РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/528/22

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут"

вул. вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021;

e-mail:

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1

АДРЕСА_1

про стягнення 350 724,74 грн

За участю представників:

від позивача: Козінова Г.О.

від відповідача: Борисович О.В.

Товариством з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" подано позов до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 350 724,74 грн, у тому числі: 277 524,79 грн основного боргу, 129,23 грн пені за період з 03.02.2022 по 30.06.2022, 19 426,74 грн штрафу, 49 767,10 грн втрат від інфляції за період з 01.02.2022 по 30.06.2022 та 3876,88 грн 3% річних за період з 03.02.2022 по 30.06.2022.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 08.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 31.08.2022, учасникам справи встановлено строки для подачі до суду заяв по суті заявлених вимог.

У судове засідання 31.08.2022 відповідач не прибув.

Суд постановив протокольно ухвалу про відкладення розгляду справи на 22.09.2022, про що повідомив позивача під розписку, а відповідача ухвалою від 31.08.2022, направленою на його електронну адресу.

У судове засідання 22.09.2022 відповідач не прибув.

Суд постановив протокольно ухвалу про відкладення розгляду справи на 03.10.2022.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується розпискою позивача від 22.09.2022 та рекомендованим повідомленням №570 про вручення відповідачу 29.09.2022 ухвали суду від 22.09.2022.

03.10.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 03.10.2022 суд постановив протокольно ухвалу про відкладення розгляду справи на 13.10.2022, про що повідомив сторін під розписки.

12.10.2022 та 13.10.2022 від сторін на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення по справі, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 13.10.2022 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиції учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору №60АР147-610-21 про постачання електричної енергії споживачу від 15.11.2021 в частині своєчасної та повної оплати наданої позивачем електричної енергії, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість в сумі 277 524,79 грн.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що розмір зобов`язання за Договором складає 1 088 880,00 грн. Дане зобов`язання було фактично виконано та оплачено. Порушень п. 5.2, 5.12. Договору відповідачем не допущено, розрахунки з позивачем проводились в повному розмірі, не пізніше 20 календарних днів з моменту отримання рахунків з урахуванням надходження бюджетного фінансування. Подані позивачем документи не відповідають оригіналам первинних документів за спірним Договором (акти приймання-передачі та рахунки неодноразово повертались Постачальнику для приведення їх у відповідність п.5.14, 5.15 Договору та приводились останнім до встановлених вимог); розрахунок боргу за Договором станом на 31.05.2022 складений виходячи з даних, що не відповідають первинним документам.

Крім того, відповідач зазначає, що ним дійсно було спожито електричної енергії понад обсяги, визначені Договором. Спожита електрична енергія в об`ємі 79 520 кВт за січень-лютий 2022 року на суму 277 524,79 грн є вартістю отриманої електричної енергії без достатньої правової підстави, відповідачу не надано оформленого акту приймання-передачі електричної енергії на вказані об`єм та суму спожитої електричної енергії. Звернення до суду про її стягнення є передчасним без дотримання вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, підстави для визнання її заборгованістю і стягнення нарахованих на неї пені/штрафу, 3% річних та інфляційних - відсутні.

Обставини справи встановлені судом.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) "Про видачу ліцензій з постачання електричної енергії споживачу ТОВ "Чернігівгаз збут" №1119 від 17.06.2020, ТОВ "Чернігівгаз збут" (код 39576385) видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

Враховуючи зазначене, позивач є постачальником електричної енергії.

15.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут" (постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №60АР147-610-21 з додатками (а.с.13-20) (далі - Договір).

Також сторонами укладено Додаткову угоду до Договору №1 від 28.12.2021 та Додаткову угоду щодо продовження строку дії до Договору №2 від 21.01.2022.

Цей Договір про постачання електричної енергії споживачу встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладений сторонами з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (п. 1.1 Договору).

Умови Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312, а також Закону України «Про публічні закупівлі» (зі змінами) (п. 1.2 Договору).

Постачальник продає Електричну енергію, 09310000-5 - Електрична енергія за ДК 021:2015 Єдиного закупівельного словника споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії згідно з умовами цього Договору (п. 2.1. Договору).

Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період до 31.12.2021 становить 260 000 кВт/год (п.2.4 Договору).

Планові обсяги постачання електричної енергії на 2022 рік по місяцях: січень - 45 000 кВт/год; лютий - 7 000 кВт/год (абз.2 п.2.4. Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 21.01.2022).

Згідно з п.5.2 Договору сума Договору складає 907 400,00 грн з ПДВ.

У відповідності до законодавства, що регулює відносини на ринку електричної енергії, та відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» сторони дійшли згоди збільшити суму Договору на 2022 рік відповідно до затверджених видатків на 181 480,00 грн, що не перевищує 20% від суми Договору (абз.2 п.5.2. Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 21.01.2022).

Відповідно до п.5.1. Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору.

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника (п.5.3. Договору).

Ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи): ціна за 1 кВт/год електричної енергії за цим Договором становить 2,90834 грн без ПДВ, ПДВ - 0,58166 грн, разом з ПДВ - 3,49 грн (п.1 Комерційної пропозиції).

Постачальник за цим Договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати, що не визначена цим Договором (п.5.8 Договору).

Пунктом 5.10 Договору визначено, що розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Споживач зобов`язаний сплатити вартість поставленої (спожитої) електричної енергії на підставі Акту приймання-передачі електричної енергії та виставленого постачальником рахунку у відповідності до Акту приймання-передачі електричної енергії за фактично спожиту електроенергію за обліковий календарний місяць згідно даних обліку споживача, не пізніше 20 календарних днів після отримання рахунку, з урахуванням п.5.2 даного Договору (п. 5.12 Договору).

Договір набиває чинності з моменту підписання сторонами, скріплення печатками сторін (за наявності) і діє до 10 лютого 2022 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань в частині розрахунків(п.13.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 28.12.2021).

У заяві-приєднання, зокрема, у розділі «Персоніфіковані дані Споживача» безпосередньо споживачем вказано оператора системи, з яким споживач уклав договір розподілу електричної енергії АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО», а також зазначено адреси об`єктів та ЕІС-коди точок комерційного обліку за об`єктами споживання.

Позивачем складено акти приймання-передачі електричної енергії: № ЧРЗ81010941 від 30.11.2021 на суму 454 872,674 грн; № ЧРЗ81011840 від 31.12.2021 на суму 783 990,11 грн; № ЧРЗ82000105 від 31.01.2022 на суму 127 542,04 грн, всього на загальну суму 1 366 404,79 грн (а.с.23-25), які з боку відповідача підписані без зауважень та заперечень (засвідчені печатками обох сторін).

Позивачем виставлено рахунки на оплату № 61003723 на суму 454 872,674 грн; № 61003982 на суму 783 990,11 грн; № 62000162 на суму 127 542,04 грн. Дані рахунки отримано відповідачем 15.12.2021, 13.01.2022, 14.02.2022 (а.с.26-28).

Платіжними дорученнями № 2807 від 21.12.2021, №2955 від 29.12.2021, №194 від 28.02.2022, №527 від 27.05.2022 відповідачем здійснено оплату на загальну суму 1 088 880,00 грн (а.с.29-32).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість у сумі 277 524,79 грн за отриману електроенергію.

Відповідач, у свою чергу, зазначає, що позивачем надано відповідачу, зокрема, акт приймання-передачі електричної енергії № ЧРЗ81011028 від 28.12.2021, згідно з яким відповідачем спожито у грудні 2021 року 129 664 кВт електричної енергії на суму 452 527,36 грн. Рахунок на оплату № 61003847 на суму 452 527,36 грн, виставлений позивачем, фактично оплачено відповідачем згідно платіжного доручення №2955 від 29.12.2021.

Розмір зобов`язань за Договором складає 1 088 880,00 грн. Зобов`язання сторін на суму 1 088 880,00 грн було фактично виконано та оплачено, заборгованість у відповідача перед позивачем відсутня.

