалами позовної заяви та про що не міг не знати переможець вказаної закупівлі. Крім того відповідно до плану проведення закупівлі та звіту щодо виконання договору про проведену закупівлю зазначено, шо кошти, які виділяються на проведення вказаної закупівлі є субвенцією з місцевого бюджету, передбачені на забезпечення подачі кисню ліжкового фонду закладів охорони здоров`я, які надають стаціонарну медичну допомогу пацієнтам з гострою респіраторною хворобою СОVID-19 (том 2, а.с. 42-51).

19 вересня 2022 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в яких Відповідач вказав, що твердження Прокурора стосовно того, що Відповідач не сплатив до бюджету суму ПДВ, не відповідає дійсності, оскільки на дану поставку виписана податкова накладна, зареєстрована в реєстрі податкових накладних (додаток № 1) і по ній було сплачено до бюджету сума ПДВ.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 2 статті 270 ГПК України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 10 статті 270 ГПК України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 8 ГПК України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 ГПК України.

Суд констатує, що дана справа № 902/85/221 не підпадає під дані винятки.

Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", з 1 січня 2022 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 2481 грн. Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 248000 грн 00 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно, ухвалою суду від 26 серпня 2022 року повідомлено сторін про те, що розгляд справи №902/85/22 проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 25 жовтня 2022 року включно.

Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу Прокурора слід залишити без задоволення, скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 30 червня 2022 року в справі №902/85/22. При цьому в частині розгляду по суті позову Прокурора в інтересах держави в особі Позивача 1, та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов Прокурора в особі Позивача 1 залишити без розгляду. Водночас, в частині позову Прокурора в особі Позивача 2 до Відповідача про стягнення безпідставно збережених коштів апеляційний господарський суд вирішив скасувати оспорюване судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні цієї позовної вимоги (з інших підстав, ніж визначені в оспорюваному судовому рішенні).

При цьому, Північно-західний апеляційний господарський суд виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Вінницькою обласною прокуратурою за результатом опрацювання сайту «РROZORRO» проаналізовано закупівлю, проведену Позивачем 1 щодо купівлі цистерн, резервуарів, контейнерів та посуд високого тиску (балон п/т кисневий 40 літрів) (класифікатор та його відповідний код: ДК 021:2015 - 44610000-9), яку проведено без використання електронної системи (оголошення UА-2020-14-10-005285-а), та встановлено, що 9 грудня 2020 року між Позивачем 1 та Відповідачем укладено договір поставки № 468 (надалі Договір; том 1, а.с. 41-42).

За умовами Договору Відповідач зобов`язався поставити Позивачу 40 балонів п/т кисневих загальною вартістю 170 001 грн 60 коп., в тому числі податок на додану вартість 28 333 грн 60 коп..

Згідно зі специфікацією № 89582 до Договору, що є додатком та його невід`ємною частиною (том 1, а.с. 44), предметом Договору є балони п/т кисневі по 40 літрів 1 в кількості 40 шт вартістю 3541 грн 70 коп. на загальну суму без ПДВ 141 668 грн та нараховано ПДВ на цю суму 28 333 грн 60 коп..

В подальшому, 12 грудня 2020 року Позивачем 1 оплачено накладну на поставку № 70118 від 9 грудня 2020 року, що підтверджено платіжним дорученням № 566 від 10 грудня 2020 року на загальну суму 170 001 грн 60 коп., в тому числі включено ПДВ в сумі 28 333 грн 60 коп..

Прокурор наголошує, що ємності для стиснених або скраплених газів такі як цистерни, резервуари контейнери та посудини високого тиску (балон п/т кисневий 40 літрів), що був предметом закупівлі за Договором, за вимогами законодавства, чинного на момент укладення цього Договору та здійснення оплати за ним, віднесено до товарів, звільнених від оподаткування податком на додану вартість.

Тому, на переконання Прокурора, включення до вартості закуповуваних цистерн, резервуарів, контейнерів та посудин високого тиску (балон п/т кисневий 40 літрів), згідно Договору податку на додану вартість у розмірі 28 333 грн 60 коп. та подальша його сплата Позивачу 1 не відповідає вимогам пункту 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та постанові Кабінету Міністрів України № 224 від 20 березня 2020 року.

