ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2022 р. Справа№ 910/1341/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 (повний текст складено 05.04.2021)

у справі №910/1341/21 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 82 730,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/1341/21 у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати судове рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі № 910/1341/21 і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (ПАТ «СК «АРКС», позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю (ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант»», позивач) про стягнення в порядку суброгації матеріальні збитки в сумі 82 730, 79 грн. основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 62565а0еа від 24.09.2020 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, яким є відповідач у справі.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/1341/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного:

- заяву про страхове відшкодування №ЕЛ-00011884 від 30.12.2020 позивач направив відповідачу 08.01.2021, яку останній отримав 12.01.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення; тобто, 90-денний термін для розгляду вказаної заяви спливе лише 13.04.2021;

- позовна заява про стягнення страхового відшкодування, про яке йде мова у зазначеній заяві, подана до суду 29.01.2021;

- оскільки ані на момент звернення позивача до суду, ані на момент прийняття даного рішення встановлений законодавством 90-денний термін для розгляду вказаної заяви не сплив, звернення позивача з даним позовом до суду є передчасним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В апеляційній скарзі позивач вважає оскаржуване рішення незаконним, неправомірним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню на підставі ст. 277 ГПК України, оскільки судом безпідставно не було враховано правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к, а також в постанові від 11.12.2019 у справі №465/4287/15, на які позивач посилався у позові, які відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно доводів апеляційної скарги:

- в обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на необов`язковість попереднього звернення до страховика з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування;

- підставою для виплати страхового відшкодування є настання страхового випадку та відсутність визначених в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» умов для відмови у відшкодуванні, що у даній справі не встановлено;

- позивач за відшкодуванням шкоди звернувся безпосередньо до господарського суду 29.01.2021, тобто в межах строку, встановленого пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки ДТП сталася 19.10.2020.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі № 910/1341/21, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

До справи під час апеляційного провадження відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу; позивачем подано до суду відповідь на відзив.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

24.09.2020 між ПАТ «Страхова компанія «АРКС» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №62565а0еа, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 .

19.10.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю транспортних засобів Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та «ВАЗ 211040», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

ДТП сталася внаслідок порушення водієм транспортного засобу «ВАЗ 211040», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.10.2020 у справі №185/7509/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до наявних у справі відомостей, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 211040», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент настання страхової події була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/129398532.

Відповідно до умов полісу ОСЦПВ № ЕР/129398532 ліміт за шкоду завдану майну в результаті ДТП становить 130 000,00 грн.

Як вбачається зі страхового акту №ARX2658169 від 13.11.2020, позивачем визначено страхове відшкодування у розмірі 84 730,79 грн. та сплачено кошти на рахунок ПП Стаднюк Л.О., що підтверджується платіжним дорученням № 722 607 від 16.11.2020.

Позивачем направлено відповідачу заяву про страхове відшкодування за вих. №ЕЛ_00011884 від 30.12.2020 з проханням виплатити страхове відшкодування.

За висновками суду першої інстанції:

- у справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування;

- ПАТ «Страхова компанія «АРКС» реалізувало своє право кредитора шляхом пред`явлення вимоги до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», оскільки за договором страхування відповідальності (Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») останнє надало згоду на прийняття обов`язку сторони боржника у деліктному зобов`язанні, якщо воно виникне;

настання строку здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування за договором (полісом) № ЕР/129398532 обумовлене закінченням дев`яносто-денного строку з дня отримання ним заяви про страхове відшкодування та документів, визначених статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- заяву про страхове відшкодування № ЕЛ-00011884 від 30.12.2020 позивач направив відповідачу 08.01.2021, яку останній отримав 12.01.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення; тобто, 90-денний термін для розгляду вказаної заяви спливе лише 13.04.2021;

- позовна заява про стягнення страхового відшкодування, про яке йде мова у зазначеній заяві, подана до суду 29.01.2021;

- оскільки ані на момент звернення позивача до суду, ані на момент прийняття даного рішення встановлений законодавством 90-денний термін для розгляду вказаної заяви не сплив, суд доходить висновку, що звернення позивача з даним позовом до суду є передчасним.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача (страховика, який виплатив потерпілому суму страхового відшкодування на умовах договору добровільного страхування) здійснити виплату суми матеріального збитку згідно полісу №ЕР/129398532, внаслідок настання 19.10.2020 дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобілів Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 та «ВАЗ 211040», д.н.з. НОМЕР_2 .

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до ПАТ «СК «АРКС», яким застраховано його майно - автомобіль Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 на умовах договору добровільного страхування наземного транспорту № 62565а0еа від 24.09.2020.

Правовідносини сторін у такому випадку регулюються нормами ЦК України та ЗУ «Про страхування».

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні положення містить стаття 993 ЦК України.

Стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією.

З урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є такими, що засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому.

Так, у ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, зазначені норми свідчать, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати. Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

За змістом ч. 3 ст. 985 ЦК України особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції закону, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) обмежено розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як було встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи, цивільно-правова відповідальність за шкоду завдану автомобілем «ВАЗ 211040», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату ДТП була застрахована відповідачем згідно полісу № ЕР/129398532.

Оскільки відповідач є страховиком за вищевказаним полісом, то позивач у межах понесених ним фактичних витрат, набув право вимоги до відповідача на суму виплаченого страхового відшкодування.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством ...

Звітом за вих. № 44-10.20 від 15.11.2020 про оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу складеним на замовлення ПАТ «СК «АРКС» підтверджено вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 67 793, 09 грн.