Позивач у своїх поясненнях зазначає, що на підставі письмової заяви відповідача вих. №1732 від 17.12.2021/вх.№СЛ-4345-14701-1221 від 20.12.2021, для можливості закриття бюджетного року, дотримуючись залишку коштів в Договорі, відповідачу було надано проміжний акт приймання-передачі електричної енергії за грудень 2021 року №ЧР381011028 на суму 452 527,36 грн, обсяг споживання 129 664 кВт.

Факт споживання за грудень 2021 року склав 224 630 кВт на суму 783 990,11 грн, про що відповідачу було надано акт приймання-передачі електричної енергії №ЧР381011840 від 31.12.2022.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Судом встановлено, що між сторонами укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу №60АР147-610-21від 15.11.2021 та Додаткові угоди до нього.

Вказаним Договором сторони обумовили обсяг поставки електроенергії, а саме 312 000 кВт/год (260 000 кВт/год + 45 000 кВт/год + 7 000 кВт/год), вартість 1кВт/год - 3,49 грн, загальну суму договору - 1 088 880, 00 грн (907 400,00 грн + 181 480,00 грн) та строк дії Договору - з дня підписання (15.11.2021) по 10.02.2022.

Правовідносини, що виникли між сторонами характеризуються ознаками зобов`язань щодо постачання електричної енергії.

Частиною 1 ст. 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачання електричної енергії споживачам здійснюється на підставі договору постачання електричної енергії споживачу, що укладається між електропостачальником та споживачем.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Судом встановлено, що позивачем у листопаді 2021 року - січні 2022 року проведено відпуск електроенергії на об`єкти відповідача, про що складено відповідні акти.

Для оплати відпущеної електроенергії відповідачу виставлено рахунки за електричну енергію.

Згідно ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання.

Пунктом 12 ч.1 ст. 2 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) визначено, що бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Відповідно до п. 47 ч.1 ст. 2 БК України в редакції, чинній на момент укладення договору, розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом та здійснення витрат бюджету.

Бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження. Бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому (п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 2 БК України).

Бюджетні установи мають право брати бюджетні зобов`язання, витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду. Обсяг бюджетних зобов`язань, узятих бюджетною установою протягом року, повинен забезпечити зменшення рівня заборгованості за бюджетними зобов`язаннями минулих періодів та недопущення виникнення заборгованості за бюджетними зобов`язаннями у поточному році. У разі скорочення асигнувань розпорядники повинні вживати заходів до ліквідації або скорочення обсягу бюджетних зобов`язань, які перевищують уточнені плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, плани використання бюджетних коштів, помісячні плани використання бюджетних коштів.

Згідно з ч. 3 ст. 48 БК України розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов`язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Враховуючи наведені приписи законодавства відповідач як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів), є замовником послуг в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня, а отже зобов`язання відповідача перед позивачем щодо розрахунку за електричну енергію обмежувались обсягом замовлення за бюджетні кошти, яке (замовлення) відповідало ціні Договору.

Відповідно до актів приймання-передачі електричної енергії № ЧРЗ81010941 від 30.11.2021; № ЧРЗ81011840 від 31.12.2021; № ЧРЗ82000105 від 31.01.2022 та рахунків на оплату № 61003723; № 61003982; № 62000162 відповідачем у листопаді 2021року - січні 2022 року спожито 391 520 кВт/год електроенергії.

Відповідачем проведено розрахунки по оплаті електричної енергії, отриманої в обсязі 312 000 кВт/год на суму 1 088 880,00 грн.

Не оплаченою залишилась вартість спожитої електроенергії в сумі 277 524,79 грн в обсязі 79 520 кВт/год.

Відповідач проти спожитого обсягу 79 520 кВт/год електроенергії не заперечив.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що у відповідача існує заборгованість за спожиту електроенергію за грудень 2021 року на підставі Договору про постачання електричної енергії №60АР147-610-21 від 15.11.2021 та просить суд її стягнути.

Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено, що отримана електроенергія в обсязі 79 520 кВт/год на суму 277 524,79 грн - є електроенергія, отримана без достатньої правової підстави, а не на підставі Договору про постачання електричної енергії споживачу №60АР147-610-21 від 15.11.2021.

