ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2022 р. Справа№ 910/11142/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Демидової А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 (повний текст складено 09.12.2021)

у справі №910/11142/21 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У липні 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») безпідставно списані кошти в розмірі 15050,00 грн та 2085,00 грн, а також стягнути з безпідставно набуті та збережені без достатньої правової підстави кошти у розмірі 14798,64 грн, стягнути на користь позивача судові витрати.

ОСОБА_1 повідомила, що зверненню до господарського суду з даним позовом передувала позовна заява позивача до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області до АТ КБ «Приватбанк» щодо надання розрахунків боргу та надання виписки про рух коштів по розрахунковому рахунку 26…2949. Провадження у справі №686/22557/19 було закрите за заявою представника банку, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд рекомендував звернутись до господарського суду згідно ст. 4 ГПК України. Ухвала суду першої інстанції залишена без змін Хмельницьким апеляційним судом та Верховним Судом.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилається на ст. 1212 ЦК України та вказує, що безліч разів зверталась із заявами до АТ КБ «Приватбанк», Національного банку, поліції, однак АТ КБ «Приватбанк» ігнорує всі звернення, рахунки заблоковано АТ КБ «Приватбанк» та накладено арешт Державною виконавчою службою.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/11142/21 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивачка не надала суду належних доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2021, ОСОБА_1 звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення незаконним та таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 7, 13, 42, 119 ГПК України та ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування». Скаржниця вказує, що оскаржуване рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд визнав вставленими, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Апелянтка зазначає, що не отримувала копію відзиву на позовну заяву з додатками, що у свою чергу, позбавило її права надати відповідь на відзив. Скаржниця вважає, що суд, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, порушив конституційний принцип змагальності сторін, визначений ст. 129 конституції України.

ОСОБА_1 не погоджується з наданою судом оцінкою поданих нею доказів і крім того, зазначає, що не могла подати їх (доказів) оригінали, оскільки суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивачка також вказує, що АТ КБ «Приватбанк» не виконало вимоги ухвали суду про надання доказів (п. 4 резолютивної частини ухвали від 05.08.2021 у справі №910/11142/21).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/11142/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Буравльов С.І., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 до надходження матеріалів справи №910/11142/21 до Північного апеляційного господарського суду.

08.02.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/11141/21.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Пашкіної С.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2022 у справі №910/11142/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г. судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/11142/21. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/11142/21 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі №910/11142/21 у розмірі 3 405,00 грн та належні докази надсилання апеляційної скарги позивачу у справі, а саме: опис вкладення. Роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2022 у зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Сітайло Л.Г. у відпустках та вихід у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.07.2022, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2022 у справі №910/11142/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О. судді Корсак В.А., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про продовження строку на усунення недоліку апеляційної скарги, встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2022.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи разом із заявою про звільнення від сплати судового збору з доданими до неї доказами на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі (до заяви додана відомість з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за 2021 рік №2225-22-01882 (копія додається). В поданій заяві скаржник просить звільнити її від сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2022 звільнено від сплати судового збору ОСОБА_1 за розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/11142/21. Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/11142/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/11142/21. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Постанову підписано 13.10.2022 після виходу головуючого судді Євсікова О.О. з лікарняного (з 03.10.2022 по 07.10.2022 включно) та у зв`язку з фактичною неможливістю повноцінно здійснювати правосуддя 10.10.2022-11.10.2022 через ракетні удари по м. Києву та відсутність в суді електропостачання.

Позиції учасників справи.

Від АТ КБ «ПриватБанк» відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання до вчинення дій.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 09.12.2019 у справі №686/22557/19, яка залишена без змін постановами Хмельницького апеляційного суду від 13.02.2020 та Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 02.03.2021, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання до вчинення дій.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та не заперечується самою ОСОБА_1 . Рахунок позичальнику відкривався АТ КБ «Приватбанк» як фізичній особі-підприємцю, що підтверджується заявою про відкриття поточного рахунку.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 13.02.2020 у справі №686/22557/19 встановлено, що 27.12.2012 ФОП Маслянчук Н.Д. уклала з АТ КБ «Приватбанк» договір банківського обслуговування, за умовами якого банк відкрив поточний та картковий рахунки, на які був встановлений кредитний ліміт, а також надав позивачці платіжну картку для обслуговування зазначених рахунків.

Договір укладений сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 заяви про відкриття поточного рахунка та картки зі зразками підписів і відбитка печатки, за змістом яких позивачка визнала, що ця заява та картка зі зразками підписів і відбитка печатки разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі Умовами та Правилами обслуговування за розрахунковими карками, а також Тарифами, становлять укладений між сторонами договір банківського обслуговування.

30.05.2000 ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець, вказані відомості підтверджені витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і на час розгляду даної справи відомостей про припинення її підприємницької діяльності не внесено.

Лист Національного банку України (далі - НБУ) №14-0004/72313 від 03.12.2020 «Про розгляд звернення», направлений на адресу ОСОБА_1 , свідчить про таке.

НБУ в межах повноважень розглянув звернення ОСОБА_1. від 04.11.2020 за №М-128050/6/16792 щодо проблем у кредитних відносинах з АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) та повідомив, що між ОСОБА_2 та Банком було укладено договір банківського обслуговування. Укладання такого договору здійснюється на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та відповідає ст. ст. 633,634 ЦК України. Підписавши цю анкету-заяву, ОСОБА_1 погодилась з умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), в т.ч. з умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, які розміщенні на офіційному сайті Банку http://privatbank.ua, тарифами Банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування (далі - Договір).

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 було відкрито рахунок НОМЕР_1 зі встановленим кредитним лімітом.

Умовами передбачено:

- Клієнт приєднується до Договору шляхом підписання Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Заявки на отримання послуги «Кредитний ліміт на поточний рахунок» (далі - Заявка) в Системі «Приват24 для бізнесу» із використанням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП), що разом з цими Умовам та Правилами становлять Кредитний договір. Клієнт Банку, який приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в повному обсязі шляхом підписання іншої заяви або документа та має відкритий поточний рахунок в Банку, приєднується до Послуги шляхом підписання Заявки в системі «Приват24 для бізнесу» із використанням КЕП. Приєднання до цього Договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо встановлення Банком будь-якого розміру Кредитного ліміту (п. 3.2.1.1.4);

- Банк здійснює обслуговування Ліміту Клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку Клієнта, за рахунок кредитних коштів в межах Ліміту шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо. Дебетове сальдо по поточному рахунку Клієнта - це сума грошових коштів, перерахованих Банком на підставі розрахункових документів Клієнта з його поточного рахунку протягом операційного дня понад його залишок на поточному рахунку з урахуванням вхідного залишку на початок банківського дня (п. 3.2.1.1.3);

Клієнт зобов`язується:

- сплатити Банку проценти за весь час фактичного користування Кредитом, комісії та інші платежі в порядку та на умовах, визначених цим Договором та Тарифами Банку (п. 3.2.1.2.2.2);

- на підставі наданих Банком підтверджуючих документів відшкодувати витрати/збитки Банку, які виникли у зв`язку з наданням бюро кредитних історій інформації про Клієнта (Банк повідомляє Клієнта про назву та адресу бюро, в яке передається Інформація про Клієнта), а також сплатою послуг, які надаються або будуть надані в майбутньому з метою реалізації прав Банку за кредитом, а також договорами поруки тощо, укладені з метою забезпечення зобов`язань Клієнта по кредиту. До послуг, визначених у цьому пункті, відносяться: представництво інтересів Банку в суді і перед третіми особами тощо. Клієнт зобов`язується відшкодувати Банку у повному обсязі витрати на надання правової допомоги юридичних фірм, адвокатів, інших осіб (при залученні їх для представництва інтересів Банку), пов`язаних з розглядом спорів за кредитом у судах всіх інстанцій, в т.ч. апеляційної та касаційної, а також на всіх підприємствах, організаціях усіх форм власності, в органах державної влади і управління. Всі перераховані суми вщшкодувань оплачуються в строк, зазначений у письмовій вимозі Банку (п. 3.2.1.2.2.9);

- за користування Кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнт сплачує проценти, які розраховуються щоденно на суму залишку заборгованості по Кредиту та сплачуються Клієнтом першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому виникло дебетове сальдо. Сплата нарахованих процентів відбувається як за рахунок власних коштів на поточному рахунку, так і за рахунок невикористаної частини кредитного ліміту (п. 3.2.1.4.2);

- сума заборгованості по Кредиту, нараховані проценти та комісія, не погашені у строки, встановлені в п.п. 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3 цього Договору, з наступного дня вважаються простроченими (п. 3.2.1.4.4);

- Банк має право списувати грошові кошти з поточних рахунків Клієнта згідно з п. 3.2.1.4.10 цього Договору при настанні термінів будь-якого з платежів, в межах сум, що підлягають сплаті Банку (п. 3.2.1.2.3.8).

Як вбачається з наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитом, 21.07.2014 було останнє надходження коштів на погашення кредиту у розмірі 28,81 грн. Банк наголошує, що заборгованість за кредитом була погашена в повному обсязі, несплаченою залишилася комісія у розмірі 90,92 грн. У зв`язку з несвоєчасною сплатою комісії Банк нараховував штрафні санкції (пеню) відповідно до п. 3.2.1.4.5 Умов.

Щодо правомірності передачі Банком інформації про рахунки ОСОБА_1 ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» (далі - Товариство), Банк зазначає, що відповідно до п. 1.1.3.2.4 Умов Банк має право будь-яким чином доводити до відома третіх осіб інформацію про заборгованість Клієнта за Договором, а також про наявність (відсутність) і стан майна, переданого у забезпечення виконня зобов`язань, у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань за Договором, а у разі виїзду Клієнта за межі території України - з моменту підписання сторонами Договору.

З приводу телефонних дзвінків зі сторони Банку/Товариства НБУ повідомив, що п. 1 розділу V Методичних рекомендацій щодо роботи банків з боржниками - фізичними особами, у яких виникли/можуть виникнути фінансові труднощі, схвалених Постановою Правління НБУ в 21.07.2015 №467, передбачає, що у разі визначення боржника як боржника, який не співпрацює з банком, банкам рекомендовано письмово інформувати боржника про це, а також повідомляти про заходи, які можуть бути вжиті банком до нього.

Одночасно НБУ зауважив, що вимоги про погашення заборгованості особливо у разі, якщо такі вимоги супроводжуються погрозами, мають ознаки вимагання, що відповідно до ст. 189 КК України є кримінальним правопорушенням.

При отриманні таких вимог, погроз тощо, у т.ч. телефоном, НБУ рекомендував ОСОБА_1 звертатись до правоохоронних органів з відповідними заявами, оскільки боротьба із злочинністю відноситься до їх функцій.

Також НБУ повідомив, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності відноситься до завдань поліції.

НБУ звертав увагу ОСОБА_1 , що втручання в договірні відносини, які виникають між кредитором та боржником на підставі кредитного договору, суперечитиме основним принципам цивільного законодавства, зокрема ст. ст. 3, 626, 628, 1054 ЦК України.

НБУ зазначив, що якщо на думку ОСОБА_1 , Банк/Товариство не надали вичерпної відповіді, незгоди з діями працівників Банку/Товариства, ОСОБА_1 має право звернутись до суду за захистом своїх прав і майнових інтересів.

ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою про повернення коштів (датованою 20.05.2021), у якій просила повернути кошти в розмірі 15 050,00 грн та 16 571,38 грн, а також надати до суду у справі 686/4847/21 договір від 19.06.2014 №SAMDNWFC 1.

Листом від 10.06.2021 №20.1.0.0.0/7-210521/7447 АТ КБ «ПриватБанк» за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 щодо повернення грошових коштів у розмірі 15 050,00 грн и 16 571,38 грн повідомило, що відповідальними співробітниками Банку було здійснено детальний аналіз всіх рахунків клієнта, однак зарахувань вказаних сум у виписках не відображено. Спроби зв`язатися з клієнтом у телефонному режимі для з`ясування інформації про перекази (дати, призначення платежу тощо) виявилися невдалими у зв`язку з тим, що клієнт не відповідає на дзвінки від Банку.

АТ КБ «Приватбанк» повідомило ОСОБА_1 , що інформація стосовно списання Банком коштів з рахунку заявника у розмірі 15 050,00 грн та 16 571,38 грн не відповідає дійсності та не знайшла свого підтвердження. Тому здійснення повернення зазначених грошових коштів не вбачається можливим.

Щодо ненадання до суду копій договорів, які укладалися між заявником та Банком, розрахунку заборгованості за кредитом, інформації щодо видачі кредитних коштів, АТ КБ «Приватбанк» повідомило ОСОБА_1 , що до Банку не надходили рішення суду стосовно витребування вищезазначених документів, тому відповідного реагування зі сторони Банку не відбулось.

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» безпідставно списаних коштів в розмірі 15050,00 грн та 2085,00 грн, а також стягнення з відповідача безпідставно набутих та збережених без достатньої правової підстави коштів у розмірі 14798,64 грн.

З позовною заявою як доказ набуття АТ КБ «Приватбанк» коштів без достатньої правової підстави ОСОБА_1 надала платіжне доручення №Р20.981.73672.13 від 10.02.2014 на суму 14798,64 грн; лист про розшук боржника, який позивачка називає повідомленням про списання 15050 грн; копії квитанцій (одна з яких від 26.08.2010, дату іншої встановити не вбачається за можливе у зв`язку з нечитабельністю копії), суми, зазначені на вказаних копіях квитанцій, встановити не можливо.

Надане ОСОБА_1 як на доказ зарахування коштів на поточний рахунок АТ КБ «Приватбанк» платіжне доручення №Р20.981.73672.13 від 10.02.2014 на суму 14798,64 грн свідчить, що ОСОБА_1 як фізична особа з власного волевиявлення зі свого рахунку в іншому банку (ПАТ «Ідея Банк») перерахувала кошти на рахунок в АТ «Приватбанк» в погашення (заборгованості) за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» надало відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених до нього вимог заперечує, вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідач вказує, що позовна заява не містить обґрунтування та підстав позовних вимог, підтверджених належними доказами, з позовної заяви та додатків до неї неможливо встановити, які саме списання, за якими рахунками/картками, на які суми та від яких дат позивачка вважає неправомірними. З виписки за поточним рахунком № НОМЕР_2 , відкритим ФОП Маслянчук Н.Д. в АТ КБ «Приватбанк», також не вбачається жодної операції на суму 14 798,44 грн або 15 050,00 грн або 2 085,00 грн.

Щодо посилань ОСОБА_1 на платіжне доручення № Р20.981.73672.13 від 10.02.2014 як доказ зарахування коштів на поточний рахунок та їх утримання, АТ КБ «Приватбанк» вказує, що цивільні правовідносини між фізичною та юридичною особою за кредитним договором не можуть бути предметом спору в господарському суді.

Щодо коштів в сумі 15 050,00 грн АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що не стягувало цю суму з позивачки, котра просить суд стягнути вказану суму з АТ КБ «Приватбанк» як безпідставно набуту.

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про долучення документів до матеріалів справи з додатками: клопотання про витребування додаткових доказів, копії фіскальних чеків та описів вкладення до цінного листа про надсилання ухвали про відкриття провадження від 05.08.2021, заяву про звільнення від сплати судового збору, нотаріально засвідчені відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за період з 01.01.2020 по 30.06.21 (відсутній дохід), копія квитанції про сплату судового збору (часткова оплата), докази надсилання заяви відповідачу, які позивач просить врахувати при прийнятті рішення.

Господарський суд першої інстанції розглянув клопотання про витребування доказів, в якому позивач просила розглянути справу за правилами загального позовного провадження, а також витребувати у АТ КБ «Приватбанк» договори про надання кредитних коштів від 19.05.2014 №SAMDNXРС1 на суму 15050 гривень та від 01.02.2012 №134999.

Розглянувши клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачка у поданому клопотанні не навела жодних обставин дійсної складності справи, неможливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі поданих доказів та письмових заяв по суті спору, та відмовив у задоволенні клопотання позивачки про розгляд справи за правилами загального позовного провадження ухвалою від 27.09.2021.

Господарський суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк» з підстав, зазначених у ч. 2 ст. 80 та ч. 1 ст. 81 ГПК України.

На виконання вимог ухвали суду АТ КБ «Приватбанк» надало виписку за рахунком № НОМЕР_2 , відкритим ФОП Маслянчук Н.Д. в АТ КБ «Приватбанк», за період з 01.01.2014 по 05.08.2021. У вказаній виписці відсутня інформація про операції на заявлені суми: 14 798,44 грн, або 15050,00 грн, або 2085,00 грн.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (ч. 1 ст. 1068 ЦК України).

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Суд встановив, що надана АТ КБ «Приватбанк» виписка за рахунком № НОМЕР_2 , відкритим ФОП Маслянчук Н.М. в АТ КБ «Приватбанк», за період з 01.01.2014 по 05.08.2021 не містить жодної інформації про операції на заявлені позивачкою суми: 14798,44 грн, або 15050,00 грн, або 2085,00 грн.

Платіжне доручення №Р20.981.73672.13 від 10.02.2014 на суму 14798,64 грн, свідчить, що ОСОБА_1. як фізична особою з власного волевиявлення зі свого рахунка в іншому банку (ПАТ «Ідея Банк») здійснила платіж на рахунок в АТ «Приватбанк», призначення платежу «погашення згідно кредитного договору №5457 0293 0113 4999 від 01.02.2012»; докази пов`язаності вказаного платіжного доручення з підприємницькою діяльністю Маслянчук Н.Д. як ФОП, а також пов`язаності з договором №SAMDNXРС1 від 19.05.2014 в матеріалах справи відсутні.

Надані позивачкою копії квитанцій, одна з яких від 26.08.2010 (дата на іншій квитанції є нечитабельною), імовірно можуть свідчити про отримання готівки, але у зв`язку з низькою якістю копій (майже повна нечитабельність) з них не вбачається за можливе встановити суми списання.

