УХВАЛА

17 жовтня 2022 року

м. Київ

cправа № 914/3139/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Державної інспекції архітектури та містобудування України

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2022

та рішення Господарського суду Львівської області від 06.04.2022

у справі № 914/3139/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Галичина Захід"

до Стрийської міської ради

третя особа - 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області;

третя особа - 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Стрийська районна державна адміністрація Львівської області;

третя особа - 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державна інспекція архітектури та містобудування України,

про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 23.09.2022 надійшла касаційна скарга Державної інспекції архітектури та містобудування України на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 (повний текст складено 22.08.2022) та рішення Господарського суду Львівської області від 06.04.2022 у справі № 914/3139/21, подана до Суду 22.09.2022.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного господарського суду від 23.09.2022 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Случ О.В., Волковицька Н.О.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам ст.ст. 287 - 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Суд дійшов висновку, що подана скарга їм не відповідає з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Таким чином, із огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, касаційна скарга має містити:

пункт 1) - формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також покликання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких правовідносинах;

пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та мотивів такого обґрунтування відступлення;

пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній.

У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у ч.ч. 1, 3 ст.310 цього Кодексу.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) ч. 2 ст. 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою касаційного оскарження заявник визначив п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, Верховний Суд встановив, що в касаційній скарзі не наведено чіткого формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована. У свою чергу, скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, навів лише ряд постанов Верховного Суду, однак, не вказав, який саме висновок щодо застосування якої норми права та в яких правовідносинах не враховано апеляційним господарським судом, а також у чому саме полягає відмінність його висновків від висновків Верховного Суду. Зазначення лише постанов без належного правового обґрунтування подібності правовідносин без зазначення того, в чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, не є належним правовим обґрунтуванням зазначеної скаржником підстави касаційного оскарження.

Загальне посилання на невідповідність оскарженого судового рішення позиції Верховного Суду без конкретизації норм (норми) права, неправильно застосованих/порушених судом апеляційної інстанції та висновку Суду щодо їх застосування не може вважатися підставою для відкриття касаційного провадження.

Частиною 1 ст. 300 ГПК України передбачено що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України, а тому право касаційного оскарження обмежено виключно тими підставами, які передбачені наведеними вище положеннями ст. 287 ГПК України.

При цьому правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.

Оскільки скаржником не визначено належним чином підстави касаційного оскарження судових рішень як того вимагає ч. 2 ст. 287 ГПК України та п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України, Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху.

Згідно з ч. 2 ст. 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Частиною 2 ст. 174 ГПК України унормовано, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На виконання вимог цієї ухвали скаржнику необхідно вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав), належним чином обґрунтувати наявність цієї підстави (цих підстав) із урахуванням змісту цієї ухвали.

Способом усунення недоліків касаційної скарги є викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

Суд звертає увагу, що уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши Суду докази такого надіслання.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон).

Відповідно до п.п. 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір ставки судового збору складає 1, 5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна (п. 2 ч. 1 ст.163 ГПК України).

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.04.2022 у справі № 914/3139/21 (текст розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень) позов задоволено повністю, визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Галичина Захід" право власності на об`єкт нерухомого майна - "Будівництво ферми для одночасного утримання 700 поросних свиноматок в с. Кавське, Стрийського району Львівської області за межами населеного пункту", який знаходиться за адресою с. Кавсько Стрийського району Львівської області, за межами населеного пункту, кадастровий номер :03:000:0003.

Як встановлено судом апеляційної інстанції у справі № 914/3139/21 (текст ухвали від 23.05.2022 розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень), скаржник за подання апеляційної скарги мав сплатити судовий збір в розмірі 239 389, 50 грн (150% від 159 593 грн).

Отже, за вимогу, що була задоволена судом першої інстанції, сума судового збору складала 159 593 грн.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 залишено без змін рішення Господарського суду Львівської області від 06.04.2022 у справі № 914/3139/21.