Прокурор посилаючись на те, що сума ПДВ сторонами безпідставно включено до умов укладеного правочину, яка в силу положень статтей 1212, 1213 Цивільного кодексу України, підлягає поверненню, звернувся до суду за захистом, порушеного на його думку, права з позовом до Відповідача про стягнення безпідставно збережений коштів, які сплачені за Договором № 468 від 9 грудня 2020 року як податок на додану вартість в розмірі 28 333 грн 60 коп..

Зважаючи на те, що позовну заяву та апеляційну скаргу подано Прокурором в інтересах держави в особі Позивача 1 та Позивача 2, колегія суддів досліджує питання існування процесуальної підставності у Прокурора для представлення інтересів держави саме у даних правовідносинах з огляду на процесуальний статус Позивачів у даній справі в площинні доказів долучених до матеріалів справи, та зазначає наступне.

Предметом позову є матеріально-правові вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Позивача 1 та Позивача 2 про стягнення безпідставно збережений коштів, які сплачені за Договором № 468 від 9 грудня 2020 року як податок на додану вартість в розмірі 28 333 грн 60 коп., оскільки, як вказує Прокурор, сума ПДВ сторонами безпідставно включено до умов укладеного правочину.

Колегія суддів зазначає, що питання щодо представництва Прокурором інтересів громадянина або держави в господарському суді, а також особливості здійснення ним окремих форм представництва таких інтересів врегульовані положеннями Конституції України, Закону України "Про прокуратуру" та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Згідно з абзацом 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

В силу дії частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже держава у цивільних (господарських) правовідносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства.

Держава може вступати як у цивільні (господарські), так і у адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність на рівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, поведінка органів, через які діє держава у цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави у цивільних або адміністративних відносинах. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У випадку, коли держава вступає в адміністративні правовідносини, вона діє через свої органи як суб`єкт владних повноважень."

Аналогічна правова позиція наведена у пунктах 4.19, 4.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року по справі № 915/478/18.

В той же час, колегія суддів констатує, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини 3 статті 23 Закону України № 1697-VII "Про прокуратуру", має застосовуватись з урахуванням положень абзацу 1 частини 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Положенням частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті цього засадничого положення відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці 1 частини 3 статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

Аналогічна правова позиція наведена у пунктах 8.10, 8.11, 8.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 6 липня 2021 року в справі № 911/2169/20.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що на відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників, тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства.

Відповідно до статті 170 Цивільного кодексу України держава у цивільних відносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства.

Дана позиція наведена в пунктах 83 85 постанови Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3337/16-ц Великої Палати Верховного Суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до Статуту Позивача 1, затвердженого рішенням ХІ сесії Позивача 2 VIII скликання №589 від 5 серпня 2021 року, Позивач 1 є закладом охорони здоров`я комунальним некомерційним підприємством, що надає медичні послуги в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом; засновником і власником підприємства є Позивача 2. Підприємство здійснює медичну та господарську некомерційну діяльність, є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Позивачу 2. Підприємство створене на базі майна, що є у спільній власності Тиврійської територіальної громади (том 1, а.с. 14).

Оскільки відповідно до положень Статуту Позивач 1 є комунальним підприємством (суб`єктом господарювання), тобто не має статусу суб`єкта владних повноважень, колегія суддів констатує, що позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Позивача 1 спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а комунального підприємства вданій справі Позивача 1, а тому не підлягають розгляду по суті. Відтак позовна заява в цій частині фактично подана не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах комунального підприємства. При цьому колегія суду наголошує на тому, що Прокурор не має повноважень щодо представництва в суді комунальних підприємств.

Відтак, оскільки комунальне підприємство, яким є Позивач 1 в даній справі, не є суб`єктом владних повноважень, а Прокурором визначено порушення прав саме комунального підприємства як суб`єкта господарювання, а не безпосередньо територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування, колегія суддів приходить до висновку, що звернення Прокурора до суду в цій справі в інтересах держави є безпідставним.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в справі №918/1222/21 від 13 вересня 2022 року.

Підсумовуючи усе описане вище колегія суддів зауважує, що у разі якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічний висновок щодо застосування наведеної норми процесуального права прийшов і Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2019 року в справі № 925/226/18.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

З огляду на усе вищевказане у даній постанові, в правову полі дії пункту 2 частини 1 статті 226, частини 1 статті 278 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд скасовує рішення Господарського суду Вінницької області від 30 червня 2022 року в справі №902/85/22 в частині розгляду по суті позову Прокурора в інтересах держави в особі Позивача 1, а позов Прокурора у цій частині залишає без розгляду.

Водночас оцінивши доводи апеляційної скарги щодо позовних вимог Прокурора в інтересах держави в особі Позивача 2 про стягнення з Відповідача безпідставно збережених коштів, які сплачені за Договором № 468 від 9 грудня 2020 року як податок на додану вартість в розмірі 28 333 грн 60 коп, то колегія суддів зауважує наступне.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, звертаючись до суду з позовом, Прокурор як особа, яка користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах або відсутність такого.

Отже, визначення позивача (тобто зазначення органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або вказівка на відсутність такого органу), відповідача у спорі, зазначення, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права це право, яке належить прокурору як особі, яка користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, в цьому випадку правами позивача.

Саме на суд покладено обов`язок встановити належність позивача, належність відповідача, надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з оцінки доказів, здійсненої за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, ураховуючи принципи господарського судочинства, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, суд має перевірити доводи, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб та чи є він ефективним.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2021 року в справі № 925/1276/19.

Прокурор при поданні позовної заяви визначив Позивача 2 окремим позивачем у справі.

При цьому Прокурор вказав, що Позивач 2 є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальної громади у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, отже, Позивач 2 є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.

Звертаючись із позовом у даній справі, Прокурор посилався на порушення законодавства про публічні закупівлі та Податкового кодексу України (том 1,а.с. 2-4).

Відповідно до частин 1, 4 статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі" уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом.

Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 6 статті 8 цього Закону України "Про публічні закупівлі" моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи. Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

Положеннями частин 1, 2 статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону, уповноважені особи, службові (посадові) особи замовників, службові (посадові) особи та члени органу оскарження, службові (посадові) особи Уповноваженого органу, службові (посадові) особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, службові (посадові) особи органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку), несуть відповідальність згідно із законами України.

За придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, відповідно до вимог цього Закону, та укладення договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та за порушення вимог цього Закону службові (посадові) особи, уповноважена особа замовника та керівники замовників несуть відповідальність згідно із законами України.

Відповідно до пунктів 8 та 10 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2016 року № 43, визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 цього Положення Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту, перевірки закупівель, інспектування (ревізії), моніторингу закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

З урахуванням наведеного, Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2018 року в справі № 826/9672/17.

При цьому Держаудитслужба може бути позивачем у справі. Питання належності/неналежності цього органу залежить від обставин кожної конкретної справи, які мають з`ясовуватися у суді з наведенням відповідного обґрунтування у судовому рішенні.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2021 року в справі №925/1276/19.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. У статті 143 Конституції України зазначено, що місцеві органи самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки та збори відповідно до закону; утворюють, реорганізовують та ліквідують комунальні підприємства, організації, установи.

Завданням органу місцевого самоврядування, зокрема міської ради, є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності

Аналогічний за змістом висновок містяться у постановах Верховного Суду від 30 липня 2020 року в справі № 904/5598/18, від 15 травня 2019 року в справі № 911/1497/18).

Для реалізації наданих повноважень орган місцевого самоврядування, зокрема міська рада, має право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

При цьому, судова колегія зауважує, що відповідно до частин 1 та 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначає, що юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Колегія суддів констатує, що чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а тому, виходячи з вимог статті 16 Цивільного кодексу України, статті 4 Господарського процесуального кодексу України, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суд від 19 лютого 2021 року в справі №904/2979/20, постанові від 29 вересня 2021 року в справі № 910/5529/19.