Повідомлення про списання 15 050,00 грн є листом про розшук боржника за кредитними зобов`язаннями та не може бути належним доказом на підтвердження списання коштів з рахунку ФОП Маслянчук Н.Д.

Частиною 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 14 ГПК України).

За визначенням ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Частиною 1 ст. 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач повинен подати докази разом з подання позовної заяви.

Колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Апеляційний господарський суд зауважує, що позивач як особа, котра вважає, що її право порушено, самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. На суд покладено обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи.

Позивачка надала до господарського суду першої інстанції з позовною заявою докази (в копіях), які, на її думку, підтверджують заявлені нею позовні вимоги.

У апеляційній скарзі, не погоджуючись з наданою судом оцінкою поданих нею доказів, ОСОБА_1. зазначає, що не могла подати їх (доказів) оригінали, оскільки суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Колегія суддів з цього приводу відзначає, що за приписами ч. 2 ст. 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Наведене свідчить, що позивачка цілком могла подати докази в оригіналах (а не копіях), або одночасно в оригіналах і копіях з клопотанням про повернення оригіналів після вирішення спору по суті, однак не скористалась таким своїм правом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, господарський суд першої інстанції правомірно розглянув справу на підставі саме тих доказів, які були надані сторонами, в т.ч. позивачкою, яка, згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України несе ризики настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Щодо інших доводів апеляційної скарги апеляційний господарський суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1, абз. 1 ч. 3, ч. 4 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 5 ст. 12 ГПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 247ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у ч. 4 цієї статті.

Частиною 3 ст. 247 ГПК України передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Статтею 250 ГПК України унормовано, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Враховуючи вище викладене, у вирішенні питання про віднесення справи до категорії малозначних суд враховує приписи ст. 247 ГПК України.

При цьому складність судової справи є суб`єктивною підставою віднесення справи до категорії малозначних, яку суд оцінює під час розгляду відповідної справи.

Ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021, а тому справа є малозначною та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1. звернулась до Господарського суду міста Києва з відповідним клопотанням, викладеним у заяві про витребування доказів.

В ухвалі від 27.09.2021 Господарський суд міста Києва, розглянувши вказане клопотання, дійшов висновку, що позивачка у поданому клопотанні про розгляд справи за правилами загального позовного провадження не навела жодних обставин дійсної складності справи, неможливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі поданих доказів та письмових заяв по суті спору, та відмовив у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Повторно ОСОБА_1 з клопотанням про розгляд справи за правилами загального позовного провадження не зверталась.

Апеляційний господарський суд погоджуючись з такою позицією господарського суду першої інстанції та з огляду на доводи апеляційної скарги зазначає, що Верховний Суд в ухвалі від 21.09.2021 у справі №927/180/21 зазначив, що реалізація стороною її процесуальних прав у судовому процесі не пов`язана з порядком розгляду справи та жодним чином не звужує можливості щодо їх використання відповідно до принципів господарського судочинства, а залежить лише від суб`єктивного бажання сторони щодо реалізації таких прав.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25.04.2002 «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. Аналогічний висновок викладений в ухвалі Великої Палати Верховного суду від 24.01.2020 у справі №9901/491/19.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, на які вона посилається як на підставу заявлених вимог, а тому погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Щодо інших доводів апеляційної скарги апеляційний господарський суд зазначає таке.

Позивачка вказує, що АТ КБ «Приватбанк» не виконало вимоги ухвали суду про надання доказів (п. 4 резолютивної частини ухвали від 05.08.2021 у справі №910/11142/21).

Апеляційний господарський суд констатує, що п. 4 ухвали від 05.08.2021 у цій справі Господарський суд міста Києва витребував у відповідача:

- виписку про рух коштів по розрахунковому рахунку НОМЕР_3 з 01.01.2014 по теперішній час та правила кредитування;

- виписку про рух коштів по картковому рахунку НОМЕР_4 з 01.07.2011 по теперішній час, термін дії карток, правила кредитування.

Зміст вказаного пункту ухвали не містить вказівки про надання в обов`язковому порядку саме оригіналів цих документів.

АТ КБ «Приватбанк» на виконання вказаної ухвали з відзивом на позовну заяву надало витребовувані судом документи (в копіях, які засвідчені належним чином).

За таких підстав апеляційний господарський суд не вбачає порушення норм процесуального права, про які стверджує ОСОБА_1.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/11142/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/11142/21 залишити без змін.

3. Справу №910/11142/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

А.М. Демидова