ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 жовтня 2022 року Справа № 903/462/22

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Кошовий Владислав Анатолійович

за відсутністю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/462/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніра" до Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича про стягнення 144900,20 грн.,

ВСТАНОВИВ:

28.06.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніра" надіслало на адресу суду позов до Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича про стягнення 144900,20 грн., в т.ч.: 120111,49 грн. інфляційні втрати та 24788,71 грн. 3% річних.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань із сплати вартості карбаміду, поставленого позивачем відповідачу на виконання умов договору №1/150319 від 15.03.2019 згідно видаткової накладної №137 від 18.03.2019, з врахуванням обставин, встановлених рішенням Господарського суду Волинської області від 10.03.2021 та постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 у справі №903/13/21.

06.07.2022 представник позивача на електронну адресу суду надіслав клопотання, яким долучив до матеріалів справи копію видаткової накладної №137 від 18.03.2019 та ордер про надання правової (правничої) допомоги).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 07.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалу суду надіслано сторонам поштовим зв`язком 08.07.2022, отримано відповідачем 15.07.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень №15.07.2022. Строк для подання відзиву та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до 02.08.2022.

01.08.2022 відповідач подав до суду відзив та клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.08.2022 суд перейшов від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 903/462/22 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 30.08.2022 о 11:00 год.

29.08.2022 представник позивача на електронну адресу суду надіслав додаткові письмові пояснення.

Ухвалою суду від 30.08.2022 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 27.09.2022 о 11:00 год.

Представник позивача 22.09.2022 надіслав на електронну адресу суду лист від 19.09.2022, в якому просить суд розглянути справу без участі представника позивача за наявними доказами. Позовні вимоги підтримує повністю та просить суд позов задовільнити. Додатково зазначив, що ним було понесене 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, докази понесених судових витрат будуть подані у відповідності до процесуальних строків.

У зв`язку з перебуванням судді Гарбара І.О. у відпустці судове засідання, що призначене на 27.09.2022 о 11:00 год., не відбулося, про що помічником судді на підставі пункту 14 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, затверджених рішенням зборів суддів Господарського суду Волинської області від 22.10.2021 (зі змінами, внесеними рішенням зборів суддів від 22.11.2021) складена відповідна довідка від 26.09.2022.

Ухвалою суду від 28.09.2022 розгляд справи по суті призначено на 05.10.2022 о 11:30 год.

У визначений судом день та час сторони своїх представників в засідання суду не направили, хоча належним чином були повідомлені про час та дату судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «НІРА» (далі - Позивач, ТОВ «НІРА») та Фермерським господарством «ЗАХІДНИЙ БУГ» ЮНАКА СЕРГІЯ ПЕТРОВИЧА (далі -Відповідач, ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ») укладено договір № 1/150319 (далі Договір, а.с.52-53).

Згідно Договору ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» зобов`язалося своїми силами виконати для ТОВ «НІРА» комплекс робіт по вирощуванню ріпаку на земельних ділянках, право користування якими належить ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ», загальною площею 126 гектарів (п. 1.1. Договору).

Строк поставки вирощеного ріпаку був визначений Сторонами до 15 серпня 2019 року (п. 1.3. Договору).

Якщо вартість ріпаку не буде додатково погоджена Сторонами, то ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» відшкодовує ТОВ «НІРА» вартість наданих матеріалів (п. 1.4. Договору).

Умовами Договору (п. 1.6.) було передбачене передання ТОВ «НІРА» ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» товарно-матеріальних цінностей (мінеральних добрив, моторного палива та оливи, пестицидів, запасних частин і т.д.) - матеріалів для виконання робіт для ТОВ «НІРА».

На виконання умов Договору ТОВ «НІРА» передало ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» матеріали - карбамід на загальну суму 3441438,36 грн., що підтверджується накладною № 137 від 18 березня 2019 року (а.с.81) та встановлено рішеннями Господарського суду Волинської області від 10 березня 2021 року та 23 листопада 2021 року у справі № 903/13/21 та постановами Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 квітня 2021 року від 28 березня 2022 року у справі № 903/13/21 (а.с.9-49).

Проте, у строк, передбачений Договором (до 15 серпня 2019 року), ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» своє зобов`язання з поставки вирощеного ріпаку не виконало.

В зв`язку із тим, що ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» не поставило ТОВ «НІРА» вирощений ріпак та вартість ріпаку не була додатково погоджена Сторонами, ТОВ «НІРА» 12.10.2020 звернулося з вимогою до ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» про негайне відшкодування вартості наданих матеріалів на суму 3 441 438,36 грн. (а.с.54-57). Вказана вимога ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» виконана не була.

ТОВ «НІРА» за захистом своїх порушених прав звернулося до суду.

