ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2022 Справа № 914/1584/22

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Бондаренко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Демка Володимира Ярославовича, місто Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна», село Ставчани, Пустомитівський район, Львівська область

про стягнення 233 439,76 грн заборгованості.

За участю представників:

від позивача: Ковальська О.Б. - представник за довіреністю б/н від 14.07.2022;

від відповідача: не з`явився.

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Демка Володимира Ярославовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна» про стягнення 227 947,13 грн заборгованості, з яких 164 560,00 грн основний борг, 5 506,86 грн три проценти річних, 57 880,20 грн інфляційні втрати.

Ухвалою від 22.07.2022 суд залишив без руху позовну заяву Фізичної особи-підприємця Демка Володимира Ярославовича та надав позивачу строк для усунення недоліків. У зв`язку з усуненням допущених недоліків позовної заяви, Господарський суд Львівської області ухвалою від 01.08.2022 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначив розгляд справи по суті на 07.09.2022.

22.08.2022 до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 18.08.2022 (вх.№17483/22) в якому він просить суд проводити слухання справи у загальному провадженні з призначенням справи до судового розгляду, враховуючи заперечення відповідача проти нарахування та стягнення пені.

05.09.2022 представник позивача подав заяву про збільшення ціни позову б/н від 05.09.2022 (вх.№2830/22), в якій позивач користуючись правом передбаченим пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, просить збільшити розмір позовних вимог та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна» заборгованість в сумі 233 439,76 грн, з яких 164 560,07 грн основного боргу, 6 128,07 грн три проценти річних, 62 751,62 грн інфляційних втрат. До заяви представник позивача долучив докази її надіслання 05.09.2022 з додатками на адресу відповідача.

Ухвалою від 07.09.2022 суд постановив прийняти заяву Фізичної особи-підприємця Демка Володимира Ярославовича про збільшення позовних вимог до розгляду та здійснювати розгляд справи з врахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог. Вказаною ухвалою суд постановив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та відклав судове засідання для розгляду справи по суті на 28.09.2022.

Протокольною ухвалою від 28.09.2022 суд відклав судове засіданнядля розгляду по суті на 05.10.2022 на 14:00 год., відсутньому в судовому засіданні відповідачу, суд в порядку статті 121 Господарського процесуального кодексу України, надіслав ухвалу-повідомлення про дату та час наступного судового засідання. Явка сторін не визнавалась судом обов`язковою.

Представник позивача в судове засідання 05.10.2022 для розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги підтримав, просив позов, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, задовольнити повністю.

Відповідач явки уповноваженого представника в судове засідання 05.10.2022 для розгляду справи по суті не забезпечив. Заяви, клопотання від відповідача станом на дату та час проведення судового засідання до суду не надходили. Явка представника відповідача в судове засідання 05.10.2022 не визнавалась судом обов`язковою.

Протокольна ухвала суду від 28.09.2022 про відкладення судового засідання для розгляду справи по суті на 05.10.2022 о 14:00 год., надсилалась відповідачу на дві адреси, а саме:

- юридичну адресу, вказану позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, а саме: 81118, Львівська область, Пустомитівський район, село Ставчани, вулиця Шевченка, будинок 9а.

- поштову адресу, вказану позовній заяві, а саме: 79040, місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 357.

Як вбачається з інформації, що знаходиться на веб-сайті акціонерного товариства «Укрпошта» поштове відправлення прийнято 28.09.2022 року за номером 891 та 29.09.2022 вручене особисто адресату/відповідачу за юридичною адресою.

Як вбачається з інформації, що знаходиться на веб-сайті акціонерного товариства «Укрпошта» поштове відправлення прийнято 28.09.2022 року за номером 905 та 30.09.2022 вручене за довіреністю адресату/відповідачу за поштовою адресою.

Крім того, протокольна ухвала суду від 28.09.2022 про відкладення судового засідання для розгляду справи по суті на 05.10.2022 о 14:00 год., надсилалась відповідачу на його електронну адресу, вказану у відзиві на позовну заяву, в саме: .

Отже відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до частини 1, частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про дату судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, а також враховуючи, що явка представника відповідача в засідання обов`язковою не визнавалась, суд не вважає відсутність представника відповідача у даному судовому засіданні перешкодою для вирішення спору по суті.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

У судовому засіданні 05.10.2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору та правова позиція сторін.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між сторонами 02.01.2019 укладено договір поставки №101-КП, на виконання умов якого позивач поставив відповідачу товар. Однак, відповідач порушив свої зобов`язання, оплату здійснював несвоєчасно та не в повному розмірі, внаслідок чого згідно розрахунків позивача станом на момент подання позовної заяви у відповідача існує заборгованість в сумі 164 560,07 грн по оплаті основного боргу. У зв`язку з порушенням строків оплати позивач нарахував відповідачу три проценти річних в сумі 5 506,86 грн, інфляційні втрати в сумі 57 880,20 грн. Таким чином, станом на момент подання позовної заяви до суду позивач просив стягнути з відповідача 227 947,13 грн заборгованості, з яких 164 560,00 грн основний борг, 5 506,86 грн три проценти річних, 57 880,20 грн інфляційні втрати.

Згідно поданої в порядку передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача 233 439,76 грн заборгованості, з яких 164 560,07 грн основного боргу, 6 128,07 грн три проценти річних, 62 751,62 грн інфляційних втрат.

Позиція відповідача.

Відповідач заперечив проти позовних вимог в частині нарахування інфляційних втрат в сумі 57 880,20 грн та трьох процентів річних в сумі 5 506,86 грн, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (вх.№17479/22 від 22.08.2022).

На думку відповідача, оскільки заборгованість, що виникла у відповідача під час дії воєнного стану, у вказаний період штрафні санкції не застосовуються.

Зокрема зазначив про те, що не заперечує проти суми основного боргу у розмірі 164 560.07 грн, та пропонує оплатити дану суму трьома платежами, а саме до 20 вересня 50 000,00 грн, до 20 жовтня 50 000,00 грн та до 20 листопада 164 560,07 грн.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 5 506,86 грн трьох процентів річних та 57 880,20 грн інфляційних втрат.

Крім того, відповідач заперечив проти позовних вимог, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, в частині нарахування інфляційних втрат в сумі 62 751,62 грн та трьох процентів річних в сумі 6 128,07 грн, з підстав, зазначених у відзиві на заяву про збільшення позовних вимог (вх.№19055/22 від 14.09.2022).

На думку відповідача, оскільки заборгованість, що виникла у відповідача під час дії воєнного стану, у вказаний період штрафні санкції не застосовуються.

Зокрема зазначив про те, що не заперечує проти суми основного боргу у розмірі 164 560.07 грн, та пропонує оплатити дану суму трьома платежами, а саме до 30 вересня 50 000,00 грн, до 20 жовтня 50 000,00 грн та до 20 листопада 164 560,07 грн.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 6 128,07 грн трьох процентів річних та 62 751,62 грн інфляційних втрат.

Обставини встановлені судом.

02.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна» (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - покупець) та фізичною особою-підприємцем Демко Володимиром Ярославовичем (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - постачальник) було укладено договір поставки №101-КП (надалі - договір).

Відповідно до п. 2.1. договору товар поставляється постачальником окремими партіями відповідно до замовлень на поставку. Постачальник зобов`язується приймати від покупця замовлення на поставку товару та здійснювати поставку товару за адресами, в кількості і на дату, зазначені в замовленні, своїми транспортними засобами і за свій рахунок. У разі підписання сторонами додатка №7 «Графік поставок», терміни поставки визначаються відповідно до підписаного додатку №7.

Згідно п. 2.8. договору зобов`язання по поставні вважаються виконаними з моменту передачі товару і повного пакету належним чином оформлених товаросупровідних документів покупцеві згідно з умовами цього договору та чинного законодавства України. Замовлення вважається виконаним, а постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання щодо поставки, якщо він здійснив поставку товарів: в узгоджений із покупцем день і час; в асортименті і кількості, згідно замовленню; за цінами, затвердженими сторонами в специфікації; з повним пакетом супровідної документації; в повній відповідності з чинним законодавством України і умовами даного договору.

Відповідно до п. 6.1. договору ціна на товар визначається на підставі узгодженої сторонами специфікації та може бути змінена виключно за попереднім погодженням з покупцем не більше, ніж один раз на місяць і не більше, ніж на 5% під поточної ціни. Постачальник зобов`язаний скерувати покупцю пропозицію про зміну ціни за 21 календарний день до моменту зміни. Нова ціна починає діяти з дати, зазначеної в специфікації У разі збільшення закупівельної ціни покупець мас право відмовитися віл подальших закупівель товару.

Згідно п. 6.5. договору оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 24 (двадцять чотири) календарних днів з дня поставки товару. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Відповідно до п. 6.8. договору сторони проводять звірку розрахунків по здійснених поставках товару, для чого покупець готує проект Акта звірки і направляє його постачальнику. У разі ненадходження від постачальника узгодженого Акта звірки протягом 10 календарних днів з дати направлення або мотивованих заперечень в той же термін, Акт звірки вважається узгодженим постачальником, а суми розрахунків - підтвердженими. Постачальник зобов`язаний щомісяця проводити звірку по товару і щоквартально по штрафам. Акти звірки по товару і штрафах передаються по електронній пошті або за допомогою системи EDI.У разі безпідставної відмови, в тому числі у вигляді мовчазної бездіяльності постачальника від підписання Акта протягом 10-ти календарних днів з моменту надання документів, спрямовані покупцем на адресу постачальника Акти вважаються підписаними з обох сторін.

Згідно п. 11.1. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і ліс до « 31 грудня» 2019. У разі, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його розірвання, договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.

Відповідно до п. 11.3. договору будь-які зміни умов нього договору оформляються шляхом додаткових угод і додатків до цього договору і набувають юридичну силу з моменту їх підписання уповноваженими представниками сторін.

02.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна» та фізичною особою-підприємцем Демко Володимиром Ярославовичем було укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки №101-КП (надалі - додаткова угода №1), в якій сторони прийняли рішення доповнити договір п. 8.12 та викласти п.3.1., п.3.1.1, п.3.1.2., п.6.5., п.6.8., п. 8.1., п. 8.2. договору в наступній редакції, зокрема:

- « 6.5. Оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня поставки товару. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Оплата товару, що поставляється в нову торгову точку покупця, здійснюється шляхом перерахування грошових коштівна поточний рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня першої поставки товару в нову точку або РЦ»;

- « 6.8. Сторони проводять звірку розрахунків по здійснених поставках товару, для чого покупець готує проект Акта звірки і направляє його постачальнику. У разі ненадходження від постачальника узгодженого Акта звірки протягом 10 календарних днів з дати направлення або мотивованих заперечень в той же термін, Акт звірки вважається узгодженим постачальником, а суми розрахунків - підтвердженими. Постачальник зобов`язаний щомісяця проводити звірку по товару і щоквартально по штрафам. Акти звірки по товару і штрафах передаються по електронній пошті, вказаній в додатку №4/1 до договору або за допомогою системи EDI.У разі безпідставної відмови, в тому числі у вигляді мовчазної бездіяльності постачальника від підписання Акта протягом 10-ти календарних днів з моменту надання документів, спрямовані покупцем на адресу постачальника Акти вважаються підписаними з обох сторін».

01.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна» та фізичною особою-підприємцем Демко Володимиром Ярославовичем було укладено додаткову угоду № 2 до договору поставки №101-КП (надалі - додаткова угода №2), в якій сторони прийняли рішення викласти п. 6.5., п. 6.9. договору в наступній редакції, зокрема:

- « 6.5. Оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 35 (тридцять п`ять) календарних днів з дня поставки товару. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Оплата товару, що поставляється в нову торгову точку покупця, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня першої поставки товару в нову точку або РЦ».

У період із жовтня 2021 по січень 2022 ФОП Демко В.Я. поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна», згідно договору поставки №101-КП від 02.01.2019, товар згідно наявних в матеріалах справи видаткових накладних.

Товар (продукцію) прийнято без жодних зауважень щодо кількості та якості.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання, оплату здійснював несвоєчасно та не в повному розмірі.

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №101-КП від 02.01.2019, позивач звернувся до відповідача з претензію б/н від 09.02.2022, з вимогою в термін 7 календарних днів з моменту отримання даної претензії сплатити на користь позивача суму боргу в розмірі 564 560,07 грн.

В матеріалах справи наявний гарантійний лист відповідача б/н від 14.02.2022 в якому останній визнав заборгованість у сумі 522 491,88 грн та гарантував оплату даної суми згідно графіку: березень 2022 - 150 000,00 грн; квітень 2022 - 150 000,00 грн; травень 2022- 150 000,00 грн; червень 2022 - 72 491,88 грн. У вказаному листі відповідач пропонував в межах суми 42 068,19 грн провести взаємозалік зустрічних вимог.

Відповідач взятих на себе зобов`язань з оплати за поставлений товар за договором поставки №101-КП від 02.01.2019 згідно видаткових накладних, повністю не виконав, внаслідок чого, станом на момент подання позовної заяви у відповідача утворилась заборгованість зі сплати основного боргу на загальну суму 164 560,07 грн.

30.06.2022 між сторонами підписано та скріплено печатками акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.10.2021 по 30.06.2022, згідно якого станом на 30.06.2022 заборгованість відповідача на користь позивача складає 164 560,07 грн.

У зв`язку з порушенням строків оплати вартості поставленого товару, позивач, згідно заяви про збільшення позовних вимог, нарахував відповідачу 6 128,07 грн три проценти річних, 62 751,62 грн інфляційних втрат.

Таким чином, згідно заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача 233 439,76 грн заборгованості, з яких 164 560,07 грн основного боргу, 6 128,07 грн три проценти річних, 62 751,62 грн інфляційних втрат.

Висновки суду.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки №101-КП від 02.01.2019.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт поставки позивачем товару підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними за період з жовтня 2021 по січень 2022, які підписані та скріплені печатками сторін у справі.

Товар (продукцію) прийнято без жодних зауважень щодо кількості та якості.

Відповідач порушив свої зобов`язання, оплату за поставлений йому товар (продукцію) по договору в повному обсязі не провів.

30.06.2022 між сторонами підписано та скріплено печатками акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.10.2021 по 30.06.2022, згідно якого станом на 30.06.2022 заборгованість відповідача на користь позивача складає 164 560,07 грн.

Станом на дату прийняття рішення (05.10.2022) відповідач доказів сплати основного боргу в сумі 164 560,07 грн не надав.

Отже як станом на дату подання позовної заяви так і станом на дату прийняття судом рішення у відповідача існує борг за поставлений товар по договору поставки №101-КП від 02.01.2019 на загальну суму 164 560,07 грн.

Відповідач не заперечив проти суми основного боргу у розмірі 164 560.07 грн.

У відповідності із статтею193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 164 560,07 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо нарахованих позивачем трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до 6.5. договору (з врахуванням змін внесеними додатковою угодою №2) сторони погодили, що оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 35 (тридцять п`ять) календарних днів з дня поставки товару.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку позовних вимог долученого до заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач просить стягнути три проценти річних на загальну суму 6 128,07 грн, інфляційні втрати на загальну суму 62 751,62 грн.

Суд перевірив розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, та встановив, що позивач при їх розрахунку неправильно визначав періоди нарахування.

Враховуючи, що день фактичної оплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування 3% річних та інфляційних втрат, суд провів свій розрахунок.

За розрахунками суду з відповідача підлягає стягненню 5 740,16 грн 3% річних.

Оскільки за розрахунками суду сума інфляційних втрат є більшою, а суд не має права вийти за межі позовних вимог, отже до стягнення підлягають інфляційні втрати в сумі визначеній позивачем, а саме 62 751,62 грн.

Щодо покликань відповідача на неможливість застосування штрафних санкцій у зв`язку з виникнення заборгованості під час дії воєнного стану, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислові палати створюються з метою сприяння розвиткові народного господарства та національної економіки, її інтеграції у світову господарську систему, формуванню сучасних промислової, фінансової і торговельної інфраструктур, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності, всебічному розвиткові усіх видів підприємництва, не заборонених законодавством України, науково-технічних і торговельних зв`язків між українськими підприємцями та підприємцями зарубіжних країн.

Приписами ч.1 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Згідно ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Листом-роз`ясненням Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р. №2024/02.0-7.1 ТПП України на підставі ст.ст.14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997р. №671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15 липня 2014 року № 40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЗУ "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).

Таким чином, порівнюючи офіційний лист ТПП України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, господарський суд дійшов наступного висновку.

У законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а на сайті ТПП України 28.02.2022 розміщено загальний офіційний лист.

У загальному офіційному листі ТПП України від 28 лютого 2022 року зазначено, що його видано на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та Статуту ТПП України.

Проте, в ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" нічого не повідомлено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус, а статут ТПП України у вільному доступі відсутній.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28 лютого 2022 року не містить (та і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28 лютого 2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Таким чином, використання загального офіційного листа ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинен супроводжуватися принаймні і іншими докази на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

Крім цього, господарський суд бере до уваги, що відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин або ж обставин непереборної сили відповідно до регламенту, проте цього не зробив, а причин неможливості звернутися суду не повідомив.

Як вбачається з листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 форс-мажорною обставиною в Україні визнано військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення 24 лютого 2022 року воєнного стану в нашій державі. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року і до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Таким чином, в силу приписів ч. 1 ст. 617 ЦК, ч. 2 ст. 218 ГК та ст. 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

28 лютого 2022 р. ТПП України видала лист-підтвердження про настання форс-мажорних обставин, утім, такий лист не може слугувати абсолютним доказом неможливості виконати зобов`язання для всіх без виключення суб`єктів господарювання. І навіть в самому листі є застереження про те, обставини є надзвичайними та невідворотними за зобов`язаннями, виконання яких стало неможливим у встановлений термін, але аж ніяк не для всіх зобов`язань, як помилково вказує відповідач.

Тобто головним є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

Щоб засвідчити форс-мажорні обставини відповідачу необхідно звернутися до Торгово-промислової палати, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається, як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Утім відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності форс-мажору у спірних правовідносинах (відповідний сертифікат Торгово-промислової палати).

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022р. у справі №904/3886/21 та від 30.11.2021р. у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2018р. у справі №915/531/17, від 26.05.2020р. у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17.

Слід зазначити, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути виконання грошового зобов`язання.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні нарахування, які відповідач називає штрафними санкціями. Водночас, суд не погоджується із вказаним з огляду на наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, твердження відповідача про те, що виникнення заборгованості під час дії воєнного стану, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, є необгрунтованим.

При цьому згідно з частинами 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення позовних вимог частково . До задоволення підлягає 164 560,0 грн основного боргу, 5 740,16 грн три проценти річних, 62 751,62 грн інфляційних втрат.

Судові витрати.

У зв`язку з частковим задоволенням позову та керуючись пунктом 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна» (юридична адреса: 81118, Львівська область, Пустомитівський район, село Ставчани, вулиця Шевченка, будинок 9а; поштова адреса: 79040, місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 357; ідентифікаційний код юридичної особи 36808029) на користь фізичної особи-підприємця Демка Володимира Ярославовича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 164 560,07 грн основного боргу, 5 740,16 грн три проценти річних, 62 751,62 грн інфляційних втрат та 3 495,77 грн судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

У зв`язку з відсутністю електропостачання 10.10.2022,

повне рішення складено та підписано 11.10.2022

Суддя Сухович Ю.О.