РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.10.2022Справа № 910/20568/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест»

до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс Групп Лтд»

про стягнення 235356,57 грн.

Представники сторін:

від позивача: Перетятько В.Є.;

від відповідача: Мірошніченко В.В., Майборода В.М.;

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест» з вимогами до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про стягнення 56116,15 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020 не у повному обсязі здійснив оплату за спожитий природній газ, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 56116,15 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 відкрито провадження у справі №910/20568/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

14.01.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову з тих підстав, що він споживає природній газ у іншого постачальника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Групп Лтд» на підставі Договору №516/21 від 15.02.2021. Крім того, відповідач зазначив, що він отримав листи від операторів системи розподілу про відсутність відповідача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника у відповідному розрахунковому періоді.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.03.2022.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 № 9 запроваджено невідкладні заходи для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах воєнного стану. Зокрема, пунктом 2 вказаного рішення зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів рекомендовано оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно з указом Президента України «Про продовження дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Крім того, 02.03.2022 на офіційній веб-сторінці Ради суддів України оприлюднено рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, згідно з пунктом 5 яких судам рекомендовано по можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя. Справи, які не є невідкладними, розглядати лише за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження.

За наведених обставин підготовче засідання, призначене на 09.03.2022, не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2022 підготовче засідання у справі №910/20568/21 призначено на 18.05.2022.

У підготовчому засіданні 18.05.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 08.06.2022.

01.06.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 235356,57 грн.

Вказана заява була прийнята судом до розгляду у підготовчому засіданні 08.06.2022, у зв`язку з чим спір у справі розглядається з новою ціною позову - 235356,57 грн.

08.06.2022 до Господарського суду міста Києва від позивач та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» надійшла заява про заміну сторони (позивача) у справі, яка обґрунтована тим, що позивач (первісний кредитор) відступив новому кредитору права вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором про закупівлю №76/20 природного газу від 11.02.2020, яка є предметом позову у даній справі.

У підготовчому засіданні 08.06.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладенні підготовчого засідання на 29.06.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» про заміну позивача у справі; замінено позивача у справі №910/20568/21 - з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ.УА»; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс Групп Лтд».

22.06.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на заяву про збільшення розміру позовних вимог.

У підготовчому засіданні 29.06.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладенні підготовчого засідання на 20.07.2022.

У підготовчому засіданні 20.07.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладенні підготовчого засідання на 03.08.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2022 в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України зобов`язано Державну установу «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» надати суду у строк до 02.08.2022 акти приймання-передачі послуг з розподілу газу за грудень 2020 року, за січень 2021 року, за лютий 2021 року, які укладені між відповідачем та АТ «Дніпрогаз», АТ «Закарпатгаз», АТ «Полтавагаз», АТ «Рівнегаз».

04.08.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та додаткові письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 03.08.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладенні підготовчого засідання на 07.09.2022.

У підготовчому засіданні 07.09.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 28.09.2022.

У судовому засіданні 28.09.2022 судом було оголошено перерву до 12.10.2022.

Представник позивача у судовому засіданні 12.10.2022 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні 12.10.2022 надали усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечили.

Представник третьої особи у судове засідання 12.10.2022 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

У судовому засіданні 12.10.2022 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.02.2020 між Державною установою «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест» (постачальник) укладено Договір про закупівлю природного газу №76/20, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2020 році природний газ відповідно до Додатку №1 до цього договору, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу в розмірах, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до п. 2.3 Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020 обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заявці-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРМ.

За підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ (п. 2.9.1 Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020).

Відповідно до п. 2.9.2 Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020 на підставі отриманих від споживча даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом 3-х робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника.

Згідно з п. 2.9.3 Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020 споживач протягом 2-х днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку на підставі даних оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника (п. 2.9.4 Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020).

Згідно з п. 2.9.5 Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020 у випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Відповідно до п. 3.2 Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020 ціна газу становить 6748,80 грн за 1000 куб.м.

Згідно з п. 3.2 Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020 в редакції Додаткової угоди №3 від 08.12.2020 ціна газу становить 6863,88 грн за 1000 куб.м.

Відповідно до п. 4.2 Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020 оплата здійснюється споживачем за фактично отриманий газ на підставі належним чином оформленого акту приймання-передачі природного газу шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника до 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

У п. 12.1 Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020 зазначено, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2020 включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №4 від 09.12.2020 сторони дійшли згоди змінити строк дії Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020 до 31.03.2021.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020 не у повному обсязі здійснив оплату за спожитий ним у грудні 2020 року та у лютому 2021 року природний газ, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 235356,57 грн. (відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Заперечуючи проти задоволення позову,відповідач вказав на те. що він споживає природній газ у іншого постачальника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Групп Лтд» на підставі Договору №516/21 від 15.02.2021. Крім того, відповідач зазначив, що він отримав листи від операторів системи розподілу про відсутність відповідача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника у відповідному розрахунковому періоді.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором постачання природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 3 глави 1 Правил постачання природного газу постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

У п. 5 глави 1 Правил постачання природного газу зазначено, що діючий постачальник - постачальник природного газу, до Реєстру споживачів якого включений cпоживач у відповідному періоді постачання; новий постачальник - постачальник природного газу, з яким споживач, що має діючого постачальника, уклав договір постачання природного газу та який буде здійснювати постачання природного газу у періоді, наступному після періоду постачання природного газу діючим постачальником; реєстр споживачів постачальника - перелік споживачів, які в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку закріплені в інформаційній платформі Оператора ГТС за певним постачальником у розрахунковому періоді.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про ринок природного газу» усім споживачам гарантується право вибору постачальника. Забороняється стягувати плату або вимагати будь-яку іншу фінансову компенсацію у зв`язку із зміною постачальника (крім випадків, коли така плата або компенсація прямо передбачена договором постачання із споживачем, що не належить до категорії побутових споживачів). Діючий постачальник не має права встановлювати умови для припинення договору постачання, які обмежують право споживача на зміну постачальника. За умови дотримання правил зміни постачальника, що затверджуються Регулятором як частина правил постачання природного газу: 1) зміна постачальника за ініціативою споживача має бути завершена протягом трьох тижнів з дня повідомлення таким споживачем про намір змінити постачальника; 2) до припинення договору постачання діючий постачальник зобов`язаний забезпечувати постачання природного газу споживачу на умовах чинного договору. Наявність спору між діючим постачальником і споживачем, який заявив про намір змінити постачальника, не є підставою для затримки в укладенні та виконанні договору постачання природного газу з новим постачальником. Регулятор здійснює регулярний моніторинг стану додержання положень цієї статті.

Відповідно до п. 1 глави 2 Правил постачання природного газу підставою для постачання природного газу споживачу є:

наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу;

наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу;

наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов;

включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді;

відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків, або наявність письмового дозволу діючого постачальника на перехід споживача до нового постачальника.

Відповідно до п. 2 глави 2 Правил постачання природного газу постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно з п. 3 глави 2 Правил постачання природного газу укладення договору постачання природного газу здійснюється з урахуванням таких вимог:

споживач має право укласти договір постачання природного газу з будь-яким постачальником за умови відсутності простроченої заборгованості за поставлений природний газ перед діючим постачальником, що підтверджується письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків, або за умови наявності письмового дозволу діючого постачальника на перехід споживача до нового постачальника;

договір постачання природного газу не укладається в разі закупівлі природного газу постачальником на власні потреби з власного обсягу природного газу;

договір постачання природного газу укладається на весь очікуваний обсяг споживання природного газу в розрахунковому періоді, необхідний споживачу, або по його точці комерційного обліку, якій присвоєно окремий EIC-код.

Відповідно до п. 4 глави 2 Правил постачання природного газу для укладення договору постачання природного газу споживач має надати постачальнику такі документи: заяву про укладення договору, в якій зазначити свій персональний ЕІС-код та очікувані об`єми (обсяги) споживання природного газу на період дії договору; належним чином завірену копію документа, яким визначено право власності чи користування на об`єкт споживача; копії документів на право укладання договору, які посвідчують статус юридичної особи чи фізичної особи - підприємця та уповноваженої особи на підписання договору, та копію документа про взяття на облік у контролюючих органах; письмову довідку діючого постачальника (за його наявності) або складений з ним акт звірки взаєморозрахунків про відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений газ перед діючим постачальником, або письмовий дозвіл діючого постачальника (за його наявності) на перехід споживача до нового постачальника.

У п. 2 глави 4 Правил постачання природного газу зазначено, що кожен споживач має право на вільний вибір постачальника шляхом укладення з ним договору постачання природного газу відповідно до умов та положень, передбачених цими Правилами.

Зміні постачальника має передувати укладення договору постачання природного газу з новим постачальником та розірвання договору постачання природного газу з діючим постачальником або його призупинення в частині постачання природного газу в певному розрахунковому періоді. Для зміни постачальника у споживача має бути відсутня прострочена заборгованість за поставлений природний газ перед діючим постачальником, що підтверджується письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків, або наявний письмовий дозвіл діючого постачальника на перехід споживача до нового постачальника.