В процесі судового розгляду в суді першої інстанції ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» подало до ТОВ «НІРА» заяву № 06-505 від 05.02.2021 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог по договору № 1/150319 від 15.03.2019 на суму 2 377 745 грн. 46 коп.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 10.03.2021 у справі № 903/13/21 позов ТОВ «НІРА» до ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» задоволено частково. Вирішено стягнути з ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» на користь ТОВ «НІРА» 1 063 692 грн. 90 коп. боргу, 1 827 403 грн. 77 коп. пені, 860 359 грн. 59 коп. штрафу, 48 294 грн. 14 коп. судового збору, а всього 3 799 750 грн. 40 коп. У позові на суму 3 079 798 грн. 88 коп. відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 у справі № 903/13/21 із Відповідача стягнуто на користь Позивача 1 115 314,48 грн. (1 063 692,90 грн. заборгованості за Договором та 51 621,58 грн. витрат із сплати судового збору), а в частині позовних вимог ТОВ «НІРА» про стягнення 2 377 745 грн 46 коп. боргу відмовлено в зв`язку із проведеним зарахуванням зустрічних однорідним вимог по договору №1/150319 від 15.03.2019 на суму 2 377 745 грн. 46 коп.

Як слідує з доводів позивача, за заявою ТОВ «НІРА» приватним виконавцем Волинського виконавчого округу Пирога С.С. здійснено виконання Рішення апеляційного суду і заборгованість Відповідача в розмірі 1115 314,48 грн. перерахована на рахунок Позивача (28.07.2021 перераховано 272 374,00 грн. і 04.08.2021 - 842 940,48 грн.).

В зв`язку із неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань по Договору в частині повного та своєчасного відшкодування вартості наданих матеріалів в розмірі 1063692,90 грн., Відповідач зобов`язаний був сплатити Позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Проте Відповідачем сплачена Позивачу сума боргу без урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивачем було заявлено позов про стягнення з Відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 1063692,90 грн. за договором № 1/150319 від 15.03.2019 за період з 27 жовтня 2020 року по 27 липня 2021 року.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 11.04.2021 у справі №903/886/21, яке залишено без змін Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.07.2022, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 176040,17 грн суми збитків від інфляції, 44162,81 грн 3 % річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 1063692,90 грн. за договором № 1/150319 від 15.03.2019 за період з 27 жовтня 2020 року по 27 липня 2021 року.

Поряд із цим, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 у справі № 903/169/21 визнано недійсним односторонній правочин заяву ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» №06-505 від 05.02.2021 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог за договором № 1/150319 від 15.03.2019, а саме: про припинення взаємних грошових зобов`язань ТОВ «НІРА» і ФГ «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича в сумі 573573,08 грн.

З урахуванням визнання недійсним одностороннього правочину заяви ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» №06-505 від 05.02.2021 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог за договором №1/150319 від 15.03.2019 в частині припинення взаємних грошових зобов`язань ТОВ «НІРА» і ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» в сумі 573573,08 грн., встановлених постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 у справі № 903/169/21, ТОВ «НІРА» подало до Господарського суду Волинської області заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду по справі 903/13/21, в якому просило прийняти нове рішення в частині задоволення позовних вимог ТОВ «НІРА» до ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» про стягнення з ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» на користь ТОВ «НІРА» 573573,08 грн. боргу.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 23 листопада 2021 року у справі №903/13/21, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 298.03.2022, скасовано рішення Господарського суду Волинської області від 10.03.2021 у справі № 903/13/21 в частині відмови у стягненні боргу в розмірі 573573,08 грн. та прийнято нове рішення, яким задоволено позов у цій частині. Ухвалено стягнути з ФГ "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича ТОВ "НІРА" 573 573,08 грн. боргу, 8603,60 грн. витрат по сплаті судового збору, 12905,40 грн. витрат по сплаті судового збору за подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

06.04.2022 платіжним дорученням № 707 ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» сплатило на користь ТОВ «НІРА» 595082,08 грн. (призначення платежу «рішення господарського суду у Волинській обл. від 23.11.2021 у справі № 903/13/21 (573573,08 грн. - борг, 21509 грн. витрати на судовий збір, а.с.58).

Наведене свідчить про те, що ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» суму грошового зобов`язання з відшкодування вартості переданих матеріалів в розмірі 573573,08 грн. за договором №1/150319 від 15.03.2019, яке ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» зобов`язане було виконати до 27 жовтня 2020 року (після закінчення семиденного строку з дня отримання вимоги від 12 жовтня 2020 року), повинна була бути сплачена з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми. Проте ФГ «ЗАХІДНИЙ БУГ» сплачена ТОВ «НІРА» сума боргу без урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача 120111,49 грн. інфляційні втрати та 24788,71 грн. 3% річних, нарахованих за період з 27.10.2020 по 05.04.2022.

