ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2022 р. Справа №909/35/19

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Кордюк Г.Т.,

суддів: Кравчук Н.М.,

Плотніцького Б.Д.,

секретар судового засідання Клебан Н.А.

розглянув апеляційні скарги:

1.акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Тисменицягаз за № 77101-Ск-260-0421 від 27.04.2021

2.акціонерного товариства Укртрансгаз за № 1001 ВИХ-21-3580 від 11.05.2021

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.03.2021 суддя: Рочняк О.В., м. Івано-Франківськ, повний текст рішення складено 08.04.2021

за позовом акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ

до відповідача акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Тисменицягаз, м. Тисмениця

про стягнення суми

за участі представників сторін:

від позивача Онищук М. Б. (представник)

від відповідача Свідунович Р.І. (представник)

ВСТАНОВИВ:

03.01.2019 в Господарський суд Івано-Франківської області звернулось акціонерне товариство Укртрансгаз (далі по тексту АТ Укртрансгаз) з позовом до публічного акціонерного товариства Тисменицягаз (далі по тексту ПАТ Тисменицягаз) про стягнення 18 493 116,08 грн., з яких 15 006 612,02 грн. заборгованості, яка виникла внаслідок неоплати послуг балансування обсягів природного газу, наданих з січня 2018 року по червень 2018 року (включно) на підставі договору № від 17.12.2015 про транспортування природного газу, а також нарахованих у період з 01.01.2018 по 31.10.2018 з цієї суми заборгованості пені в розмірі 2 638 463,67 грн., 3% річних у розмірі 297 049,85 грн. та інфляційних втрат у розмірі 550 990,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення своїх договірних зобов`язань, згідно з умовами укладеного між сторонами договору транспортування природного газу, відповідач не оплатив надані позивачем послуги балансування обсягів природного газу за період з січня 2018 року по червень 2018 року. У зв`язку із порушенням договірних зобов`язань позивач просить стягнути з відповідача також нараховані на суму основної заборгованості пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.

Правовими підставами позову зазначає п. 5 гл. 1 р. І, пп. 2 п. 7, п. 8 гл. 3 р. XIV Кодексу ГТС, ст.ст. 526, 530, 536, 612 ЦК України, ст.ст. 193, 231 ГК України.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 25.03.2021 вищезазначений позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ Тисменицягаз на користь АТ Укртрансгаз 438 971,47 грн. пені, 152 387,39 грн. 3% річних, 100 105,34 грн. інфляційних втрат та 30 118,36 грн. судового збору.

Західний апеляційний господарський суд постановою від 29.09.2021 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.03.2020 у справі №909/35/19 скасував в частині задоволених позовних вимог та закриття провадження у справі; в цій частині прийняв нове рішення про відмову в задоволенні позову; рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.03.2021 у справі №909/35/19 про відмову в задоволенні позову залишив без змін, мотивувальну частину виклав у редакції постанови апеляційного господарського суду.

Постановою Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №909/35/19 частково задоволено касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз», скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 у справі №909/35/19, а справу передано на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

Суд касаційної інстанції зазначив, що для правильного вирішення цього спору, за відсутності узгодженої позиції сторін щодо надання послуг балансування, апеляційному суду належало встановити обставини, пов`язані з наданням послуг власне транспортування газу, дослідити складені сторонами на виконання відповідних умов договору акти приймання-передачі природного газу в спірний період, у тому числі з метою встановлення обсягів природного газу, визначених комерційними вузлами обліку у фізичних точках входу/виходу, як то передбачено Кодексом ГТС. Таким чином суд апеляційної інстанції припустився порушень норм процесуального права, дійшовши передчасних та недостатньо обґрунтованих висновків в частині встановлення відсутності підстав для сплати відповідачем спірних сум.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 справу №909/35/19 прийнято до свого провадження.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ Укртрансгаз (позивач) зазначає, що:

1)висновок суду першої інстанції про те, що при визначенні вартості послуг балансування слід застосовувати коефіцієнт 1,0, а не 1,2 (як стверджує позивач) оскільки відбір природного газу з газотранспортної системи здійснював не відповідач, а інші споживачі - не відповідає фактичним обставинам;

2)місцевий господарський суд врахував часткову оплату, яка здійснена на підставі платіжних доручень №7 від 01.03.2018 на суму 1990478,54 грн., №9 від 26.03.2018 на суму 1281092,28 грн., №12 від 26.04.2018 на суму 1490000 грн., №13 від 15.05.2018 на суму 55633,85 грн., №14 від 25.05.2018 на суму 1000000 грн., №15 від 26.06.2018 на суму 400000 грн., №17 від 26.12.2018 на суму 4980000 грн., №19 від 30.01.2019 на суму 1756000 грн. , в рахунок оплати суми основного боргу за послуги балансування обсягів природного газу в спірний період з січня 2018 року по червень 2018 року (включно), залишивши поза своєю увагою, що ці проплати здійснені без вказівки у призначенні платежу періоду за який така оплата проводилась, а тому в силу п. 8.3 договору, погашення цих сум здійснювалось в порядку черговості за періоди, що передували спірному в даній справі;

3)суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин ст.233 ГК України та ст. 551 ЦК України, не врахував інтереси та майновий стан позивача, а також те, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими у порівнянні з невиконаним відповідачем грошовим зобов`язанням.