Водночас, суд зауважує, що виходячи з принципу судочинства jura novit curia - "суд знає закони", неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Отже, суд під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, та, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц та у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 06.11.2019 у справі № 905/2419/18 та від 13.02.2020 у справі № 921/109/19.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 та у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 18.06.2020 у справі №915/940/18.

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

З огляду на викладене, керуючись принципом верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, і принципом jura novit curia, суд вважає за необхідне надати належну правову кваліфікацію спірних відносин, що склались між сторонами, за результатами дослідження та оцінки усіх обставин справи.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18.

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 18.06.2020 у справі №915/940/18).

Щодо вартості спожитої електричної енергії судом враховуються приписи ч.3 ст.670 Цивільного кодексу України, яка визначає, що якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов`язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.

Вказані приписи щодо визначення вартості майна суд вважає можливим застосувати в порядку ст.8 Цивільного кодексу України як аналогію закону.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи встановлення судом факту отримання відповідачем спірної електричної енергії у сумі 277 524,79 грн, суд дійшов висновку, що саме ця сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача, як така, що без належної правової підстави утримується відповідачем у якості плати за отриману електричну енергію.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені та штрафу.

Законодавством передбачено, що порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

Господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема, штраф, пеня (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В силу статей 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Частинами 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відтак, неустойка поділяється на ту, яка встановлена законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначається сторонами в самому договорі).

Позивач у позовній заяві просить суд стягнути 129,23 грн пені за період з 03.02.2022 по 30.06.2022 та 19 426,74 грн штрафу.

Вищевказані суми розраховані позивачем, виходячи з того, що відповідач свої зобов`язання за Договором про постачання електричної енергії споживачу №60АР147-610-21 від 15.11.2021 щодо оплати поставленої позивачем електричної енергії на суму 277 524,79 грн не виконав у строк визначений в Договорі.

Суми пені та штрафу розраховані на підставі пункту 6 Комерційної пропозиції, що є додатком до Договору, згідно з яким у разі порушення споживачем строків оплати, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 відсотка несплаченої суми за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково штраф у розмірі 7% від суми боргу.

Разом з тим, судом встановлено, що електроенергія на суму 277 524,79 грн отримана відповідачем без достатньої правової підстави, а не на підставі Договору про постачання електричної енергії споживачу №60АР147-610-21 від 15.11.2021, а тому позивачем безпідставно нараховано відповідачу та заявлено до стягнення суми пені та штрафу за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором.

За таких обставин, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 129,23 грн пені за період з 03.02.2022 по 30.06.2022 та 19 426,74 грн штрафу задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення втрат від інфляції та 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що приписи частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, встановлюють обов`язок набувача безпідставно отриманого майна повернути таке майно відповідній особі, причому обов`язок з повернення такого майна виникає з моменту, коли особа дізналася про безпідставність одержання цього майна.

З огляду на те, що тільки під час розгляду справи в суді встановлено, що сума 277 524,79 грн утримується відповідачем без достатньої правової підстави, суд вважає, що вимоги про стягнення 49 767,10 грн втрат від інфляції за період з 01.02.2022 по 30.06.2022 та 3876,88 грн 3% річних за період з 03.02.2022 по 30.06.2022 не підлягають задоволенню, оскільки період нарахування не охоплює моменту встановлення даного факту.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, беручи до уваги вищенаведені обставини справи та положення чинного законодавства у сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 277 524,79 грн.

В решті вимог в частині стягнення 129,23 грн пені, 19 426,74 грн штрафу, 49 767,10 грн втрат від інфляції, 3876,88 грн 3% річних позов задоволенню не підлягає.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарський процесуальний кодекс України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу ретельно досліджені судом, проте є такими, що не спростовують наведених висновків суду.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п.5 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги задоволені судом частково, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір у сумі 4162,87 грн.

Керуючись ст.73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 233, 238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" (вул. Любецька,68, м. Чернігів, 14021, код 39576385) борг в сумі 277 524,79 грн та судовий збір в сумі 4162,87 грн.

3. В частині стягнення 129,23 грн пені, 19 426,74 грн штрафу, 49 767,10 грн втрат від інфляції, 3876,88 грн 3% річних, відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.10.2022.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор