АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

13 жовтня 2022 року м. ОдесаСправа № 915/53/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Принцевської Н.М.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2022

по справі №915/53/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни

до Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни

III особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Приватне підприємство Орієнтал-ТС

2) ОСОБА_1

про зобов`язання повернути майно, шляхом передання його в натурі

ВСТАНОВИВ

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2022 по справі №915/53/20 змінено спосіб виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 у справі №915/53/20, встановивши новий спосіб виконання.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни на вищевказану ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2022.

Апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2022 в обґрунтування якого апелянт зазначає, що про наявність оскаржуваної ухвали дізналась лише 27.07.2022, коли її чоловіку зателефонували сусіди, на адресу яких була надіслана та надійшла вимога виконавця від 24.06.2022. Згодом чоловік зміг передати текст цієї вимоги від 24.06.2022 самій ФОП Бачуріній Олені Павлівні.

За твердженням апелянта, в тексті оскаржуваної ухвали від 27.01.2022, зокрема, зазначено, що її повний текст судом було складено та підписано лише 07.02.2022, у зв`язку із перебуванням головуючого у справі судді Мавродієвої М.В. у відпустці, чим, на переконання апелянта, підтверджується, що в період з 27.01.2022р. по 16.02.2022р., коли Бачуріна знаходилась у місті Умань, зазначена ухвала на адресу Бачуріної ( АДРЕСА_1 ) - не могла бути надіслана, оскільки повний текст ухвали, як уже зазначалося вище, було виготовлено лише 07.02.2022.

Скаржник стверджує, що 15.02.20212, на виконання припису ч.7 ст. 120 ГПК України, було направлено до Господарського суду Миколаївської області заяву про тимчасову зміну адреси, оскільки по медичним рекомендаціям, враховуючи вік Бачуріної О.П., 17.02.2022 остання планувала виїжджати і виїхала на тривале санаторне лікування до міста Трускавець, а після початку війни 24.02.2022, ОСОБА_2 в Умань не поверталась, а на повідомлену суду нову адресу у м.Трускавець (вул.Суховоля,60, м.Трускавець, Львівська обл., 82200) в період з 17.02.2022 по 15.07.2022 жодного документу із суду не надходило.

Як наголошує скаржник, вона повернулася з м.Трускавець додому в м.Умань, про що, на виконання припису ч.7 cm. 120 ГПКУ, безвідкладно повідомила Господарський суд Миколаївської області, надіславши в цей же день заяву, однак в період з 15.07.2022 по 02.08.2022, на цю адресу жодного документу із суду також не надходило.

Таким чином, як стверджує апелянт, на відому суду адресу ОСОБА_2 в місті Умань та/чи її тимчасову адресу в місті Трускавець, ухвала Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2022 - не надходила.

Апелянт також просить врахувати, що запровадження воєнного стану на всій території України є поважною причиною для поновлення процесуальних строків

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2022 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2022 у справі №915/53/20 залишено без руху, визначено апелянту усунути встановлені судом при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме вказати інші причини для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 27.01.2022, а також докази сплати судового збору у визначеному законом порядку та розмірі, протягом 10 днів з дня вручення апелянту ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

До суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про усунення недоліків в якому скаржник просить поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2022.

В якості інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження скаржником зазначено, що 15.07.2022 заявою ОСОБА_2 повідомила Господарський суд Миколаївської області, що не могла дізнатись про стан справи №915/53/20, оскільки на її поштову адресу в м.Умань до 15.07.2022 року нічого з Господарського суду Миколаївської області не надходило, як і в період з 15.02.2022 року по 14.07.2022 року не надходило нічого на адресу скаржника в м. Трускавець.

ОСОБА_2 вказує, що дійсно знала про те, що на 27.01.2022 було призначено розгляд справи, у якій ОСОБА_3 просила змінити рішення суду по суті, але 27.01.2022 ОСОБА_2 у судовому засідання була відсутня, тому чи відбулось судове засідання та/чи були судом прийняті якісь рішення - ОСОБА_2 не знала.

З приводу посилань суду апеляційної інстанції в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху на те, що ОСОБА_2 в заяві про відвід від 16.02.2022 поданої до суду першої інстанції посилалась на оскаржувану ухвалу, скаржник зазначає, що веденням деяких її юридичних справ займалась знайома юристка, при цьому вона не брала участі у судових засіданнях, оскільки не має свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю. Бачуріна О.П. надала їй свій електронний підпис і дозволила від свого імені направляти до суду заяви, зміст яких вона скаржнику не озвучувала, оскільки ОСОБА_2 не має юридичної освіти і нічого в судових питаннях не розуміє.

Скаржник також зазначає, що у повідомленні від 21.02.2022 дійсно вказала, що ухвала надійшла до поштового відділення, і дізналась вона про це 17.02.2022 зі слів працівника поштового відділення, однак, у повідомленні не зазначено що скаржником таке поштове відправлення було отримано, оскільки 17.02.2022 ОСОБА_2 виїхала до міста Трускавець.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Згідно з ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Колегія суддів відзначає, що з правового контексту наведених норм вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити - з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає відновленню.

Як свідчить правовий аналіз норм чинного законодавства, суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність відповідних обставин, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, що може використовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Судова колегія зазначає, що лише факт подання стороною клопотання про відновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи ст. 256 Господарського процесуального кодексу України повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Крім того, наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк за заявою сторони чи з своєї ініціативи, якщо визнає причину пропуску процесуального строку поважною. Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України".

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яке передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. п. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява N 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain (Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії) ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.12.2021 призначено заяву ФОП Костенко А.А. про зміну способу виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 у справі №915/53/20 на 27.01.2022 (т.5, а.с. 172-173).

Дана ухвала була отримана скаржником 10.01.2022, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення від 31.12.2021 (т.5, а.с. 180).

Наведене, а також заява скаржника від 24.01.2022 (т.5, а.с. 184), свідчить про обізнаність скаржника про призначення відповідної заяви, за результатами розгляду якої було прийнято оскаржувану ухвалу.

Оскаржувану ухвалу прийнято судом першої інстанції 27.01.2022. Повний текст складено та підписано 07.02.2022.

Наявні матеріли справи свідчать про те, що 16.02.2022 до Господарського суду Миколаївської області надійшла заява скаржника ФОП Бачуріної Олени Павлівни про відвід судді (т.5, а.с. 211-214) в якій остання, серед іншого, зазначає про те, що 27.01.2022 Господарським судом Миколаївської області було розглянуто заяву ФОП Костенко А.А. про зміну способу виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 у справі №915/53/20 та прийнято рішення, яким дану заяву задоволено у повному обсязі, про що ФОП Бачуріна О.П. дізналась 15.02.2022 з Єдиного державного реєстру судових рішень.

До вказаної заяви також надано роздруківку ухвали Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2022, яка наразі оскаржується ФОП Бачуріною О.П., яка датована 15.02.2022 (т.5, а.с. 214-218).

Також, у наявних матеріалах справи міститься повідомлення ФОП Бачуріної О.П. від 21.02.2022 (т.5, а.с. 271, 273) в яких остання повідомляє, що ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2022, якою суд змінив спосіб виконання рішення суду, за повідомленням з поштового відділення у місті Умань, надійшла в це відділення 17.02.2022 та оскаржена своєчасно.

Вищенаведене, на переконання колегії суддів, свідчить про обізнаність ФОП Бачуріної О.П. про існування оскаржуваної ухвали та її змісту, принаймні з 15.02.2022.

Наведене, спростовує твердження апелянта про те, що про наявність оскаржуваної ухвали вона дізналась лише 27.07.2022.

Однак, з апеляційною скаргою ФОП Бачуріна О.П. звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду лише 04.08.2022, про що свідчить штамп на поштовому конверті в якому скарга надійшла до суду.

При цьому, колегія суддів наголошує, що скаржником не надано жодних доказів на підтвердження того, що остання не була обізнана про наявність оскаржуваної ухвали та дізналась про її прийняття судом першої інстанції лише 27.07.2022.

Спростовуються наявними матеріалами справи й твердження скаржника з приводу того, що ФОП Бачуріна О.П. повідомляла суд про зміну адреси місцезнаходження, оскільки таких доказів останні не містять.

Навпаки, як свідчать наявні матеріли справи, у заявах від 24.01.2022 (т.5, а.с. 184), від 16.02.2022 (т.5, а.с. 211), у поясненнях від 21.02.2022 (т.5, а.с. 260, 267), повідомленнях від 21.02.2022 (т.5, а.с. 271, 275) ФОП Бачуріна О.П. вказує адресу місцезнаходження АДРЕСА_2 .

Саме на вказану адресу судом першої інстанції направлялась уся поштова кореспонденція, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення (т.5, а.с. 180, 284).

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про те, що остання була обізнана про розгляд справи на 27.01.2022, однак, не була обізнана з результатами розгляду справи, оскільки за змістом ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Нормами статті 4 цього Закону передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскаржувану ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2022 було оприлюднено 10.02.2022.

Таким чином, скаржник мав можливість ознайомитись з текстами процесуальних документів по вказаній справі, в тому числі оскаржуваною ухвалою в державному реєстрі судових рішень, тим паче знаючи, що попереднє судове засідання було призначено на 27.01.2022.

Не приймаються колегією суддів й твердження скаржника про те, що представництво інтересів Бачуріної О.П., у суді першої інстанції, здійснювалось іншою особою, з огляду на таке.

Так, за приписами ч.2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 56 ГПК України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

У відповідності до ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (ст. 60 ГПК України).

Згідно з ст. 61 ГПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Так, судова колегія зазначає, що у наявних матеріалах справи відсутні докази на підтвердження уповноваження Бачуріною О.П. будь-якої особи на представництво власних інтересів в суді першої інстанції під час розгляду даної справи.

При цьому, слід зауважити, що заяви по суті справи, яка подавались Бачуріною О.П. до суду першої інстанції, зокрема заява про відвід судді від 16.02.2022, повідомлення від 21.02.2022 (в яких скаржник, зокрема, посилається на оскаржувану ухвалу), подані до суду першої інстанції засобами електронного зв`язку з електронним цифровим підписом, а також містять особистий підпис Бачуріної О.П.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апелянтом було пропущено строк на апеляційне оскарження, а наведені обставини для його поновлення не є обґрунтованими, оскільки можливість вчасного подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер.

Частиною 4 ст. 261 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Оскільки наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнаються судом неповажними у відкритті апеляційного провадження у справі №915/53/20 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 119, 234, 261 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2022 у справі №915/53/20.

Апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами повернути скаржнику.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Принцевська Н.М.