В апеляційній скарзі відповідач (а.с.2-13,т.3) просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким (1)відмовити у стягненні сум, які задоволені судом першої інстанції, (2)скасувати рішення щодо закриття провадження у частині стягнення 291 914,50 грн. інфляційних втрат, (3)змінити мотивувальну частину рішення в частині висновку щодо неврахування 384 161,60 грн., сплачених платіжним дорученням №5 від 06.02.2018 в оплату послуг балансування за 1 півріччя 2018 року, змінивши такий висновок суду з зазначенням, що вказана заборгованість відповідача була частково сплачена згідно з платіжним дорученням, (4)в іншій частині рішення залишити без змін, (5)у разі прийняття судом рішення на користь позивача зменшити розмір заявлених сум пені, інфляційних втрат та 3% річних до 1 грн., у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ Оператор газорозподільної системи Тисменицягаз (відповідач) зазначає, що:

1)суд першої інстанції не врахував часткові проплати відповідача в межах виконання постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, якою змінено порядок і строки виконання грошових зобов`язань, а тому дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для нарахування штрафних санкцій в межах сум цих проплат;

2)судом невірно зроблено висновок, що відповідачем не надано доказів, що кошти, сплачені відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 зі змінами. У всіх платіжних дорученнях призначення платежу зазначалось «постанова Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002» та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок. Казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання. Разом з поданням відзиву АТ «Тисьменицягаз» додано виписки по рахунку №0680 із спеціальним режимом використання в органах казначейства відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, які надають інформацію про дати надходження коштів від суб`єктів господарювання в рамках виконання постанови КМУ №256 та дати перерахування даних коштів на рахунок АТ «Укртрансгаз». Відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг балансування обсягів природного газу, що надавались йому позивачем на підставі договору від 17.12.2015 за №, оскільки такі послуги погашались виключно за рахунок бюджетних коштів, які мають цільовий характер використання та окремий порядок перерахування, встановлений Порядком №256. Відповідач не міг впливати на порядок, суми та строки перерахунку йому коштів іншими суб`єктами господарювання, які не проводились відповідно до умов, встановлених договором від 17.12.2015 за №. Оскільки взаєморозрахунки між сторонами здійснено відповідно до вимог Порядку №256 в суду першої інстанції не було підстав для стягнення штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №916/1807/16, від 04.12.2018 у справі №927/276/18, від 05.03.2019 у справі №923/351/18, від 27.03.2019 у справі №906/110/18, від 12.06.2019 у справі №920/344/18, від 18.06.2019 у справі №922/1580/18, від 18.09.2019 у справі №907/415/18, від 19.09.2019 у справі №917/325/18, від 05.11.2019 у справі №917/706/18.

3)місцевий господарський суд не врахував преюдиційні обставини в справі №909/485/18 щодо того, що в грудні 2017 року відповідачем надмірно сплачені суми за послуги балансування, які мали бути взаємозараховані у першому півріччі 2018 року (спірний період в межах даної справи);

4)суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин ст.233 ГК України та ст. 551 ЦК України, оскільки не врахував інтереси та майновий стан сторін, а також відсутність вини відповідача у виникненні спірної заборгованості.

В судове засідання 03.10.2022 представники сторін з`явилися.

Представники сторін у судовому засіданні підтримали доводи та вимоги, які викладені ними в апеляційних скаргах.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги позивача та відповідача підлягають частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що предметом позову є вимога Оператора ГТС природного газу спрямована до замовника про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неоплати останнім послуг балансування природного газу, які надавались на підставі договору № від 17.12.2015.

Таким чином, для правильного вирішення спору в даній справі необхідно: (1)встановити характер та зміст послуг, оплати якої вимагає виконавець, тобто у чому саме полягає споживання таких послуг, (2)встановити отримання цих послуг замовником у спірний період на умовах, які визначені в укладеному між сторонами договорі, та чи це підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, (3)на підставі чого встановити чи існує заборгованість замовника перед постачальником.

Правовідносини з транспортування природного газу регулюються Законом "Про ринок природного газу", Законом "Про нафту і газ", Законом "Про трубопровідний транспорт", Законом "Про природні монополії", Кодексом ГТС, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 та рішеннями НКРЕКП.

Визначення основних термінів, пов`язаних з функціонуванням ринку природного газу, містяться в ст. 1 Закону "Про ринок природного газу" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин).

Газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Газорозподільна система - технологічний комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов`язаних між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам.

Оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників);

Оператор газорозподільної системи (оператор ГРС) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників);

Замовник - фізична або юридична особа, яка на підставі договору замовляє надання однієї чи кількох із таких послуг: приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи; транспортування природного газу; розподіл природного газу; зберігання (закачування, відбір) природного газу; послуги установки LNG;

Споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG;

Доступ - право користування потужністю об`єкта газової інфраструктури в обсязі та на умовах, встановлених у договорі про надання послуг транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу або послуг установки LNG;

Розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу;

Транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

Договір транспортування природного газу має бути укладеним між сторонами у відповідності до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497.

Згідно з п. 3 гл. 3 розд. І Кодексу ГТС, Укртрансгаз як Оператор ГТС (станом на момент виникнення спірних правовідносин) забезпечував стале функціонування газотранспортної системи та виконання договорів транспортування природного газу із замовником послуг транспортування; функціонування газотранспортної системи в скоординований та ефективний спосіб зі збереженням необхідної надійності транспортування природного газу та його якості; вжиття заходів, необхідних для надійного функціонування газотранспортної системи; балансування системи та управління перевантаженнями в газотранспортній системі, а також проведення розрахунків із замовниками послуг транспортування, які виникають через їх незбалансованість.

Відповідно до п. 5 гл. 1 розд. 1 Кодексу ГТС за договором транспортування природного газу Оператор ГТС надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Пунктом 1 гл. 1 розд. VIII Кодексу ГТС передбачено, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Відповідно до п.2 гл. 2 розд. ІХ Кодексу ГТС у договорі транспортування природного газу чи його окремому додатку зазначаються відповідні фізичні точки входу та/або виходу, розподілена потужність, на яку замовник послуг транспортування має право, тип потужності (гарантована чи переривчаста), обсяг потужності та період її використання (строк, на який потужність була розподілена).

Балансування системи - діяльність, яка здійснюється Оператором ГТС в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування (п.5 гл.1 розд. І Кодексу ГТС).

Фізичне балансування - заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу.

Комерційне балансування - діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих у процедурі алокації (п. 5 гл. 1 розд. І Кодексу ГТС).

Відповідно до п. 1 гл. 1 розд. ХІІІ Кодексу ГТС замовник послуг транспортування зобов`язаний подавати та відбирати до/з газотранспортної системи природний газ в обсягах, які виникають на підставі умов укладених договорів постачання природного газу, договору транспортування природного газу, технічної угоди та підтверджених номінацій.

