ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/626/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Шундрик Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Керницька О.В. ордер ВХ №1023584 від 17.08.2022 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Рудпол"

до Приватного підприємства "Вода України"

про стягнення 137 095,99грн

Приватне підприємство "Рудпол" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Приватного підприємства "Вода України" про стягнення 137 095,99грн, з яких 131 280,00грн основного боргу, 798,47грн 3% річних, 5 017,52грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати отриманого товару згідно видаткових накладних №РН-0000116 від 13.12.2021 (на суму 65 520,00грн) та №РН-000005 від 21.01.2022 (на суму 65 760,00грн).

В якості правових підстав позивач посилається на ст. 599, 530, 610, 612, 625, 629, 655, 663, 664, 691, 712 Цивільного кодексу України, ст. 173, 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 23.08.2022 відкрито провадження у справі №906/626/22 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи по суті призначено на 04.10.2022 об 11:40год.

01.09.2022 до суду від позивача надійшли письмові пояснення від 29.08.2022.

Представник позивача в судовому засіданні 04.10.2022 (у режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Надав довідку про розмір заборгованості відповідача, згідно якої сума основного боргу станом на день розгляду справи не змінилась та складає 131 280,00грн.

Представник відповідача в судове засідання 04.10.2022 не з`явився. На адресу Господарського суду Житомирської області повернувся конверт з ухвалою суду від 23.08.2022, яка належним чином направлялася на адресу Приватного підприємства "Вода України", з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою". Іншої адреси для листування з відповідачем у справі господарському суду не відомо.

Вказана ухвала надсилалася рекомендованими листами з поміткою "судова повістка".

Відповідно до п.99-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку" (з відповідними змінами і доповненнями), рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. За змістом п.116 вказаної постанови Кабінету Міністрів України, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Згідно ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місце проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України).

У разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно ч. 1, 2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач мав доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, господарським судом вчинено всі можливі заходи для повідомлення ПП "Вода України" про дату, час та місце проведення судового засідання.

Враховуючи, що явка представника відповідача у судове засідання обов`язковою не визнавалася, суд вважає, що його відсутність не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи.

Приватним підприємством "Рудпол" (постачальник, позивач) передано, а Приватним підприємством "Вода України" (покупець, відповідач) прийнято товар на загальну суму 131 280,00грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином оформленими видатковими накладними №РН-0000116 від 13.12.2021 (на суму 65 520,00грн) та №РН-0000005 від 21.01.2022 (на суму 65 760,00грн), а також товарно-транспортними накладними №ПП-0000116 від 13.12.2021 і №ПП-0000005 від 21.01.2022 (а.с. 5-8).

З огляду на те, що відповідачем не було виконано зобов`язання щодо оплати вартості поставленого товару, позивач направив на його адресу лист №08/04-1 від 08.04.2022 (на ім`я директора ПП "Вода України") з проханням здійснити розрахунок згідно зазначених вище видаткових накладних (а.с. 9), відповідь на який від останнього не надійшла.

Також, відповідачу позивачем направлено претензію №6 від 28.04.2022, відповідно до якої він просив протягом 7 днів з моменту отримання вказаної претензії перерахувати на банківський рахунок ПП "Рудпол" заборгованість на загальну суму 131 280,00грн та повідомив, що у разі невиконання вказаних вимог, ПП "Рудпол" буде змушене звертатись до суду з позовом про стягнення заборгованості (а.с. 10). Дана претензія надіслана на адресу відповідача 28.04.2022 (а.с. 11), проте, залишена відповідачем без відповіді та без виконання.

Таким чином, у зв`язку з тим, що ПП "Вода України" взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого товару не виконало, ПП "Рудпол" звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 131 280,00грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасникам справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов`язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положенням статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли внаслідок позадоговірних поставок товару (згідно видаткових накладних №РН-0000116 від 13.12.2021 і №РН-0000005 від 21.01.2022), що за своєю правовою природою є усною формою договору поставки.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар п і с л я й о г о п р и й н я т т я а б о п р и й н я т т я т о в а р о р о з п о р я д ч и х д о к у м е н т і в н а н ь о г о, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.1 ст.692 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання.

Так, відповідачем обов`язок зі сплати за поставлений позивачем товар належним чином та вчасно не виконано. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за отриманий товар становить 131 280,00грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 798,47грн 3% річних (за період 03.06.2022-15.08.2022) та 5 017,52грн інфляційних втрат (за період червень-липень 2022 року).

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та нараховані три проценти річних.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наведений у позовній заяві, суд вважає його правильним та обґрунтованим, тому, враховуючи положення ч.1 ст.692 ЦК України, задовольняє вимоги позивача і в цій частині.

Згідно ч. 2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи докази, які містяться у матеріалах справи, а також норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 131 280,00грн заборгованості, 798,47грн 3% річних та 5 017,52грн інфляційних втрат.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони.

Зважаючи на задоволення позову в повному обсязі, суд приходить до висновку, що судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Вода України" (10003, м. Житомир, пров. Метеорологічний, б. 12, кв. 2, ідентифікаційний код 36548910) на користь Приватного підприємства "Рудпол" (29021, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, буд. 257, ідентифікаційний код 32889325):

- 131 280,00грн заборгованості;

- 798,47грн 3% річних;

- 5 017,52грн інфляційних втрат;

- 2 481,00грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 06.10.22

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2 - представнику позивача на електронну адресу: ;

3 - відповідачу (10003, м. Житомир, провул. Метеорологічний, буд. 12, кв.2) (рек. з пов.)