Сума заявлена до стягнення з відповідача (82 730, 79 грн.) є сумою страхового відшкодування виплаченого позивачем на умовах договору страхування, що укладений між позивачем та страхувальником у відношенні транспортного засобу, який було пошкоджено в ДТП, натомість право вимоги до страховика винної особи переходить саме по розміру збитків, завданих пошкодженому автомобілю в межах фактичних витрат страховика.

Положення закону (ст. 993 ЦК України, 27 Закону України «Про страхування») передбачають обмеження по розміру збитків, право на вимогу яких переходить до страховика і такий розмір обмежується фактичними витратами страхової компанії, тобто саме розмір збитку обмежується фактичними витратами страхової компанії, а не визначається такий розмір сумою виплаченого страхового відшкодування.

Розмір збитків, завданих транспортному засобу - автомобілю Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , що визначений звітом за вих. № 44-10.20 від 15.11.2020 про оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу становить 67 793, 09 грн., а фактичні витрати страхової компанії по виплаті страхового відшкодування своєму страхувальнику є більшими, відповідно, саме в межах зазначеного розміру збитку можуть бути заявлені до стягнення з відповідача.

Дані висновку автотоварознавчого дослідження, складеного суб`єктом оціночної діяльності на замовлення страхової компанії не спростовані іншими доказами, відповідно є належним доказом розміру збитку з урахуванням зносу, що завданий застрахованому позивачем автомобілю у ДТП 19.10.2020.

За договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності (поліс ЕР/129398532) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 130 000,00 грн., франшиза - 2 000,00 грн.

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, правомірними є вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості матеріального збитку в сумі 65 793, 09 грн. (67 793, 09 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу підтверджена висновком спеціаліста в межах фактичних виплат страховика) - 2 000,00 грн. розмір франшизи за полісом ЕР/129398532), а вимоги позивача щодо відшкодування відповідачем іншої частини виплаченого страхового відшкодування не узгоджуються з наведеними положеннями закону, оскільки відповідальність страховика винної особи регламентована положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та обмежується укладеним договором страхування.

Отже, позовні вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації в сумі 65 793, 09 грн. є обгрунтованими.

В свою чергу, після прийняття оскаржуваного у справі судового рішення відповідачем було проведено оплату страхового відшкодування згідно договору (поліс) ЕР/129398532 по сумі 45 704, 29 грн., що відповідно є підставою для закриття провадження у цій частині заявлених вимог.

В частині застосування норм матеріального права, апеляційний господарський суд звертається до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постановах від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 та від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к, Верховного Суду у постанові від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20, що розглядалися за подібних правовідносин.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.07.2018 у справі №910/15182/17, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов`язаний звертатися до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування. Позивач може реалізувати своє право шляхом подання позову до суду.

У постанові від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20 Верховний Суд зауважив, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Відтак, Законом не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання щодо виплати страхового відшкодування, а тому позивач здійснив волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права - шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

В постанові Великої Палати Верховного Суду ви 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к, зокрема, зазначено, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них передбачена ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика (МТСБУ) за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика (МТСБУ) про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається згідно п. 36.1. ст. 36 зазначеного Закону у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

У вказаній постанові також зазначено, що у системному зв`язку зі ст. 36 положення пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків (впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди) як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Підставою вказаних правових висновків Великої Палати Верховного Суду є твердження, що виникнення права на отримання страхового відшкодування пов`язується не з поданням потерпілим (іншою особою, що має відповідне право) заяви про таке відшкодування, а саме з настанням страхового випадку, що має наслідком виникнення у страховика обов`язку з регламентної виплати в силу закону та на підставі відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності його страхувальника, а за відсутності такого договору та у визначених законом випадках - виникнення цього обов`язку у МТСБУ.

Такий підхід (виникнення права на страхове відшкодування з моменту страхового випадку, а не з моменту звернення до страховика із відповідною заявою) і передбачає за можливе захист права щодо отримання регламентної виплати (страхового відшкодування) шляхом звернення потерпілого (іншої особи, що має відповідне право) до суду.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (130 000, 00 грн.) і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля та з вирахуванням, у даному випадку, франшизи.

Доводи апеляційної скарги позивача визнаються обґрунтованими, що є підставою для скасування оскаржуваного у справі судового рішення, та прийняття нового - про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 20 088, 80 грн. частини виплаченої суми страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності з урахуванням умов полісу № ЕР/129398532 по розміру франшизи та проведеної сплати відповідачем суми страхового відшкодування в розмірі 45 704, 29 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ПАТ «СК «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі № 910/1341/21 підлягає частковому задоволенню, а рішення - скасуванню з вищевикладених підстав, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог, а також, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивача, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276 ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі № 910/1341/21 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі № 910/1341/21 скасувати.

3. Прийняти нове рішення про часткове задоволення позову.

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (04070, м. Київ, вул. Іллінська 8, ідент. код 20474912) 20 088, 80 грн. (двадцять тисяч вісімдесят вісім гривень 80 копійок) страхового відшкодування; 1 793, 30 грн. (одну тисячу сімсот дев`яносто три гривні 30 копійок) судового збору за подання позовної заяви та 2 689, 95 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять 95 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

5. В частині заявлених вимог про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Альфа-Гарант» 45 704, 29 грн. страхового відшкодування провадження закрити.

6. В іншій частині в позові відмовити.

7. Доручити Господарському суду м. Києва видати накази

8. Матеріали справи № 910/1341/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська