ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2022м. ХарківСправа № 922/5250/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Іванії К. В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом

Керівника Волочиської окружної прокуратури (31200, Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Слави, 8, код 02911102) в інтересах держави в особі Теофіпольської селищної ради (30602, Хмельницька область, Хмельницький район, вул. Небесної Сотні, 34, код 04405774)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС ГРУПП ЛТД» (вул. Зоологічна, буд. 4-А, офіс 139, м. Київ, 04119, код 38772399)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Західний офіс Державної аудиторської служби (79007, м. Львів, вул. Костюшка, 8, код 40479801)

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення надмірно сплачених коштів у розмірі 140.626,88 гривень

за участю учасників справи:

прокурора - Хряка О. О.

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

третьої особи - не з`явився,

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Теофіпольської селищної ради звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС ГРУПП ЛТД», в якому просив суд визнати недійсними додаткові угоди № 3/4 від 09.02.2021 року та № 4 від 08.04.2021 року до договору № 448/21 від 01.02.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС ГРУПП ЛТД» (відповідач по справі) та Теофіпольською селищною радою, а також стягнути з відповідача надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 140.626,88 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначає про те, що додатковими угодами до договору про постачання газу № 448/21 від 01.02.2021 року порушуються вимоги пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», якою передбачено, що збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків повинно відбуватись пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку. Додаткову угоду № 3/4 від 09.02.2021 року з цих підстав вважає такою, що підлягає визнанню недійсною на підставі приписів статей 202, 203, 215 ЦК України, а додаткову угоду № 4 від 08.04.2021 року також вважає такою, що підлягає визнанню недійсною як такої, що укладена після та на основі додаткової угоди № 3/4 від 09.02.2021 року, а коливання ціни, закладене нею, є непропорційним коливанню ціни газу на ринку.

Також вважає, що довідки Харківської торгово-промислової палати № 86/21 від 22.01.2021 року та № 268/21 від 04.02.2021 року не підтверджують коливання ціни на природний газ пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в період між укладенням договору та додаткової угоди № 3/4, оскільки вказані довідки містять лише інформацію щодо середньозваженої ціни на природний газ станом на конкретні дати (04.01.2021 року та 03.02.2021 року відповідно), довідка № 286/21 від 05.02.2021 року взагалі не може бути взята до уваги через відсутність в додатку до листа для укладення додаткової угоди та складеною календарною датою пізніше самого листа. При цьому будь-яка інформація про коливання ціни на природний газ на ринку в бік збільшення у вказаний період у довідках відсутня. Отже, довідки, які стали передумовою для укладення додаткових угод, прокурор вважає неналежними доказами для підтвердження підстав щодо укладення додаткових угод та такими, що не можуть бути підставами для зміни істотних умов укладеного сторонами договору.

Прокурор, мотивуючи поданий позов, посилається на аналіз інформації на сайті Товарної біржі «Українська енергетична біржа», відповідно до якого в період укладення основного договору до укладення додаткової угоди № 3/4 (з 01.02.2021 року по 09.02.2021 року) середньозважена ціна природного газу з ПДВ коливалась в бік зменшення на 0,1 %, середньозважена ціна природного газу з ПДВ (передоплата) ресурс лютого - на 0,3 %, середньозважена ціна природного газу з ПДВ (післяплата) - на 0,1 %. Коливання в бік зменшення середньозважених цін на природний газ на основі біржових котирувань ТОВ «УЕБ» між датою укладення основного договору (01.02.2021 року) та датою укладення додаткової угоди № 3/4 (09.02.2021 року) підтверджується також довідкою Хмельницької торгово-промислової палати від 06.09.2021 року, відповідно до якої відсоток коливання середньозваженої ціни з ПДВ (по всіх умовах оплати) ресурс лютого склав в бік зменшення на 0,1 %, середньозваженої ціни природного газу з ПДВ (передоплата) ресурс лютого - в бік зменшення на 0,3 %, середньозваженої ціни природного газу з ПДВ (післяплата) ресурс лютого - в бік зменшення на 0,1 %. Крім того, коливання середньозважених цін на природний газ в період між 09.02.2021 року (дата укладення додаткової угоди № 3/4) та 08.04.2021 року (дата укладення додаткової угоди № 4) відповідно до довідки Хмельницької торгово-промислової палати від 06.09.2021 року відбулось в бік зменшення та склало: з ПДВ (по всім умовам оплати) ресурс лютого - мінус 3,9 %, з ПДВ (передоплата) ресурс лютого - мінус 3,9 %, з ПДВ (післяоплата) ресурс лютого - мінус 3,1 %.