Відповідно до п. 4 глави 4 Правил постачання природного газу кожен споживач, який має намір змінити постачальника, повинен виконати свої зобов`язання по розрахунках за природний газ перед діючим постачальником (або укласти з ним графік реструктуризації заборгованості за природний газ, якого має дотримуватись) та підписати з ним угоду про розірвання договору постачання природного газу або його призупинення в частині постачання природного газу з дати, з якої постачання природного газу буде здійснювати новий постачальник, відповідно до пункту 5 цього розділу.

Згідно з п. 5 глави 4 Правил постачання природного газу повідомлення споживачем діючого постачальника про намір змінити постачальника є пропозицією про розірвання договору постачання природного газу або його призупинення в частині постачання природного газу у певному розрахунковому періоді і повинно містити дату розірвання (призупинення) чинного договору постачання природного газу, яка визначається останнім календарним днем перед датою, з якої договір постачання природного газу з новим постачальником набере чинності. З метою забезпечення безперебійного постачання природного газу діючий постачальник поставляє природний газ споживачу до останнього дня терміну дії існуючого договору постачання природного газу відповідно до умов та положень, узгоджених у ньому, а договір постачання природного газу, укладений з новим постачальником, набирає чинності наступного дня після розірвання (призупинення) договору з діючим постачальником, але за умови, що споживач надав письмову довідку діючого постачальника або складений з ним акт звірки взаєморозрахунків про відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений газ перед діючим постачальником, або письмовий дозвіл діючого постачальника на перехід споживача до нового постачальника.

Якщо на початок періоду фактичного постачання природного газу новим постачальником чи протягом цього періоду у споживача виникне прострочена заборгованість за поставлений природний газ перед попереднім постачальником (через розбіжності між плановим і фактичним споживанням, настання терміну остаточного розрахунку після початку постачання газу новим постачальником тощо), або споживач не буде дотримуватись узгодженого графіка погашення заборгованості із попереднім постачальником, останній має право повідомити про це Оператора ГТС та здійснити заходи, передбачені цими Правилами, щодо припинення постачання природного газу споживачу-боржнику, у тому числі через Оператора ГРМ.

Судом встановлено, що у лютому 2020 року відповідач спожив природній газ на суму 105574,39 грн, у березні 2020 року - на суму 74507,09 грн, у травні 2020 року - на суму 1936,91 грн, у листопаді 2020 року - на суму 91184,46 грн, за період до 14.12.2021 - на суму 85770,14 грн, у січні 2021 року - на суму 71755,00 грн, що підтверджується відповідними актами, які підписані представниками сторін та скріплені відбитками печатко позивача і відповідача.

Судом встановлено, що 05.05.2020 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 105574,39 грн (призначення платежу - постачання природного газу за лютий 2020 року), 05.05.2020 - грошові кошти у розмірі 74507,09 грн (призначення платежу - постачання природного газу за березень 2020 року), 16.07.2020 - грошові кошти у розмірі 1936,91 грн (призначення платежу - постачання природного газу за травень 2020 року), 17.12.2020 - грошові кошти у розмірі 85770,14 грн (призначення платежу - постачання природного газу за грудень 2020 року), 17.12.2020 - грошові кошти у розмірі 91184,46 грн (призначення платежу - постачання природного газу за листопад 2020 року), 10.02.2021 - грошові кошти у розмірі 71755,00 грн (призначення платежу - постачання природного газу за січень 2021 року).

Тобто, вказані вище акти, які підписані обома сторонами Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020, є у повному обсязі оплаченими відповідачем (споживачем).

При цьому, позивачем долучено до матеріалів справи копію Акту №2682 від 31.12.2020 року на загальну суму 125588,00 грн, копію Акту №472 від 31.01.2021 на суму 68693,71 грн та копію Акту №1874 від 28.02.2021 на суму 198600,47 грн.

Вказані акти не підписані відповідачем, не містять відбитку печатки Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України».

Спір у справі (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) виник щодо наявності заборгованості з оплати спожитого природного газу відповідачем у грудні 2020 року та лютому 2021 року (оскільки спожитий газ у січні 2021 року є повністю оплачений відповідачем).

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві викладає зміст (предмет) і підставу позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача (відповідачів), стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки. Поряд із цим, підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача (відповідачів). Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача (відповідачів) на захист проти позову.

Отже, предметом позову у даній справі (враховуючи подану позивачем заяву про збільшення розміру позовних вимог) є стягнення з відповідача заборгованості з оплати спожитого газу у грудні 2020 року та у лютому 2021 року на загальну суму 235356,57 грн.