Частиною 4 ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором від 15.03.2019 №1/150319 має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Положеннями ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК України.

Таким чином, нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу.

Судом враховано, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 (справа №910/4590/19), зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (п. 43 мотивувальної частини постанови).

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003р. затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003р. та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007р. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Вказана правова позиція відображена і в постанові Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі №905/21/19.

Поруч з цим, у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Зокрема, за змістом даного листа індекс інфляції повинен розраховуватися не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що у випадку, коли сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, то вона індексується за цей місяць, а якщо з 16 по 31 число вона індексується починаючи з наступного місяця.

Позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 120111,49 грн. інфляційні втрати та 24788,71 грн. 3% річних за період з 27.10.2020 по 05.04.2022.

Дані нарахування позивачем було здійснено починаючи з 27.10.2020, виходячи з положень ст. 530 ЦК України (з дня спливу семиденного строку від дня пред`явлення вимоги позивача) та із врахуванням тієї обставини, що позивачем було направлено відповідачу вимогу/претензію від 12.10.2020 № 12/10-20-2 про сплату боргу в розмірі 3441438,36 грн. та вручено зазначену вимогу 19.10.2020.

Грошове зобов`язання Відповідача перед Позивачем в розмірі 573573,08 грн. було погашене 06.04.2022, що підтверджується платіжним дорученням № 707 від 06.04.2022. Тому період, за який розраховано сума інфляційних втрат та 3% річних - з 27 жовтня 2020 року по 05 квітня 2022 року включно на суму 573573,08 грн.

Суд засвідчує, що законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні наведеного позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2018 року по справі №913/70/18.

Оскільки внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання у ТОВ "Ніра" виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних виникає у позивача за кожен місяць (день) з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Наведена позиція суду відповідає правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц.

Враховуючи те, відповідачем порушено строк виконання зобов`язання за договором від 15.03.2019 № 1/150319, а заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати основного боргу в сумі стягнута судовими рішеннями у справі № 903/13/21, тому позивач набув права на нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат.

Здійснивши перевірку правильності здійснених позивачем нарахувань 3 % річних та інфляційних втрат, суд погоджується з позивачем про стягнення з відповідача на користь позивача 120111,49 грн. інфляційні втрати та 24788,71 грн. 3% річних за період з 27.10.2020 по 05.04.2022.

При цьому суд вказує, що при здійснені розрахунку річних, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення річних (близька за змістом правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі №910/13064/17, від 13.06.2018 р. у справі № 922/1008/16, від 27.05.2019 р. у справі №910/20107/17, від 25.02.2020 р. у справі № 910/2615/18, від 11.11.2021 р. №922/449/21).

А відтак, підставним буде нарахування 3 % річних починаючи з 27.10.2020 по 05.04.2022 на суму боргу 573573,08 грн.

Також суд вказує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 р. у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591 цсі 8) зроблено правовий висновок про те, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягав у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ІІК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд в постанові від 17.11.2021 р. у справі №910/221 13/17, від 10.11.2021 р. у справі № 2-7250/11-ц, від 15.09.2021 р. у справі № 917/682/20.

Отже, оскільки борг відповідача за договором є грошовим зобов`язанням перед позивачем, то сплата вказаного боргу в силу положень ч. 2 ст. 625 ЦК України повинна бути здійснена з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Окрім того, посилання відповідача на позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, суд оцінює критично, оскільки, як встановлено Верховним Судом у справі № 902/417/18, у пункті 5.5 договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару.

Натомість, у даній справі, яка розглядається, судом встановлено, що сторони договору від 15.03.2019 № 1/150319 не погоджували зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому при зверненні до суду та розрахунку заборгованості відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, позивач керувався загальною нормою, встановленою ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зроблено правовий висновок щодо можливості зменшення судом нарахованих до стягнення відсотків річних, однак про право на зменшення розміру судом суми інфляційних втрат у вказаній постанові не зазначено.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обставини справи №902/417/18, на яку посилається відповідач, та обставини даної справи не є подібними, а тому відсутні підстави для застосування у даному спорі висновків Великої Палати Верховного Суду наведених у справі № 902/417/18.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 144900,20 грн., в т.ч.: 120111,49 грн. інфляційні втрати та 24788,71 грн. 3% річних.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн. відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича (вулиця Ганни Жежко,9, місто Володимир, Волинська область, 44700, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніра" (вулиця Хрещатик,13, місто Київ, 01010, ) 144900,20 грн. (сто сорок чотири тисячі дев`ятсот гривень двадцять копійок) заборгованості, в т.ч.: 120111,49 грн. інфляційні втрати та 24788,71 грн. 3% річних, а також 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 17.10.2022.

Суддя І. О. Гарбар