В той же час, колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що у даній справі Позивач 2 не є стороною Договору №468 від 9 грудня 2020 року, укладеного між Позивачем 1 та Відповідачем (том 1, а.с.41-43).

При цьому, колегія суддів зауважує, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції констатує, що наявність корпоративних відносин між органом місцевого самоврядування та комунальним підприємством виключає наявність владних повноважень між ними або між органом місцевого самоврядування як засновником комунального підприємства та третіми особами, які здійснюють господарське правопорушення, на яке повинно реагувати комунальне підприємство як суб`єкт господарських відносин.

Аналогічна правова позиція наведена постановах Верховного Суду від 7 грудня 2021 року в справі №903/865/20, від 14 грудня 2021 року в справі № 917/562/21, від 1 лютого 2022 року в справі №917/565/21.

Окрім того, Прокурор в прохальній частині позовної заяви просить стягнути з Відповідача безпідставно збережені кошти саме на корить Позивача 1, які сплачені за договором №468 від 9 грудня 2020 року, як податок на додану вартість, укладеного між Позивачем 1 та Відповідачем (том 1, а.с.10).

Колегія суддів зазначає, що Прокурор зазначивши, що Позивач 2 є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не зазначив, а апеляційним господарським судом, під час дослідження матеріалів справи, не встановлено (зважаючи на те, що Позивач 2 не є а ні стороною договору, а ні особою на користь якої Прокурор просить стягнути спірну суму ПДВ), які саме права та інтереси Позивача 2 порушені, чи є вона у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження

Відповідно колегія суддів констатує, що Прокурор, подаючи позов не визначив склад та процесуальний статус учасників спору у цій справі.

При цьому, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Спосіб захисту, насамперед, повинен слугувати поновленню порушених прав позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно, підсумовуючи усе вищевстановлене, колегія суддів констатує, що Прокурором саме в розрізі даних правовідносин між Позивачем 2 та Відповідачем, не доведено наявність порушеного права чи інтересу Позивача 2, а тому обраний Прокурором спосіб захисту не призведе до відновлення порушеного права Позивача 2 (оскільки як встановлено вище в даній постанові у нього відсутнє порушене право чи інтерес), що є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно Північно-західний апеляційний господарський суд скасовує рішення Господарського суду Вінницької області від 30 червня 2022 року в справі №902/85/22 в частині розгляду по суті позову Прокурора в інтересах держави в особі Позивача 2, та відмовляє Прокурору в особі Позивача 2 в позові.

З огляду на усе вищевказане у даній постанові, Північно-західний апеляційний господарський суд, відмовляє в задоволенні поданої Прокурором апеляційної скарги.

Разом з тим, суд скасовує рішення Господарського суду Вінницької області від 30 червня 2022 року та приймає нове рішення, яким позов Прокурора в інтересах держави в особі Позивача 1 залишає без розгляду, а в частині подання Прокурором позову в інтересах держави в особі Позивача 2 відмовляє в позові.

Згідно частини 1 статті 269 ГПК України: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку про порушення норм процесуального права, що в силу дії пункту 4 частини 1 статті 277 ГПК України є підставою для скасування оспорюваного рішення на підставі пункту 4 частини 1 статті 275 ГПК України.

Судові витрати, в силу дії приписів статті 129 ГПК України, за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги залишає за Прокурором.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Вінницької області по справі №902/85/22 від 30 червня 2022 року - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області по справі №902/85/22 від 30 червня 2022 року - скасувати та прийняти нове рішення.

3. Позов Першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави

в особі Комунального некомерційного підприємства "Багатопрофільна лікарня" до Фізичної особи-підприємця Лук`яна Михайла Федоровича про стягнення 28 333 грн 60 коп. - залишити без розгляду.

4. В позові Першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Тиврівської селищно ради до Фізичної особи-підприємця Лук`яна Михайла Федоровича про стягнення 28 333 грн 60 коп. - відмовити.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

7. Справу №902/85/22 повернути Господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Філіпова Т.Л.