08.06.2022 до Господарського суду міста Києва від позивач та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» надійшла заява про заміну сторони (позивача) у справі, яка обґрунтована тим, що позивач (первісний кредитор) відступив новому кредитору права вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором про закупівлю №76/20 природного газу від 11.02.2020, яка є предметом позову у даній справі.

Судом встановлено, що 06.06.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Екотехінвест» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» (новий кредитор) укладено Договір про заміну кредитора, яким регулюються відносини, пов`язані із заміною сторони (первісного кредитора) у зобов`язанні, що виникає з Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020, укладеним з первісним кредитором та Державною установою «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (боржник).

Відповідно до п. 2 Договору про заміну кредитора від 06.06.2022 (в редакції Угоди про внесення змін до договору від 20.06.2022) у зв`язку з довготривалою несплатою основного боргу боржником первісний кредитор відступає право вимоги новому кредитору (грошове зобов`язання) у розмірі 235356,57 грн, що виникло на підставі Договору про закупівлю №76/20 природного газу від 11.02.2020 та підтверджується актом приймання-передачі №2682П від 31.12.2020, актом №472 від 31.01.2021 та актом №1874 від 28.02.2021.

За цим договором новий кредитор повністю одержує право (замість первісного кредитора) вимагати належного виконання боржником зобов`язання за основним договором у сумі 235356,57 грн (п. 2.1 Договору про заміну кредитора від 06.06.2022).

Згідно з п. 5 Договору про заміну кредитора від 06.06.2022 цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє до 30.05.2025.

Згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Таким чином, виходячи зі змісту наведеної вище норми, процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні (відповідно до статей 512 і 520 Цивільного кодексу України). Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 Господарського процесуального кодексу України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 52 Господарського процесуального кодексу України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

У зв`язку з тим, що внаслідок укладення між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» Договору про заміну кредитора від 06.06.2022 у матеріальних правовідносинах відбулась заміна кредитора щодо предмета позову у даній справі (стягнення заборгованості за Договором про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020 за грудень 2020 року та за лютий 2021 року), ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» про заміну позивача у справі; замінено позивача у справі №910/20568/21 - з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ.УА»; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс Групп Лтд».

Однак, постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2022 (повний текст складено 26.09.2022) ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/20568/21 скасовано в частині заміни позивача у справі №910/20568/21 - з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехінвест» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ.УА».

Постанова суду апеляційної інстанції ґрунтується на тому, що «оскільки відповідач не визнає заборгованість, зазначає про її відсутність, а відсутність заборгованості свідчить про відсутність предмету договору відступлення права вимоги. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що не надавши оцінки доводам відповідача щодо недійсності відступлення права вимоги, суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про обґрунтованість заяви про заміну позивача у справі».

«Суд першої інстанції не перевірив доводи відповідача, що позивач ніби-то уступив право вимоги щодо неіснуючої заборгованості, а отже договір відступлення права вимоги не має юридичних наслідків, і не може бути підставою для заміни позивача.

Відступлення права вимоги може здійснюватись тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу прав (відповідно до висновків викладених у постановах Верховного Суду у постановах від 21.12.2012 у справі №910/4937/21 та від 29.09.2021 у справі №923/1062/14 (923/960/20))».

З цього приводу суд зазначає, що основою процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному праві, яке настало після відкриття провадження у справі. Виходячи з цього, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав та обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Вирішуючи питання про правонаступництво, суд досліджує обставини передачі прав кредитора новому кредитору та встановлює відповідність їх підставам, визначеним законодавством. У процесі дослідження цих обставин судом може бути встановлено недійсність передання кредитором своїх прав іншій особі (наприклад, нікчемність відповідного договору відступлення права вимоги). Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 52 Господарського процесуального кодексу України, це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Саме такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №910/4937/21, на яку посилався суд апеляційної інстанції.

Суд зазначає, що статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд зазначає, що матеріали даної справи не містять доказів визнання недійсним Договору про заміну кредитора від 06.06.2022 (відповідного судового рішення) чи доказів оспорювання вказаного договору в судовому порядку.

Так само, Договір про заміну кредитора від 06.06.2022 не є недійсним в силу закону.

Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №910/5737/15-г, від 20.03.2020 у справі №906/703/16, на які містяться посилання у постанові Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2022 у даній справі.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №908/2251/18 та у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №5023/5604/11 (на які також посилається Північний апеляційний господарський суд у постанові від 03.08.2022 у справі №910/20568/21) зазначено, що вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження)правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №916/2286/16.

У постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №904/4253/17, на яку посилається Північний апеляційний господарський суд у постанові від 03.08.2022 у справі №910/20568/21, зазначено, що «зважаючи на встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України і не спростовану при вирішенні цієї справи в порядку статті 215 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності укладених між сторонами договорів про відступлення права вимоги, останні у розумінні статей 11, 509 Цивільного кодексу України та статей 173, 174 Господарського кодексу України є належною підставою для виникнення та існування обумовлених такими договорами прав і обов`язків сторін».

Зважаючи на вище викладене, суд зазначає, що:

1) на підставі укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» Договору про заміну кредитора від 06.06.2022 останнє (Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ.УА») набуло прав вимоги до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» з оплати заборгованості, яка є предметом позову у даній справі (грудень 21020 року та лютий 2021 року);

2) Договір про заміну кредитора від 06.06.2022 не є недійсним в силу закону (нікчемним), його не визнано недійсним в судовому порядку, щодо нього відсутній спір в встановленому законом порядку (тобто, в судовому порядку), що свідчить про правомірність та чинність вказаного договору;

3) на підставі Договору про заміну кредитора від 06.06.2022, який є дійсним та щодо якого відсутній спір, первісний кредитор (Товариство з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест») відступив свої права вимоги на предмет спору новому кредитору (Товариству з обмеженою відповідальністю «Газ.УА»), тобто відбулось правонаступництво в матеріальному плані, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» про заміну позивача у справі; замінено позивача у справі №910/20568/21 - з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ.УА»; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс Групп Лтд».

Таким чином, саме Товариству з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» наразі належать права вимоги до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» за Договором про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020 в частині стягнення заборгованості за грудень 2020 року та лютий 2021 року, що є предметом позову у даній справі, так як такі права вимоги набуті Товариством з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» на підставі чинного Договору про заміну кредитора від 06.06.2022, який не оспорюється та не є нікчемним.

При цьому, заперечення боржника жодним чином не впливають на чинність та дійсність Договору про заміну кредитора від 06.06.2022, враховуючи відсутність доказів оспорювання вказаного правочину.

Отже, саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» є особою, яка в силу наявних у нього прав має право в судовому порядку бути позивачем в даному спорі.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, ай охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл.

Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки викладено в абзаці 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 No 3рп/2003.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Нормами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до частин 2 та 3 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси, які порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996р. у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

Згідно роз`яснень, викладених в п.11 постанови Пленуму Верховного України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року за №14, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод і інтересів, а також у разі звернення до суду органів чи осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ч. 3 с. 45 Господарського процесуального кодексу України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Отже, відсутність права та охоронюваного законом інтересу у позивача або недоведеність факту його порушення є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладені вище обставини справи, суд зазначає, що внаслідок укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» Договору про заміну кредитора від 06.06.2022 (договір не є нікчемним, не визнано недійсним в судовому порядку), Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» набуло права вимоги до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» щодо сплати заборгованості за спожитий газ у грудні 2020 року та лютому 2021 року на підставі Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020 (предмет позову).

Отже, саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» має право в судовому порядку захищати свої права та інтереси, набуті від Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест» на підставі Договору про заміну кредитора від 06.06.2022, які стосуються предмету позову у даній справі.

З метою реалізації Товариством з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» своїх прав як позивача (кредитора) ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» про заміну позивача у справі; замінено позивача у справі №910/20568/21 - з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ.УА»; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс Групп Лтд».

Однак, постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2022 (повний текст складено 26.09.2022) ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/20568/21 скасовано в частині заміни позивача у справі №910/20568/21 - з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехінвест» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ.УА».

Зважаючи на ті обставини, що позивачем у даній справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест», яке відступило свої права вимоги на предмет спору Товариству з обмеженою відповідальністю «Газ.УА» на підставі Договору про заміну кредитора від 06.06.2022, суд дійшов висновку відмовити у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест», так як воно не є особою, яка володіє правом вимоги до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» на підставі Договору про закупівлю природного газу №76/20 від 11.02.2020 з оплати вартості спожитого газу у грудні 2020 року та у лютому 2021 року.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у позові у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, оскільки відповідачем було подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/20568/21, та постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2022 ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/20568/21 скасовано в частині заміни позивача у справі №910/20568/21 - з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехінвест» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ.УА», судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у позові.

2. Понесені позивачем судові витрати покласти на позивача.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест» (04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 18/14, офіс 311; ідентифікаційний код: 34933742) на користь Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10; ідентифікаційний код: 40108981) судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 18.10.22.

Суддя О.М. Спичак