Згідно з положеннями п.п. 1, 3 гл. 4 розд. ХIV Кодексу ГТС розрахунок вартості послуг балансування, що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться Оператором ГТС після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3-5 глави 3 цього розділу. Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є односторонній акт про надання послуг балансування обсягів природного газу, оформлений оператором газотранспортної системи відповідно до умов договору транспортування природного газу.

У разі, якщо обсяги природного газу, що надходять до газотранспортної системи на точці входу та обсяги, які відбираються на точці виходу, відрізняються, фактично виникає небаланс: позитивний небаланс - у разі перевищення обсягів поданого природного газу над відібраним (фактичне перевищення пропозиції над попитом), негативний - у разі перевищення обсягів відібраного природного газу над поданим (перевищення попиту над пропозицією) (п.5 гл.1 розд.І, гл.1 розд. XIV Кодексу ГТС). Послуги балансування, які надаються Оператором ГТС в межах послуг з транспортування природного газу, мають на меті забезпечення рівноваги між обсягами природного газу, що були подані та відібрані в/з ГТС.

Процес визначення розміру місячного небалансу в розрізі споживачів здійснюється Оператором ГТС, цей процес (і відповідний документ) називається "алокація". Алокація - віднесення Оператором ГТС природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників.

Місячна номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом місяця в розрізі кожної доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).

Негативний місячний небаланс може покриватись як Оператором ГТС шляхом надання послуг з балансування, так і оператором ГРС самостійно (шляхом купівлі природного газу у інших замовників послуг балансування або відбору природного газу шляхом подання оператору газосховища балансуючої номінації за цей газовий місяць) відповідно до п.п. 4, 7 гл. 3 розд. XIV Кодексу ГТС.

Отже, послуги з транспортування природного газу і послуги з балансування є пов`язаними одна з одною і надаються на підставі єдиного договору про транспортування природного газу.

Судом встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 №2497 затверджено типову форму договору транспортування природного газу, за умовами якого оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу на умовах визначених в цьому договорі, а замовник оплачує оператору встановлені в ньому вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Додатком до вказаної постанови НКРЕКП є типовий договір транспортування природного газу та додатки до нього (які є його невід`ємною частиною), а саме: додаток №1 - розподіл потужності; додаток №2 - транспортування; додаток №3 - перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу.

17 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством Укртрансгаз (найменування якого змінено на Акціонерне товариство Укртрансгаз (позивач) (оператор) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Тисьменицягаз (найменування якого змінено на Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Тисьменицягаз) (відповідач) (замовник) було укладено договір транспортування природного газу №.

Відповідно до пункту 2.1. договору, оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (послуги) на умовах, визначених у цьому Договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлену в ньому вартість таких послуг.

У відповідності до п.2.2. договору послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493 (Кодекс ГТС), з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 626, частиною 1 статті 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини другої, третьої статті 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Як предмет договору цивільно-правова теорія розуміє необхідні за цим договором дії, що призводять до бажаного для сторін результату, тобто такий результат визначає, про що саме домовилися сторони.

У розумінні положень цивільного законодавства договір спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто виникнення цивільного правовідношення, яке, у свою чергу, може включати певні права та обов`язки, виконання яких призводить до бажаного для сторін результату. Однак усі вони (права та обов`язки) не можуть охоплюватися предметом договору, оскільки можуть стосуватися як різноманітних умов договору, так і бути наслідком укладення договору, який є підставою їх виникнення. При цьому значення предмета договору може набувати основна дія (дії), що вчинятиметься сторонами і забезпечить досягнення мети договору.

Отже, предмет договору визначається у момент його укладення, без нього не може існувати договору, а тому не може виникати зобов`язання; предмет договору має відображати головну сутність договору даного виду.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/22058/17.

Частинами 1, 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами в передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані в будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Укладаючи договір транспортування природного газу сторони узгодили, що предметом цього Договору є: послуги замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (балансування). Такі послуги надаються оператором на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

Пунктом 2.3. договору визначено послуги, які можуть бути надані за ним замовнику, а саме: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (балансування).

Обсяг послуг, що надається за цим договором, визначається додатком 1 (розподіл потужності) та/або додатком 2 (транспортування) до нього (п.2.4. договору).

Пунктом 2.8. договору сторони передбачили, що додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною цього договору. При цьому додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є зокрема оператор газорозподільної системи.

Окремим додатком 3 до цього договору між оператором та замовником, який є оператором газорозподільної системи/прямим споживачем/газовидобувним підприємством/виробником біогазу, інших видів газу з альтернативних джерел, визначається перелік комерційних вузлів обліку газу, встановлених на всіх фізичних точках входу/виходу до відповідного замовника (п.5.4.договору).

На кожну фізичну точку входу/виходу до/з газотранспортної системи складається акт розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін, який має містити схему потоків газу через вузол обліку природного газу (ВОГ), його місце розташування на схемі, межу балансової належності та за необхідності схематичне позначення іншого обладнання чи засобів вимірювальної техніки (ЗВТ) (п.5.5. договору).

Судом встановлено, що матеріали справи не містять додатків №1, №2 до договору від 17.12.2015 № транспортування природного газу. Додаток №3 в матеріалах справи відсутній.

Відсутність відповідних додатків, які самі сторони в договорі визнали його невід`ємною частиною, тобто такими, що за змістом є обов`язковими, а отже й істотними в контексті предмету договору, за звичайних обставин мала б свідчити про неукладеність договору. До того ж обов`язковість названих додатків до договору транспортування, виходячи з наведених приписів законодавства, передбачена й безпосередньо законом.

Водночас не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17).

Фактичне виконання усіма сторонами спірного договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини восьмої статті 181 ГК України, за змістом якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов. Подібний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №918/450/20, у постанові Верховного Суду від 11.10.2018 у справі № 922/189/18.

Відповідно до п.2.5.-2.7. договору приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог Кодексу. Замовник має виконувати вимоги визначені в Кодексі, подавати газ у точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі. Оператор має виконувати вимоги визначені в Кодексі, приймати газ у точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів.

Сторонами в п. 4.1. договору погоджено, що замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; надати оператору фінансове забезпечення в порядку, встановленому в Кодексі та цьому договорі; дотримуватися обмежень, встановлених цим договором та Кодексом; негайно виконувати розпорядження диспетчерської служби оператора; вчасно врегульовувати небаланси; не перевищувати замовлені потужності, визначені в цьому договорі; повідомляти оператора про зміну умов, які стали підставою для укладення цього договору; забезпечити можливість цілодобового зв`язку оператора з представниками замовника, зазначеними в цьому договорі; здійснювати додаткову оплату оператору в разі перевищення розміру договірної потужності та/або недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним у газотранспортну систему, в порядку, визначеному цим договором.

Порядок комерційного обліку природного газу (в тому числі приладового) та перевірки комерційних вузлів обліку, а також порядок приймання-передачі природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи та визначення і перевірки параметрів якості в цих точках здійснюється сторонами відповідно до вимог Кодексу та з урахуванням цього договору (п.5.1. договору).

За умовами п.7.1., п.7.2. договору вартість послуг розраховується наступним чином: розподіл потужності та транспортування - за тарифами, які встановлюються регулятором; балансування - за фактичною вартістю, яка визначається відповідно до порядку, встановленого Кодексом. Оператор розміщує інформацію про чинні тарифи та базову ціну газу на своєму веб-сайті: www.utg.ua.

Розділом ІХ договору врегульовано порядок визначення вартості послуг балансування та порядок розрахунків за них.

Відповідно до п.9.1. договору у разі виникнення у замовника негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, замовник зобов`язаний сплатити оператору за послуги балансування. Негативний місячний небаланс замовника визначається відповідно до Кодексу.

Як передбачено п. 9.2. договору, що вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс замовника за формулою: балансування = БЦГ х К х Qбг, де БГЦ - базова ціна газу, Qбг- обсяг негативного місячного небалансу замовника, К - коефіцієнт компенсації, що дорівнює 1,2. При розмірі небалансу до 5% від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи застосовується коефіцієнт, що дорівнює 1.

Базова ціна газу визначається оператором відповідно до Кодексу. Оператор визначає базову ціну газу щомісяця в строк до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, та розміщує її на своєму веб-сайті (п.9.3. договору).

Оператор до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п`яти банківських днів (п.9.4. договору).

Пунктом 17.3. договору передбачено, що в разі внесення та затвердження регулятором змін до Типового договору транспортування природного газу сторони зобов`язані протягом місяця внести відповідні зміни до цього договору.

29 листопада 2017 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору, якою зокрема п.9.4. договору викладено в такій редакції (застосовується до відносин сторін з 29.12.2016): оператор до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник, крім вартості послуг, вказаних в абзаці другому цього пункту, зобов`язаний здійснити оплату в строк, що не перевищує п`яти банківських днів. Оплата вартості послуг балансування оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться в строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

Відповідно до п.11.1. договору послуги, які за ним надаються, за винятком послуг балансування, оформлюються оператором та замовником актами наданих послуг. Послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого замовником відповідно до Кодексу та розділу ІХ цього Договору (п.11.4 договору).

Поняття небалансу та алокації міститься у п.5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС, згідно якого: небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається відповідно до алокації; алокація - обсяг природного газу, віднесений оператором газотранспортної системи в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів)) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС оператор ГТС визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з ГТС у точках виходу за цей газовий місяць.

Місячний небаланс розраховується оператором ГТС до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор ГТС (пункт 2 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС).

Згідно з пунктом 2 розділу XIII Кодексу ГТС замовники послуг транспортування зобов`язані своєчасно врегульовувати свої небаланси.

У главі 3 розділу XIV Кодексу ГТС передбачено порядок урегулювання замовником небалансів. Так, у разі негативного значення небалансу замовник послуг транспортування до 12-го числа наступного місяця: здійснює купівлю природного газу в інших замовників послуг транспортування; здійснює відбір природного газу шляхом подання оператору газосховища балансуючої номінації для врегулювання остатнього небалансу за цей газовий місяць (пункт 4 зазначеної норми).

Відповідно до підпункту 2 пункту 7 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС негативний місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований у строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором ГТС за рахунок надання природного газу замовнику послуг транспортування в рамках послуги балансування для покриття ним неврегульованого обсягу природного газу.

Підставою для проведення розрахунку послуг балансування є односторонній акт про надання послуг балансування обсягів природного газу, оформлений оператором ГТС відповідно до умов договору транспортування природного газу. Оператор ГТС до 14-го числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику послуг транспортування односторонній акт про надання послуг балансування на обсяги природного газу, місячного небалансу замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3- 5 глави 3 цього розділу, рахунок на оплату, звіт по точках входу/виходу замовника послуг транспортування (що має містити деталізацію по споживачах замовника послуг транспортування на точках виходу). Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів з дня отримання ним зазначених документів (пункти 3 і 4 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС).

Отже, за законом та договором достатньою підставою для оплати послуг балансування є існування місячного негативного небалансу, який доводиться алокаціями (звітами), складеними оператором ГТС, на підставі інформації, наданої самим замовником. При цьому зазначена інформація є нерозривно пов`язаною із звітністю сторін щодо надання послуг з транспортування газу безпосередньо.

Кодекс ГТС у розділі ХІІ детально регламентує здійснення алокації (на яких даних ґрунтується, порядок здійснення тощо). Так, у межах процедури алокації передбачено, що підписані щомісячні акти приймання-передачі газу відповідно до положень пункту 2 глави 7 розділу III цього Кодексу, що містять інформацію про щомісячні обсяги природного газу, визначені комерційними вузлами обліку у фізичних точках входу/виходу, поданого до ГТС, є основою для формування інформації, що передається оператору ГТС для здійснення ним алокації (пункт 5 глави 1 розділу ХІІ Кодексу ГТС).

Оплата послуг балансування має бути здійснена замовником у разі надсилання оператором ГТС такому замовнику рахунку на оплату, звіту по точках входу/виходу замовника послуг транспортування (пункти 3 і 4 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС), відсутності доказів самостійного врегулювання небалансу.

З огляду на наведене для правильного вирішення цього спору, за відсутності узгодженої позиції сторін щодо надання послуг балансування, необхідно встановити обставини, пов`язані з наданням послуг власне транспортування газу, дослідити складені сторонами на виконання відповідних умов договору акти приймання-передачі природного газу в спірний період, у тому числі з метою встановлення обсягів природного газу, визначених комерційними вузлами обліку у фізичних точках входу/виходу, як то передбачено Кодексом ГТС. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №918/450/20.

Як вбачається зі звітів по точках входу/виходу замовника послуг транспортування (оператора газорозподільних систем) за січень - червень 2018 року, складених позивачем, обсяги небалансу по ПАТ "Тисменицягаз" склали: у січні 352203 м куб., що складає 98,54 % розміру небалансу (т.1, а.с.106); у лютому - 329547 м.куб., що складає 98,56 % розміру небалансу (т.1, а.с.107); у березні - 324490 м.куб., що складає 100 % розміру небалансу (т.1, а.с.108); у квітні - 86178 м.куб., що складає 95,03 % розміру небалансу (т.1, а.с.109); у травні - 45559 м.куб., що складає 100 % розміру небалансу (т.1, а.с.110); у червні - 41974 м.куб., що складає 100 % розміру небалансу (т.1, а.с.111).

Водночас, з алокацій про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ "Тисменицягаз", між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за січень - червень 2018 року, які складені безпосередньо відповідачем, вбачається, що:

- за алокацією за січень підтверджений обсяг номінацій всього - 10203270 м.куб., фактичний обсяг надходжень на ГРС (згідно актів приймання) та використаних з мереж ПАТ "Укртрансгаз"- 7046502 м.куб., обсяг небалансу ВТВ - 352203 м.куб. (т.1 а .с. 75);

- за алокацією за лютий підтверджений обсяг номінацій всього - 10189750 м.куб., фактичний обсяг надходжень на ГРС (згідно актів приймання) та використаних з мереж ПАТ "Укртрансгаз"- 6602206 м.куб., обсяг небалансу ВТВ - 329547 м.куб. (т.1 а .с. 78);

- за алокацією за березень підтверджений обсяг номінацій всього - 6651090 м.куб., фактичний обсяг надходжень на ГРС (згідно актів приймання) та використаних з мереж ПАТ "Укртрансгаз"- 6515900 м.куб., обсяг небалансу ВТВ - 324490 м.куб. (т.1 а .с.81);

- за алокацією за квітень підтверджений обсяг номінацій всього - 3082385 м.куб., фактичний обсяг надходжень на ГРС (згідно актів приймання) та використаних з мереж ПАТ "Укртрансгаз"- 1723961 м.куб., обсяг небалансу ВТВ - 86178 м.куб. (т.1 а .с.84);

- за алокацією за травень підтверджений обсяг номінацій всього - 1524399 м.куб., фактичний обсяг надходжень на ГРС (згідно актів приймання) та використаних з мереж ПАТ "Укртрансгаз"- 911811 м.куб., обсяг небалансу ВТВ - 45559 м.куб. (т.1 а .с.87);

- за алокацією за червень підтверджений обсяг номінацій всього - 770140 м.куб., фактичний обсяг надходжень на ГРС (згідно актів приймання) та використаних з мереж ПАТ "Укртрансгаз"- 840300 м.куб., обсяг небалансу ВТВ - 41974 м.куб. (т.1 а .с.89).

Отже, саме ці показники визначені позивачем як розмір небалансу за вказані місяці та вони вказані у названих «Звітах по точках входу/виходу замовника послуг транспортування (оператора газорозподільних систем). Відповідачем не оспорюється об`єм послуг з балансування за цей період.

Для врегулювання місячних небалансів позивач направляв відповідачу на електронну адресу повідомлення про обсяги транспортування ПАТ Тисменицягаз за січень - червень 2018 року з пропозицією врегулювати місячний небаланс у встановлений строк (т.1. а.с.100-105).

Позивачем складено "Акти надання послуг балансування обсягів природного газу", а саме: № 01-18--Баланс від 31.01.2018 на суму 4130294 грн 74 коп. (т.1 а.с.46), №02-18--Баланс від 28.02.2018 на суму 4197587 грн 77 коп. (т.1 а.с.51), №03-18--Баланс від 31.03.2018 на суму 4653030 грн 84 коп. (т.1 а.с.56), №04-18--Баланс від 30.04.2018 на суму 1097687 грн 80 коп. (т.1 а.с.61), №05-18--Баланс від 31.05.2018 на суму 580305 грн 40 коп. (т.1 а.с.66), №06-18--Баланс від 30.06.2018 на суму 534641 грн 64 коп. (т.1 а.с.71), всього на загальну суму 15193548 грн 20 коп.

Вказані акти були направлені позивачем відповідачу разом з виставленими рахунками: №01-18--Баланс від 31.01.2018 на суму 4130294 грн 74 коп. (т.1 а.с.47), №02-18--Баланс від 28.02.2018 на суму 4197587 грн 77 коп. (т.1 а.с.52), №03-18--Баланс від 31.03.2018 на суму 4653030 грн 84 коп. (т.1 а.с.57), №04-18--Баланс від 30.04.2018 на суму 1097687 грн 80 коп. (т.1 а.с.62), №05-18--Баланс від 31.05.2018 на суму 580305 грн 40 коп. (т.1 а.с.67), №06-18--Баланс від 30.06.2018 на суму 534641 грн 64 коп. (т.1 а.с.72), підтвердженням чому є поштові квитанції та описи вкладення відповідно від 19.02.2018 (т.1 а.с.39), від 20.03.2018 (т.1 а.с.40), від 16.04.2018 (т.1 а.с.41), від 17.05.2018 (т.1, а.с.42), від 16.06.2018 (т.1 а.с.43) та від 19.07.2018 (т.1. а.с.44).

Відповідно до розрахунків вартості послуг балансування за кожний наведений місяць позивачем вартість послуг визначена за формулою: В балансування = БЦГ х К х Q бг; виходячи із розміру небалансу (у січні 352203 м куб. (т.1, а.с.48); у лютому - 329547 м.куб. (т.1, а.с.53); у березні - 324490 м.куб. (т.1, а.с.58); у квітні - 86178 м.куб. (т.1, а.с.63); у травні - 45559 м.куб. (т.1, а.с.68); у червні - 41974 м.куб. (т.1, а.с.73).

Згідно розрахунку позивача станом на 10.12.2018, приєднаного до позовної заяви, за надані послуги балансування обсягів природного газу за січень - червень 2018 року по договору № від 17.12.2015 відповідачу нараховано 15193548 грн 19 коп., з них за січень - 4130294 грн 74 коп.. за лютий - 4197587 грн 77 коп., за березень - 4653030 грн 84 коп., за квітень - 1097687 грн 80 коп., за травень - 580305 грн 40 коп., за червень -534641 грн 64 коп. У розрахунку відображено, що відповідачем 26.06.2018 сплачено за послуги балансування, надані у січні 2018 року 186936 грн 17 коп.

Отже згідно з наведеними розрахунками позивача заборгованість відповідача за надані послуги балансування обсягів природного газу за січень - червень 2018 року по договору № від 17.12.2015 склала 15006612 грн 02 коп., на яку нараховано 297049 грн три проценти річних, 2638463 грн 67 коп. пені та 590990 грн 54 коп. інфляційних втрат, що становить ціну позову (т.1. а.с.34).

Пунктом 9.2 договору № , на підставі якого позивачем проведено розрахунок вартості послуг балансування, сторони погодили, що коефіцієнт 1,2 застосовується у випадку, коли негативний небаланс перевищує 5% від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи.

З наведеного слідує, що коефіцієнт компенсації слід розраховувати, виходячи з співвідношення небалансу до загального обсягу газу, відібраного з газотранспортної системи, а не лише того, що був відібраний відповідачем для власного споживання для покриття виробничо - технічних витрат, як вважає позивач.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 р. у справі № 916/1807/16, від 04.12.2018 р. у справі № 927/276/18, від 05.03.2019 р. у справі №923/351/18, від 27.03.2019 р. у справі № 906/110/18, від 09.04.2019 у справі № 903/394/18, від 09.10.2019 року у справі № 922/1382/18, від 28.10.2020 у справі № 917/1641/19.

З урахуванням вищенаведеного судом здійснено розрахунок коефіцієнту компенсації, в якому враховано відсоток небалансу до загального обсягу надходження природного газу у газорозподільну мережу відповідача з газотранспортної системи позивача.

Загальний обсяг надходження природного газу у газорозподільну мережу відповідача з газотранспортної системи позивача становив: у січні 2018 року - 7046502 м.куб, обсяг небалансу 352203 м.куб., що становить 4,9996% загального обсягу газу; у лютому 2018 року - 6602206 м.куб., обсяг небалансу 329547 м.куб., що становить 4,9915% загального обсягу газу; у березні 2018 року - 6515900 м.куб., обсяг небалансу 324490 м.куб., що становить 4,9799% загального обсягу газу; у квітні 2018 року - 1723961 м.куб., обсяг небалансу 86178 м.куб., що становить 4,9988% загального обсягу газу; у травні 2018 року - 911811 м.куб., обсяг небалансу 45559 м.куб., що становить 4,9965% загального обсягу газу; у червні 2018 року - 840300 м.куб., обсяг небалансу 41974 м.куб., що становить 4,9951% загального обсягу газу.

Отже, для визначення вартості послуг балансування за січень - червень 2018 року необхідно застосувати коефіцієнт компенсації 1,0, оскільки обсяг небалансу відповідача становив у відповідних періодах менше 5% загального обсягу природного газу, що надійшов у газорозподільну мережу.

Таким чином, судом здійснено власний перерахунок вартості послуг балансування обсягів природного газу за формулою пункту 9.2 договору із застосуванням коефіцієнту 1,0:

за січень 2018 року - 3441912 грн 28 коп., з розрахунку: 8143 грн 77 коп. (вартість 1000 м куб газу без ПДВ) х 352,203 тис. м куб газу х 1,0 (коефіцієнт компенсації) + 20% ПДВ;

за лютий - 3497989 грн 81 коп. (8845 грн 45 коп. х 329,547 тис. м куб газу х 1,0 + 20% ПДВ);

за березень - 3877525 грн 70 коп. (9958 грн х 324,490 тис. м куб газу х 1,0 + 20% ПДВ);

за квітень - 914739 грн 83 коп. (8845 грн 45 коп. х 86,178 тис.м.куб. х 1,0 + 20% ПДВ);

за травень - 483587 грн 83 коп. ( 8845 грн 45 коп. х 45,559 тис.м.куб. х 1,0 + 20% ПДВ);

за червень - 445534 грн 70 коп. (8845 грн 45 коп. х 41,974 тис.м.куб. х 1,0 + 20% ПДВ).

Всього на загальну суму 12661290 грн 20 коп.

У розрахунку за надані послуги балансування обсягів природного газу за 2017 рік по договору № від 17.12.2015 станом на 05.11.2018, позивач вказав, що окрім оплат спільними протокольними рішеннями, відповідачем оплачено відповідно до платіжних доручень №4 від 31.01.2018, №5 від 07.02.2018, №7 від 01.03.2018, №9 від 26.03.2018, №12 від 27.04.2018, №2 від 21.05.2018, №14 від 25.05.2018 та частково №15 від 26.06.2018, які зараховано в оплату заборгованості за 2017 рік (т.2, а.с.52-55).

06.12.2018 Господарським судом Івано-Франківської області у справі №909/485/18 за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до відповідача Публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія" та Комунальне підприємство "Комунальник-Т" про стягнення 3 027 474 грн 02 коп., з яких: 1268697 грн 68 коп. - вартість послуг балансування обсягів природного газу, 1 191 470 грн 30 коп. - пеня, 129 859 грн 92 коп. - 3% річних, 437 446 грн 12 коп. - інфляційні втрати ухвалено рішення, згідно з яким провадження у справі в частині стягнення 1 268 697 грн 68 коп. вартості послуг балансування обсягів природного газу закрито; в позові в частині стягнення 1 191 470 грн 30 коп. пені, 129859 грн 92 коп. - 3% річних та 437 446 грн 12 коп. інфляційних втрат відмовлено.

За результатами апеляційного та касаційного перегляду відповідно до постанов Західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 та Верховного Суду від 01.08.2019 вказане рішення залишене без змін, а отже на час розгляду цієї справи набрало законної сили та є чинним.