У касаційній скарзі заявник просить оскаржувані рішення та постанову у справі № 914/3139/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, отже належною до сплати сумою судового збору за подання касаційної скарги у даному випадку є 319 186 грн (159 593 грн * 200%), про що також зазначає заявник у касаційній скарзі.

Водночас, касаційну скаргу надіслано безпосередньо до суду касаційної інстанції і матеріали справи № 914/3139/21 у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду відсутні, а тому у суду відсутня можливість встановити вартість спірного майна, а скаржником не додано до касаційної скарги документи, які містять відомості про вартість спірного майна на дату подачі позову.

Таким чином скаржник має сплатити судовий збір у сумі 319 186 грн або надати Суду документи на підтвердження реальної вартості спірного майна на день подання позову і сплатити судовий збір виходячи із цієї вартості за формулою: вартість спірного майна х 1,5 % х 200 %.

Проте до матеріалів касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Натомість, до касаційної скарги додано клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги з посиланням на Порядок виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану, затверджений Кабінетом Міністрів України постановою від 09.06.2021 № 590, положення ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону та п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 №01-06/2093/15 Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір", яке мотивоване, зокрема, наступними обставинами:

- введення на території України воєнного стану згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022;

- загальний фонд державного бюджету за січень-березень 2022 року було виконано з дефіцитом у сумі 67,5 млрд. грн при запланованому дефіциті на І квартал 2022 року у сумі 266,1 млрд. грн, фактичні державні запозичення до загального фонду державного бюджету за січень-березень 2022 року склали 162,9 млрд. грн або 120,4% від запланованих за цей період.

Розглянувши клопотання про звільнення від сплати судового збору, проаналізувавши норми чинного законодавства, якими врегульовано порядок звільнення, відстрочення та розстрочення сплати судового збору, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 8 Закону, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже суд, враховуючи майновий стан сторони, наділений правом відстрочити, розстрочити або звільнити від сплати судового збору: (1) за клопотанням фізичних осіб - позивачів, тільки за наявності певних умов, або (2) якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

У даній справі Державна інспекція архітектури та містобудування України не є позивачем і предметом позову у цій справі є визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, тобто у даному спорі не вирішується питання про захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, відтак, підстави для звільнення Державної інспекції архітектури та містобудування України (юридичної особи) від сплати судового збору в цьому випадку відсутні.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі ст. 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Беручи до уваги викладене, клопотання про звільнення скаржника від сплати судового збору за подання касаційної скарги задоволенню не підлягає.

Суд вказує на те, що скаржнику необхідно сплатити судовий збір та надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору за подання касаційної скарги за наведеними нижче реквізитами.

- Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102;

- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;

- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

- Код банку отримувача (МФО): 899998;

- Рахунок отримувача: UA0026007;

- Код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)".

Також, Суд звертає увагу скаржника на те, що необхідними реквізитами для ідентифікації скарги є, зокрема, номер справи, у межах якої подається відповідна скарга та дата судового акта, що оскаржується.

Подаючи 22.09.2022 касаційну скаргу у справі № 914/3139/21 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2022, Державна інспекція архітектури та містобудування України просить Суд поновити строк на подання цієї скарги, обґрунтовуючи заявлене клопотання введенням воєнного стану в Україні, який вплинув на функціональні можливості реалізації повноважень Державної інспекції архітектури та містобудування України та інших державних органів, на організацію праці скаржника, зокрема виїзд працівників за кордон, надання працівникам відпусток без збереження заробітної плати та оголошення простою.

Розглянувши наведені обґрунтування причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження, Суд зазначає таке.

За змістом ст. 288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню із скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Оскаржувана постанова Західного апеляційного господарського суду у справі № 914/3139/21 ухвалена 16.08.2022 (повний текст складено 22.08.2022), в Єдиному державному реєстрі судових рішень її текст оприлюднено 30.08.2022, а тому строк на її оскарження закінчився 12.09.2022.

Касаційну скаргу подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 22.09.2022, тобто з пропуском строку на її оскарження.

Скаржник зазначає, що копію оскаржуваної постанови йому було направлено засобами електронного зв`язку 29.08.2022, тобто, з урахування приписів ч. 2 ст. 288 ГПК України, він мав право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження до 19.09.2022.

Крім того, з оскаржуваної постанови убачається, що в судовому засіданні 16.08.2022 був присутній в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представник Державної інспекції архітектури та містобудування України, тобто скаржник безумовно був обізнаний про ухвалення постанови в даному судовому засіданні за його ж апеляційною скаргою.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Беручи до уваги положення ч. 1 ст. 119 ГПК України, вирішуючи питання про поновлення пропущеного процесуального строку суд має оцінити доводи заявника, та подані ним докази, що підтверджують поважність причин пропуску такого строку. При цьому такі доводи та докази мають підтверджувати об`єктивну неможливість заявника вчинити відповідну процесуальну дію у встановлені строки. У разі ж, коли пропуск такого процесуального строку настав у зв`язку із суб`єктивними чинниками, які залежали від самого заявника, а не через об`єктивно непереборні причини, або коли такі об`єктивно непереборні причини заявником не доведені, у суду відсутні правові підстави для визнання підстав пропуску процесуального строку поважними.

Оцінюючи доводи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження щодо введення на території України воєнного стану, суд зазначає, що введення воєнного стану є поважною причиною пропуску строків, але така причина має бути оцінена судом індивідуально, у межах конкретної справи, яка розглядається, у сукупності із іншими обставинами пропуску процесуального строку.

Скаржником не обґрунтовано звернення з касаційною скаргою після спливу строку на оскарження зазначеної постанови апеляційного господарського суду, та не наведено непереборних обставин, що позбавили його можливості звернутися до суду раніше ніж 22.09.2022, оскільки самі лише посилання на введення воєнного стану в Україні, який вплинув на функціональні можливості реалізації повноважень Державної інспекції архітектури та містобудування України та інших державних органів, на організацію праці скаржника, зокрема виїзд працівників за кордон, надання працівникам відпусток без збереження заробітної плати та оголошення простою, не можуть вважатися поважними причинами пропуску строків у даному випадку.

Звернення з касаційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений у касаційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом ( ч. 3 ст. 13 ГПК України).

Частиною 4 ст. 13 ГПК України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на те, що скаржником не доведено наявність існування об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали своєчасному зверненню із касаційною скаргою, а самі лише посилання на поважність причин пропуску строку за вказаних вище обставин не можуть бути покладені в основу мотивів для поновлення строку на касаційне оскарження, тому підстави, наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, враховуючи дату подання касаційної скарги (22.09.2022) та зважаючи на безумовну обізнаність скаржника про ухвалення постанови в судовому засіданні 16.08.2022, беручи до уваги фактичне місце знаходження Державної інспекції архітектури та містобудування України (м. Київ), яке не є проведення активних бойових дій, що є загальновідомим фактом, Суд визнає неповажними.

Згідно з ч. 3 ст. 292 ГПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Суд визначає скаржникові спосіб усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в цій ухвалі, шляхом подачі клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших (поважних) підстав, що зумовили пропуск цього строку.

Беручи до уваги подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Галичина Захід" заперечення, з урахуванням викладеного, касаційна скарга Державної інспекції архітектури та містобудування України підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої ним касаційної скарги, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме - заявнику касаційної скарги необхідно: 1) викласти касаційну скаргу у новій редакції та зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав), належним чином обґрунтувати наявність цієї підстави (цих підстав); 2) надати докази сплати судового збору за подання касаційної скарги в сумі 319 186 грн або надати Суду документи на підтвердження реальної вартості спірного майна на день подання позову і сплатити судовий збір виходячи із цієї вартості; 3) подати клопотання (заяву) про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших (поважних) підстав, що зумовили пропуск строку на касаційне оскарження.

Керуючись ст. ст. 119, 174, 234, 287-288, 290, 292 ГПК України, Суд,-

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Державній інспекції архітектури та містобудування України у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору у справі № 914/3139/21.

2. Касаційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 та рішення Господарського суду Львівської області від 06.04.2022 у справі № 914/3139/21 залишити без руху.

3. Надати скаржнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.