Також прокурор просить суд стягнути з відповідача на користь позивача надмірно сплачені кошти у розмірі 140.626,88 гривень, обґрунтовуючи таку вимогу статтею 670 ЦК України. Зазначає, що надмірно сплачені позивачем та отримані відповідачем і безпідставно збережені ним кошти на загальну суму 140.626,88 гривень є різницею між фактично сплаченою сумою коштів за договором в розмірі 1.873.591,66 гривень та сумою коштів, яка підлягала сплаті відповідно до умов договору в розмірі 1.732.964,78 гривень (виходячи із загального обсягу поставленого газу в розмірі 272.478,74 куб. м. та ціни, узгодженої сторонами в договорі).

09 лютого 2022 року (вх. № 3081) від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Мотивуючи заперечення зазначає, що вимога про документальне підтвердження коливання ціни товару із зазначенням діапазону коливання, про яке йдеться у листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 3302-06/34307-06 від 27.10.2016 року, не може прийматися до уваги, оскільки цей лист носить виключно рекомендаційний та інформаційний характер та не містить норм права. Вважає, що вимоги щодо документального підтвердження довідкою в розрізі порівняльних періодів змін ціни із зазначенням діапазону коливань закон не містить, відтак, вказане порушення не може бути застосоване до спірних правовідносин та не тягне за собою недійсність правочину.

Відносно довідок Харківської торгово-промислової палати, які передували укладенню сторонами додаткових угод, зазначає, що підставою для укладення додаткових угод на підвищення ціни на природний газ в розумінні Закону України «Про публічні закупівлі» є саме коливання ціни, а не довідки самі по собі на певну дату. Зазначає, що відсотковий діапазон коливання ціни сторонами договору було дотримано.

21 лютого 2022 року (вх. № 4094) від Керівника Волочиської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив, в якому доводи відповідача, наведені в у відзиві на позовну заяву прокурора, вважає необґрунтованими та на задоволенні заявлених вимог наполягає. Відносно нормативного закріплення обов`язкового документального підтвердження коливання ціни газу на ринку вказує, з посиланням на висновки Верховного суду по іншим господарським справам, що у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар, і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання), необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору.

21 лютого 2022 року (вх. № 4171) від третьої особи (Західного офісу Державної аудиторської служби) надійшли пояснення по суті заявлених позовних вимог прокурора. З зазначених пояснень вбачається, що за результатом аналізу питання дотримання замовником законодавства у сфері закупівель в частині внесення змін до істотних умов договору в частині збільшення ціни за одиницю товару без збільшення суми, а саме: за додатковою угодою № 3/4 ціна зросла на 8,27 % та зменшено річний обсяг постачання природного газу до 654,225966 тис. куб. м., за додатковою угодою № 4 ціна зросла на 9,76 % та зменшено річний обсяг постачання природного газу до 622,744054 тис. куб. м.

При цьому довідки Харківської торгово-промислової палати, на підставі яких укладено додаткову угоду № 3/4, не підтверджують коливання ціни на природний газ пропорційно збільшенню ціни такого товару в період між укладенням договору та додаткової угоди № 3/4. Оскільки довідки не містять у своєму змісті інформацію про підтвердження факту коливання ціни на природний газ пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в період між укладенням договору та додаткової угоди № 3/4, вони є неналежним документом для підтвердження наявності підстав щодо укладення додаткової угоди та не є підставою для зміни істотних умов договору. Зазначене, як вказує третя особа по справі, свідчить про порушення замовником вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» в частині збільшення ціни товару за одиницю товару без документального підтвердження коливання ціни товару.

Призначені по справі судові засідання неодноразово відкладались, в тому числі через введення на території України воєнного стану, постійними обстрілами міста Харкова ворожими військами та веденням активних бойових дій на території Харківської області, про що свідчить хід розгляду справи, належним чином процесуально відображений в матеріалах судової справи. При цьому учасники справи були повідомлені належним чином про час та місце розгляду спору по даній справі та їм створено належні умови для реалізації їх процесуальних прав та обов`язків, покладених на них Господарським процесуальним кодексом України. Протокольною ухвалою господарського суду від 05 серпня 2022 року призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 07 вересня 2022 року, в якому суд перейшов до розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали судової справи та наявні у ній документальні докази, надані сторонами в ході розгляду справи господарським судом, вислухавши думку учасників судового процесу на підтвердження власних вимог та заперечень, судом встановлено наступне.

10.12.2020 року Теофіпольською селищною радою (замовником) на веб-порталі Уповноваженого органу опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів за UA-2020-12-10-015820-с про закупівлю товару за кодом ДК 021:2015:09120000-6 - «Газове паливо» у кількості 950.000 куб. м.

За результатами проведення тендеру 01.02.2021 року між Теофіпольською селищною радою (споживач) та ТОВ «СЕРВІС ГРУПП ЛТД» (постачальник) укладено договір на постачання природного газу № 448/21.

Відповідно до умов укладеного сторонами договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2021 році узгоджені обсяги товару «кодом ДК 021:2015:09120000-6 - «Газове паливо (природний газ)», а споживач зобов`язується прийняти узгоджений обсяг природного газу та оплатити його вартість у розмірах, строку та порядку, що визначені договором (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 3.1 вищевказаного договору сума договору становить 6.042.000,00 гривень, в тому числі ПДВ 20 %, до сплати за 1.000 куб. м. природного газу - 6.360,00 гривень, в тому числі ПДВ 20 %, що складає 1.060,00 гривень, джерело фінансування - кошти місцевого бюджету.

Пунктом 1.2 договору визначено, що річний обсяг відбору/споживання газу - до 950.000 куб. м.

02.02.2021 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до вказаного вище договору, пунктом 7 якої сторони погодили, що сума кошторисних призначень на момент підписання договору становить 4.505.000,00 гривень, в тому числі ПДВ 750.833,33 гривень, додатковими угодами № 2 від 02.02.2021 року та № 3 від 03.02.2021 року змінено реквізити сторін.

09.02.2021 року сторонами в електронній системі публічних закупівель «Прозорро» укладено додаткову угоду № 3/4, якою внесено зміни до умов договору та збільшено ціну за 1.000 куб. м. природного газу з 6.360,00 гривень до 6.886,00 гривень, тобто на 8,27 %. Також сторонами зменшено кількість предмету закупівлі, а саме річний обсяг відбору, споживання газу зменшено до 654.225,966 куб. м.

При цьому ТОВ «СЕРВІС ГРУПП ЛТД» ініціювало внесення змін та укладення вказаної вище додаткової угоди (лист від 04.02.2021 року за вих. № 1251) в зв`язку із різким підвищенням цін на ринку природного газу у лютому місяці в порівнянні із січнем. Підставою для укладення додаткової угоди стали надані постачальником довідки Харківської торгово-промислової палати № 86/1 від 22.01.2021 року та № 286/21 від 04.02.2021 року.

08.04.2021 року сторонами укладено додаткову угоду № 4 до вказаного вище договору, відповідно до якої внесено зміни в умови договору в частині ціни за 1.000 куб. м. природного газу - збільшено ціну з 6.886,00 гривень до 7.558,00 гривень, тобто на 9,76 %. Також сторонами зменшено кількість предмету закупівлі, а саме річний обсяг відбору, споживання газу зменшено до 622.744,054 куб. м.

При цьому ТОВ «СЕРВІС ГРУПП ЛТД» ініціювало внесення змін та укладення вказаної вище додаткової угоди (лист від 01.04.2021 року за вих. № 1947) в зв`язку із різким підвищенням цін на ринку природного газу у квітні місяці в порівнянні із березнем. Підставою для укладення додаткової угоди стала надана постачальником довідка Харківської торгово-промислової палати № 759/21 від 25.03.2021 року.

22.07.2021 року сторонами укладено додаткову угоду № 5 до вказаного вище договору, відповідно до якої сторони дійшли взаємної згоди розірвати договір № 448/21 від 01.02.2021 року

Актом звірки взаєморозрахунків від 15.07.2021 року за результатами звірки взаєморозрахунків встановлено, що Теофіпольська селищна рада оплатила ТОВ «СЕРВІС ГРУПП ЛТД» за поставлений газ 1.873.591,66 гривень.

20.07.2021 року (вих. № 51-2000вих-21) Керівником Волочиської окружної прокуратури направлено лист Теофіпольській селищній раді про витребування інформації та документів щодо виконання зобов`язань та розрахунки за договором № 448/21 від 01.02.2021 року в зв`язку із отриманням висновків Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області № 427 від 02.07.2021 року.

Листом від 22.07.2021 року (вих. № 1373/02-40 Теофіпольська селищна рада повідомила Волочиську окружну прокуратуру про те, що зміна ціни за договором № 448/21 від 01.02.2021 року відбулась з наданням документального підтвердження росту ціни у формі довідок Харківської торгово-промислової палати, а сам договір додатковою угодою № 5 від 22.07.2022 року розірвано за згодою сторін, що свідчить про припинення зобов`язань за договором та усунення порушень законодавства у сфері публічних закупівель.

26.08.2021 року (вих. № 51-2523вих-21) Керівником Волочиської окружної прокуратури направлено лист Управлінню Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, в якому поставлено питання про інформування прокурора щодо самостійного подання Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області позову до ТОВ «СЕРВІС ГРУПП ЛТД» про визнання недійсним додаткових угод та стягнення з постачальника безпідставно отриманих коштів на користь Теофіпольської селищної ради в зв`язку із безпідставним внесенням змін до істотних умов договору № 448/21 від 01.02.2021 року.

23.09.2021 року (вих. № 132217-17/3386-2021) Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області повідомило Волочиську окружну прокуратуру про те, що висновком про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2020-12-10-015820-с від 19.07.2021 року № 172, який оприлюднено у встановленому законом порядку, встановлено, що замовником в порушення вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» безпідставно внесено зміни до істотних умов договору в частині збільшення ціни за одиницю товару шляхом укладення додаткової угоди № 3/4 без документального підтвердження коливання ціни товару. При цьому Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області зазначило, що сторонами укладено додаткову угоду № 5 до вказаного договору про розірвання договору, що свідчить про усунення порушень законодавства у сфері публічних закупівель.

25.10.2021 року (вих. № 51-3416вих-21) Керівником Волочиської окружної прокуратури направлено повідомлення Теофіпольській селищній раді про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді, а 07.12.2021 року (вих. № 51-4046вих-21) повідомлено також, що позов буде поданий до господарського суду Харківської області за місцезнаходженням ТОВ «СЕРВІС ГРУПП ЛТД» на підставі статті 670 ЦК України.

Надаючи юридичну кваліфікацію зазначеним вище обставинам з урахуванням норм чинного законодавства суд виходить з наступного.

Частиною 3 статті 4 ГПК України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно із частинами 3, 5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Частиною 4 статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави; 2) необхідність їх захисту; 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає; 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Системне тлумачення положень статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо відсутній орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №923/35/19, від 23.07.2020 у справі №925/383/18, від 30.07.2020 у справі №904/5598/18).

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор визначив органом, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах, Теофіпольську селищну раду.

Так, місцеве самоврядування є способом реалізації народом належної йому влади, яка діє на принципах (засадах) державної підтримки та гарантування державою місцевого самоврядування (стаття 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

У преамбулі Закону України «Про публічні закупівлі» зазначено, що цей закон встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальної громади та об`єднаних територіальних громад.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, зокрема, що до повноважень міської ради належить питання стосовно розгляду прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, затвердження звіту про виконання бюджету.

Згідно зі статтею 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком (стаття 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі», в свою чергу, унеможливлює раціональне та ефективне використання бюджетних коштів і здатне спричинити істотної шкоди не тільки інтересам територіальної громади, але й інтересам держави. Держава намагається створити умови для ефективного використання бюджетних коштів при закупівлі товарів, робіт та послуг, створюючи відповідні механізми при проведенні закупівель, які закладені у законі. Дотримуватися цих правил повинні всі учасники процедур закупівель.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 2 Закону України «Про публічні закупівлі» замовниками, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, є юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів.

Відповідно, правомірне та раціональне використання бюджетних коштів беззаперечно становить інтерес територіальної громади. Рада як орган місцевого самоврядування наділена повноваженнями розпоряджатися комунальною власністю, в тому числі коштами від імені територіальної громади в межах закону та в інтересах такої громади, і також є компетентним органом, уповноваженим здійснювати такий захист у спірних правовідносинах (позиція Верховного Суду щодо правомірності подання прокурором позову в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, відображена в постановах Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 926/1392/20, від 05.08.2021 у справі № 911/1236/20, від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18).

Порушення інтересів держави обґрунтовано укладенням між позивачем та відповідачем оспорюваних додаткових угод всупереч вимогам чинного законодавства і інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару і зменшення обсягу поставки, що планувалась при укладенні договору.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Судом враховується, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18, сам факт незвернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади с. Городище та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 924/187/18, лише звернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з відповідним позовом можна вважати належним здійсненням захисту інтересів держави.

Як свідчать матеріали справи, листом від 22.07.2021 року (вих. № 1373/02-40 Теофіпольська селищна рада повідомила Волочиську окружну прокуратуру про те, що зміна ціни за договором № 448/21 від 01.02.2021 року відбулась з наданням документального підтвердження росту ціни у формі довідок Харківської торгово-промислової палати, а сам договір додатковою угодою № 5 від 22.07.2022 року розірвано за згодою сторін, що свідчить про припинення зобов`язань за договором та усунення порушень законодавства у сфері публічних закупівель.

В подальшому, 25.10.2021 року (вих. № 51-3416вих-21), керівником Волочиської окружної прокуратури направлено повідомлення Теофіпольській селищній раді про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді, а 07.12.2021 року (вих. № 51-4046вих-21) повідомлено також, що позов буде поданий до господарського суду Харківської області за місцезнаходженням ТОВ «СЕРВІС ГРУПП ЛТД» на підставі статті 670 ЦК України.

Також слід зазначити, що 26.08.2021 року (вих. № 51-2523вих-21) Керівником Волочиської окружної прокуратури направлено лист Управлінню Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, в якому поставлено питання про інформування прокурора щодо самостійного подання Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області позову до ТОВ «СЕРВІС ГРУПП ЛТД» про визнання недійсним додаткових угод та стягнення з постачальника безпідставно отриманих коштів на користь Теофіпольської селищної ради в зв`язку із безпідставним внесенням змін до істотних умов договору № 448/21 від 01.02.2021 року.

23.09.2021 року (вих. № 132217-17/3386-2021) Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області повідомило Волочиську окружну прокуратуру про те, що висновком про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2020-12-10-015820-с від 19.07.2021 року № 172, який оприлюднено у встановленому законом порядку, встановлено, що замовником в порушення вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» безпідставно внесено зміни до істотних умов договору в частині збільшення ціни за одиницю товару шляхом укладення додаткової угоди № 3/4 без документального підтвердження коливання ціни товару. При цьому Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області зазначило, що сторонами укладено додаткову угоду № 5 до вказаного договору про розірвання договору, що свідчить про усунення порушень законодавства у сфері публічних закупівель.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю серед іншого є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів і майна у бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

За змістом пунктів 1, 7, 8, 10 частини 1 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів тощо.

Згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, Державна аудиторська служба є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до підпунктів 3, 9 пункту 4 вказаного Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту; перевірки закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель, вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Державна аудиторська служба України, як орган, який здійснює фінансовий контроль, при моніторингу публічних закупівель має право при виявлені випадків недотримання законодавства про державні закупівлі та не виконанні підконтрольною установою вимог до усунення відповідних порушень, звернутися до суду в інтересах держави.

Держаудитслужба є компетентним органом, з повним обсягом цивільної дієздатності та має повноваження звертатися до суду для захисту порушених інтересів держави у сфері публічних закупівель, а тому прокурор за наявності підстав представництва інтересів держави, може здійснювати таке представництво в особі цього компетентного органу.

Таким чином, на виконання вимог частин 3-5 статті 53 ГПК України і частин 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор при зверненні з позовом до суду обґрунтував неналежне здійснення захисту інтересів держави позивачем, який з моменту обізнаності про порушення законодавства самостійно не вжив заходів, спрямованих на захист інтересів держави, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом, як і не вжив заходів орган державного фінансового контролю.

Тобто підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача (та третьої особи) щодо захисту порушених інтересів держави.

Враховуючи наведене, прокурор навів достатні підстави для звернення з позовом до суду в інтересах держави та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Теофіпольську селищну раду.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, статті 20 ГК України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. Частина 2 статті 20 ГК України серед способів захисту визначає визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

За приписами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

При цьому якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому суд виходить з того, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 638 ЦК України та статті 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Одночасно, правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України «Про публічні закупівлі».

Метою вказаного закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

В статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами 1 - 3 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини 4 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Виходячи з наведених положень законодавства та обставин справи, станом на момент підписання договору про закупівлю сторонами погоджені всі істотні умови - предмет, кількість, ціна та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог частини 3 статті 180 Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

Положеннями частини 1 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частин 2, 3 статті 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, установлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після виконання не допускається.

Предметом позову є, зокрема визнання недійсними додаткових угод № 3/4 від 09.02.2021 року до договору № 448/21 від 01.02.2021 року та визнання недійсною додаткової угоди № 4 від 08.04.2021 року до договору № 448/21 від 01.02.2021 року на підставі статей 203, 215 ЦК України як таких, що укладені з порушенням пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

За положеннями пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

В абзаці 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, Закон України «Про публічні закупівлі» встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, за пунктом 2 частини 5 наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі 924/674/21).

При цьому метою закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Так, статтею 652 ЦК передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 висловив правову позицію, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону «Про публічні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку.

Водночас, внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища як коливання ціни на ринку.

Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди.

При цьому існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинні бути доведені належними та допустимими доказами та такі коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Суд зазначає, що чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

Так, у підтвердження підстав укладення оспорених додаткових угод та коливання ціни товару на ринку відповідачем надано позивачу цінову довідки Харківської торгово-промислової палати, які містять інформацію щодо середньозваженої ціни на природний газ станом на конкретні дати. Також матеріали справи містять аналіз інформації на сайті Товарної біржі «Українська енергетична біржа», відповідно до якого в період укладення основного договору до укладення додаткових угод середньозважена ціна природного газу з ПДВ коливалась в бік зменшення.

Разом з тим, судом враховується, що у документах, які видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18).

Висновки ТПП можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку, але вказані довідки не відповідають вищезазначеним вимогам та не містять інформацію щодо ринкової вартості природного газу станом на попередні календарні дати, у тому числі на дату подання цінової пропозиції, дату укладення договору, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни з моменту укладення договору до дати укладення оспорюваних додаткових угод.

Доводи відповідача про те, що вимоги щодо документального підтвердження довідкою в розрізі порівняльних періодів змін ціни із зазначенням діапазону коливань закон не містить, не спростовують необхідності доведення визначеної пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» підстави для збільшення ціни за одиницю товару, а саме: коливання ціни такого товару на ринку.

Одночасно постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (правова позиція викладена Верховним Судому складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19).

При цьому судом враховується, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

З іншого боку, будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2021 у справі № 927/550/20).

Так, позивач, який мав беззаперечне право на отримання природного газу за ціною, визначеною в укладеному між сторонами договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо збільшення ціни товару підписав оспорені додаткові угоди, внаслідок чого ціна за одиницю товару збільшилась, а обсяг поставки, що передбачався за договором, фактично, зменшився.

При цьому судом звертається увага на те, що сторони не могли не розуміти особливості функціонування ринку природного газу; враховуючи діяльність відповідача, на момент підписання основного договору відповідач знав (не міг не знати) про ціни, які склалися на ринку на природний газ, постачання якого він мав намір здійснювати, та гарантував його поставку замовнику за цінами відповідно до договору.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за принципом 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України «Про публічні закупівлі».

Отже, сторонами не підтверджено правомірності дій щодо зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання та до виконання сторонами в повному обсязі. За таких обставин зміна ціни згідно з оспорюваними додатковими угодами є безпідставною, суперечить принципам максимальної економії та ефективності, встановлених статтею 5 Закону України «Про публічні закупівлі», з огляду на що суд доходить висновку про наявність підстав для визнання оспорених додаткових угод недійсними відповідно до статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Крім того, розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову. Аналогічна правова позиція Верховного суду викладена у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17.

Також прокурором заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача надмірно сплачених коштів в сумі 140.626,88 гривень.

При розгляді цієї позовної вимоги судом враховується, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним кодексом України і Господарським кодексом України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Зокрема, положеннями статті 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Згідно з частиною 1 статті 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Отже, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений позивачу, врегульований нормами глави 54 ЦК України «Купівля-продаж». Правова позиція щодо застосування наведених правових норм у аналогічних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19.

З матеріалів справи вбачається, що актом звірки взаєморозрахунків від 15.07.2021 року за результатами звірки взаєморозрахунків встановлено, що Теофіпольська селищна рада оплатила ТОВ «СЕРВІС ГРУПП ЛТД» за поставлений газ 1.873.591,66 гривень.

Згідно з приписами частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

З висновку суду про недійсність додаткових угод та вищенаведених положень законодавства випливає, що зобов`язання сторін регулювалися умовами основного договору.

Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, надмірно сплачені позивачем та отримані відповідачем і безпідставно збережені ним кошти на загальну суму 140.626,88 гривень є різницею між фактично сплаченою сумою коштів за договором в розмірі 1.873.591,66 гривень та сумою коштів, яка підлягала сплаті відповідно до умов договору в розмірі 1.732.964,78 гривень (виходячи із загального обсягу поставленого газу в розмірі 272.478,74 куб. м. та ціни, узгодженої сторонами в договорі).

Доказів повернення вказаних коштів матеріали справи не містять.

Виходячи із зазначеного, кошти у сумі 140.626,88 гривень заявлені прокурором до стягнення підлягають стягненню з відповідача на підставі частини 1 статті 670 ЦК України.

Згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (стаття 86 ГПК України).

За приписами статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги наведені положення законодавства, встановлені судом обставини, зміст доводів учасників процесу та наявних доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора є обґрунтовані, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи, що спір по справі виник саме з вини відповідача та на підставі статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 73, 74, 77, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсною додаткову угоду № 3/4 від 09.02.2021 року до договору на постачання природного газу № 448/21 від 01.02.2021 року, укладеного між Теофіпольською селищною радою (30602, Хмельницька область, Хмельницький район, вул. Небесної Сотні, 34, код 04405774) та ТОВ «СЕРВІС ГРУПП ЛТД» (вул. Зоологічна, буд. 4-А, офіс 139, м. Київ, 04119, код 38772399).

Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 08.04.2021 року до договору на постачання природного газу № 448/21 від 01.02.2021 року, укладеного між Теофіпольською селищною радою (30602, Хмельницька область, Хмельницький район, вул. Небесної Сотні, 34, код 04405774) та ТОВ «СЕРВІС ГРУПП ЛТД» (вул. Зоологічна, буд. 4-А, офіс 139, м. Київ, 04119, код 38772399).

Стягнути з ТОВ «СЕРВІС ГРУПП ЛТД» (вул. Зоологічна, буд. 4-А, офіс 139, м. Київ, 04119, код 38772399) на користь Теофіпольської селищної ради (30602, Хмельницька область, Хмельницький район, вул. Небесної Сотні, 34, код 04405774) надмірно сплачені кошти за договором на постачання природного газу № 448/21 від 01.02.2021 року в сумі 140.626,88 гривень.

Стягнути з ТОВ «СЕРВІС ГРУПП ЛТД» (вул. Зоологічна, буд. 4-А, офіс 139, м. Київ, 04119, код 38772399) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, Хмельницька область, місто Хмельницький, провулок Військоматський, будинок 3, код 02911102) 6.810,00 гривень витрат по сплаті судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суду Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12 жовтня 2022 року.

Суддя Н.А. Новікова