Предметом позову у справі №909/485/18 була вимога про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги балансування обсягів природного газу за період лютий-грудень 2016 року та січень-грудень 2017 року.

Рішенням у справі №909/485/18 встановлено, що платіжними дорученнями №1 від 26.01.2017, №№ 2, 3, 4, 5, 6, 7 від 09.02.2017, №15 від 03.05.2017, №18 від 21.09.2017, №16 від 29.06.2017, №20 від 28.09.2017, №№ 21,22 від 01.11.2018, №№ 23,24 від 20.12.2017, банківськими виписками (т.4 а.с.2-23) підтверджено належне виконання ПАТ "Тисменицягаз" своїх зобов"язань обумовлених пунктом 2.7. спільних протокольних рішень.

Крім того, судом у справі №909/485/18 зазначалось, що матеріали справи містять платіжні доручення №4 від 31.01.2018, №5 від 06.02.2018 (т.4 а.с. 24-25), з яких вбачається перерахування відповідачем позивачу коштів в загальній сумі 6 300 000 грн за послуги згідно договору № від 17.12.2015, на підставі Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ № 256 від 04.03.2002. Платіжні доручення долучені до матеріалів справи №909/485/18 як доказ оплати за послуги балансування за 2017 рік.

Отже, вищевказаним судовим рішенням у справі №909/485/18 встановлено відсутність заборгованості за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015 за надані послуги балансування обсягів природного газу включно по грудень 2017 року.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини щодо відсутності заборгованості за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015 за надані послуги балансування обсягів природного газу за період лютий-грудень 2016 року та січень-грудень 2017 року, сплачені в т.ч. відповідно до платіжних доручень №4 від 31.01.2018 та №5 від 06.02.2018 не доказуються при розгляді справи №909/35/19.

Судом встановлено, що відповідачем на підтверждення сплати заборгованості за надані послуги балансування обсягів природного газу за січень - червень 2018 року приєднано до матеріалів справи копії платіжних доручень №7 від 01.03.2018 на суму 1990478 грн 54 коп., №9 від 26.03.2018 на суму 1281092 грн 28 коп., №12 від 26.04.2018 на суму 1490000 грн, №13 від 15.05.2018 на суму 55633 грн 85 коп., №14 від 25.05.2018 на суму 1000000 грн, №15 від 26.06.2018 на суму 400000 грн, №17 від 26.12.2018 на суму 4980000 грн. Всього на суму 11 197 204,70 грн.

Відтак позовні вимоги в цій частині (11 197 204,70 грн.) підлягають залишенню без задоволення, оскільки погашені відповідачем до пред`явлення позову в даній справі, оскільки позов у даній справі направлено 26.12.2018, що підтверджується відміткою пошти на поштовому конверті, яким надійшла позовна заява.

Суд не бере до уваги платіжне доручення №5 від 06.02.2018, яким оплачено 960 000,00 грн., оскільки дане платіжне доручення було подано відповідачем як доказ оплати заборгованості за послуги балансування у періоди 2016-2017 років та враховане судом у справі №909/485/18 в погашення заборгованості за послуги балансування у спірному періоді.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Положення цієї норми можуть бути застосовані судом лише у разі встановлення обставин відсутності між сторонами спірного матеріального правовідношення (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 910/18700/20).

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. Одночасно слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 13/51-04).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 916/3245/17 (пункт 5.26) та від 12.06.2019 у справі № 916/542/18 9 (пункт 5.16) сформульовано правовий висновок про те, що під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

З огляду на це суд враховує, що розрахунок за платіжним дорученням №19 від 30.01.2019 на суму 1756000 грн., як належний доказ проплати суми основного боргу, здійснений після пред`явлення позову в даній справі (03.01.2019), то провадження в решті позовних вимог про стягнення суми основного боргу на суму 1 464 085,53 грн (12 661 290,20 грн 11 197 204,70 грн) підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору. Залишкова сума по платіжному дорученню №19 від 30.01.2019 у сумі 291 914,47 грн підлягає зарахування за періоди, які є наступними після спірних у даній справі.

Як встановлено судом, відповідачем здійснено розрахунки на суму 12953204 грн 70 коп. з використанням коштів субвенцій в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

08.11.2017 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 951 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України", згідно з якою з 01 січня 2018 року втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", з одночасним внесенням змін до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за № 256.

На підставі абзацу 7 п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підприємства, установи та організації, що надають послуги з постачання електроенергії, транспортування, розподілу та постачання природного газу, послуг з тепло-, водопостачання і водовідведення готують реєстри обсягів спожитих енергоносіїв та наданих послуг, що підлягають перерахуванню, відповідно до фактичних обсягів спожитих енергоносіїв та наданих послуг, але не вище обсягів нарахованих сум пільг і субсидій, і надсилають їх протягом місяця, але не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним періодом, фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад та головним розпорядникам коштів місцевих бюджетів.

Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад на підставі інформації, зазначеної у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри сум, що підлягають перерахуванню, та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі: протягом місяця, але не пізніше 15 числа місяця, що настає за звітним періодом, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот, доставки громадянам повідомлень про призначення субсидії, виплати громадянам частини невикористаної субсидії для відшкодування витрат на оплату природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг з електропостачання для індивідуального опалення (абз.4 п.6 Постанови).

Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у дводенний строк узагальнюють реєстри, зазначені в абзаці четвертому пункту 6 цього Порядку, та надають їх Головним управлінням Казначейства (абз.5 п.6 Постанови- застосовується з 1 січня 2018 року).

Головні управління Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі щомісяця не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після отримання від фінансових органів подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг, субсидій, допомоги та кредиторської заборгованості відповідних бюджетів згідно із зазначеними реєстрами. (абз.8 п.6 Постанови- застосовується з 1 січня 2018 року).

Згідно з абзацом 13 п.6 Постанови №256 Казначейство перераховує протягом місяця, але не пізніше 20 числа місяця, що настає за звітним періодом, субвенцію для виплати пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема витрат на оплату природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання (застосовується з 1 січня 2018 року).

Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) перераховуються протягом двох операційних днів на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. (Абз. 1 пункту 8 -застосовується з 1 січня 2018 року).

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) здійснюють протягом двох операційних днів розрахунки з підприємствами, установами та організаціями, що надають житлово-комунальні послуги, балансоутримувачами відомчого житла, гуртожитків, управителями багатоквартирних будинків, об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків та житлово-будівельними кооперативами і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання) та ін. (абз.2 пункту 8 - застосовується з 1 січня 2018 року).

Розрахунки за надані пільги та субсидії на оплату природного газу, послуг з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення з підприємствами-надавачами здійснюються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в органах Казначейства, а за електроенергію на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку. (абз.7 п. 8 - застосовується з 1 січня 2018 року).

Кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту. (абз.1 п. 8-1 постанови застосовується з 1 січня 2018 року).

Суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на постачання природного газу, отримані кошти спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), на оплату послуг з розподілу та транспортування природного газу операторам газорозподільної системи та оператору газотранспортної системи. (абз.1 п. 8-1 постанови).

Для проведення розрахунків відповідно до пункту 8-1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах Казначейства.

Для застосування штрафних санкцій, зокрема пені, передбаченої пунктом 13.5 договору та наслідків порушення грошових зобов`язань, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256.

Судом першої інстанції не враховано, що разом з поданням відзиву АТ «Тисьменицягаз» додано виписки по рахунку № НОМЕР_1 із спеціальним режимом використання в органах казначейства відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, які надають інформацію про дати надходження коштів від суб`єктів господарювання в рамках виконання постанови КМУ №256 та дати перерахування даних коштів на рахунок АТ «Укртрансгаз».

Відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг балансування обсягів природного газу, що надавались йому позивачем на підставі договору від 17.12.2015 за №, оскільки такі послуги погашались виключно за рахунок бюджетних коштів, які мають цільовий характер використання та окремий порядок перерахування, встановлений Порядком №256.

Відповідач не міг впливати на порядок, суми та строки перерахунку йому коштів іншими суб`єктами господарювання, які не проводились відповідно до умов, встановлених договором від 17.12.2015 за №.

Оскільки взаєморозрахунки між сторонами здійснено відповідно до вимог Порядку №256 в суду першої інстанції не було підстав для стягнення штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №916/1807/16, від 04.12.2018 у справі №927/276/18, від 05.03.2019 у справі №923/351/18, від 27.03.2019 у справі №906/110/18, від 12.06.2019 у справі №920/344/18, від 18.06.2019 у справі №922/1580/18, від 18.09.2019 у справі №907/415/18, від 19.09.2019 у справі №917/325/18, від 05.11.2019 у справі №917/706/18.

Враховуючи відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій, не підлягає врахуванню в оплату за інфляційні збитки залишок коштів, сплачених платіжним дорученням від 30.01.2019 за №19 в розмірі 291 914,50 грн. та відповідно до підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції про закриття провадження в справі в цій частині.

Апелянтами частково доведено обґрунтованість аргументів, які заявлені ними апеляційних скаргах, щодо наявності визначених у ст. 277 ГПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги позивача та відповідача підлягають частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню з прийняттям нового про закриття провадження в справі в частині вимог про стягнення основної заборгованості у розмірі 1 464 085,53 грн. та відмову в позові в решті позовних вимог.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що за подання позовної заяви АТ «Укртрансгаз» сплатило 277 396,74 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №15026 від 18.12.2018 (а.с.18,т.1), а за подання апеляційної скарги АТ «Укртрансгаз» сплачено 105 835,16 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5453 від 07.05.2021 (а.с.75,т.3) та 101 439,83 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6445 від 01.06.2021 (а.с.99,т.3).

Натомість за подання апеляційної скарги АТ «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» сплачено 22 126,03 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №95 від 26.04.2021 (а.с.15,т.3).

Майнові вимоги апеляційної скарги АТ «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» стосувались лише 691 464,20 грн., які задоволені судом першої інстанції та 291 914,50 грн. інфляційних втрат щодо яких суд закрив провадження у справі.

Оскільки за наслідками апеляційного розгляду рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 691 464,20 грн. та закриття провадження у справі щодо вимог про стягнення 291 914,50 грн. інфляційних втрат скасовано та в цій частині прийнято нове рішення про відмову в позові, то суд апеляційної інстанції вважає, що сплачений АТ «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 22 126,03 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок позивача АТ «Укртрансгаз».

Водночас, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що вимоги апеляційної скарги АТ «Укртрансгаз» стосувались всіх майнових вимог, які заявлені в позові, тобто 18 493 116,08 грн., з яких, за наслідками апеляційного перегляду, провадження у справі про стягнення 1 464 085,53 грн. закрито, а в решті вимог відмовлено.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Позивачем таке клопотання не заявлялось, а тому зважаючи на принцип диспозитивності суд апеляційної інстанції не вирішує питання про повернення суми судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до вимог щодо яких суд закрив провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу акціонерного товариства Укртрансгаз № 1001 ВИХ-21-3580 від 11.05.2021 задоволити частково.

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» за № 77101-Ск-260-0421 від 27.04.2021 задоволити частково.

Скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.03.2021 у справі №909/35/19. Прийняти нове рішення.

Провадження у справі №909/35/19 за позовом акціонерного товариства «Укртрансгаз» до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» про стягнення заборгованості у розмірі 1 464 085,53 грн., яка виникла внаслідок неоплати послуг балансування обсягів природного газу, наданих з січня 2018 року по червень 2018 року (включно) на підставі договору № від 17.12.2015 про транспортування природного газу закрити.

В задоволенні решти позовних вимог акціонерного товариства «Укртрансгаз» до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз» - відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства Укртрансгаз (Кловський узвіз, буд. 9/1, м. Київ, 01021, код - 30019801) на користь акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Тисменицягаз (вул. Вісконта, буд.3, м.Тисмениця, Івано-Франківська область, 77400, код - 20538865) 22 126,03 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Порядок та строк оскарження встановлено ст.ст. 288-289 ГПК України.

Головуючий-суддя Г.Т. Кордюк

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя Б.Д. Плотніцький

Повний текст постанови складено 12.10.2022