РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.10.2022Справа № 910/6726/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олеум Газ» (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Мала Кільцева, буд. 4-А; ідентифікаційний код: 42151502)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, буд. 18-А; ідентифікаційний код: 34479856)

про стягнення 137765,53 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29.07.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Олеум Газ» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» про стягнення 137765,53 грн, з яких 78000,00 грн основного боргу, 22303,73 грн пені, 15600,00 грн штрафу, 3391,40 грн 3% річних та 18470,40 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 78000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 22303,73 грн пені, 15600,00 грн штрафу, 3391,40 грн 3% річних та 18470,40 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Олеум Газ» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 02.08.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 відкрито провадження у справі №910/6726/22, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

При цьому, про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/6726/22 відповідач повідомлявся належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, буд. 18-А), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, відповідно до якої ухвала суду була отримана відповідачем 19.08.2022 (за ідентифікатором пошуку 111).

За таких обставин, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/6726/22.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачем долучено до позовної заяви проект Договору поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019, в якому постачальником вказано Товариство з обмеженою відповідальністю «Олеум Газ», а покупцем - Товариство з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр».

Відповідно до п. 1.1 Договору поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019 постачальник передає у власність покупця скраплений газ марки СПБТ, ПБА, ПА, а покупець приймає і сплачує їх вартість. Кількість, асортимент, ціна, базис поставки та інші необхідні для поставки партії товару дані визначаються у заявках, що складаються покупцем в електронному вигляді та надсилаються на електронну адресу постачальника на умовах даного договору.

У п. 5.3 Договору поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019 вказано, що за результатами поставки та приймання-передачі товару сторони підписують видаткові або товарно-транспортні накладні.

У даному договорі, залежно від умов поставки товару, під датою поставки та виникнення права власності товару та ризики по його втраті (псуванні) переходять від постачальника до покупця з моменту підписання між сторонами видаткових або товарно-транспортних накладних (п. 5.8 Договору поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019).

Згідно з п. 6.2 Договору поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019 ціна та кількість товару за цим договором складається з загальної вартості і кількості товару, що поставляється за даним договором протягом терміну його дії.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 78000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 22303,73 грн пені, 15600,00 грн штрафу, 3391,40 грн 3% річних та 18470,40 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 Цивільного кодексу України).

За змістом статей 180, 181 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно, якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Позивач у позовній заяві пояснив, що проект Договору поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019 був надісланий відповідачу, однак відповідач не повернув позивачу підписаний примірник вказаного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу товар на суму 378420,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №92 від 31.01.2021, 04.09.2019 - товар на суму 71488,32 грн, що підтверджується видатковою накладною №349 від 04.09.2019, 04.09.2019 - товар на суму 57255,74 грн, що підтверджується видатковою накладною №348 від 04.09.2019, 04.09.2019 - товар на суму 68928,19 грн, що підтверджується видатковою накладною №347 від 04.09.2019, 04.09.2019 - товар на суму 68472,58 грн, що підтверджується видатковою накладною №346 від 04.09.2019, 04.09.2019 - товар на суму 34149,50 грн, що підтверджується видатковою накладною №345 від 04.09.2019, 04.09.2019 - товар на суму 56626,56 грн, що підтверджується видатковою накладною №344 від 04.09.2019, 04.09.2019 - товар на суму 56691,65 грн, що підтверджується видатковою накладною №343 від 04.09.2019, 31.08.2019 - товар на суму 33185,69 грн, що підтверджується видатковою накладною №334 від 31.08.2019, 31.08.2019 - товар на суму 41253,16 грн, що підтверджується видатковою накладною №335 від 31.08.2019, 31.08.2019 - товар на суму 87041,57 грн, що підтверджується видатковою накладною №333 від 31.08.2019, 30.08.2019 - товар на суму 38353,24 грн, що підтверджується видатковою накладною №332 від 30.08.2019, 30.08.2019 - товар на суму 31441,37 грн, що підтверджується видатковою накладною №331 від 30.08.2019, 30.08.2019 - товар на суму 27189,59 грн, що підтверджується видатковою накладною №330 від 30.08.2019, 30.08.2019 - товар на суму 81568,76 грн, що підтверджується видатковою накладною №329 від 30.08.2019.

Вказані видаткові накладні підписані відповідачем та скріплені відбиткою печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр».

При цьому, у вказаних накладних міститься посилання на реквізити Договору поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019.

Крім того, як вбачається з довідки, виданої Акціонерним товариством Комерційним банком «Привтбанк», при здійсненні часткових оплат відповідач у призначенні платежу посилався на Договір поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019.

За наведених обставин, зважаючи на те, що Договір поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019 фактично виконувався сторонами (як постачальником, так і покупцем), суд дійшов висновку про укладення вказаного договору.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст Договору поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Так, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві викладає зміст (предмет) і підставу позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача (відповідачів), стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки. Поряд із цим, підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача (відповідачів). Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача (відповідачів) на захист проти позову.

Позивач у позовній заяві пояснив, що він звертається з даним позовом до суду у зв`язку з тим, що відповідач не у повному обсязі оплатив товар, поставлений за видатковою накладною №92 від 31.01.2021 на суму 378420,00 грн.

Як встановлено судом, позивач поставив відповідачу товар на суму 378420,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №92 від 31.01.2021, яка підписана представниками сторін та скріплена відбитками печаток юридичних осіб позивача і відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 6.3 Договору поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019 покупець зобов`язується сплатити постачальнику повну вартість отриманого товару на підставі рахунку-фактури постачальника протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання товару на підставі товарно-транспортних накладних.

Таким чином, відповідач повинен був у повному обсязі розрахуватись за товар за видатковою накладною №92 від 31.01.2021 у строк до 05.02.2021.

Однак, відповідач не у повному обсязі оплатив товар, отриманий від позивача за вказаною видатковою накладною, сплативши грошові кошти у розмірі 300420,00 грн, що підтверджується довідкою, виданою Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк».

Таким чином, оскільки за видатковою накладною №92 від 31.01.2021 позивач поставив відповідачу товар на суму 378420,00 грн, а відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 300420,00 грн, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 78000,00 грн.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 78000,00 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» за Договором поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019 (за видатковою накладною №92 від 31.01.2021) у сумі 78000,00 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Олеум Газ» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» суми основного боргу у розмірі 78000,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 22303,73 грн за період з 06.02.2021 по 19.07.2022, яка нарахована на суму боргу - 78000,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.4.1 Договору поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019 у випадку ненадходження від покупця повної оплати за відвантажений товар постачальник має право нарахувати, а покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню за невиконання грошових зобов`язань у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов`язання; 3% річних.

Як вбачається з розрахунку пені, долученого позивачем до позовної заяви, позивач нараховує пеню за період, який перевищує шестимісячний період нарахування пені (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Однак, оскільки Договір поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019 не містить умов щодо іншого періоду нарахування пені, ніж той, що встановлений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що обґрунтованим для нарахування пені є період з 06.02.2021 по 06.08.2021.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені (в межах заявленого позивачем періоду нарахування та щодо саме тієї суми, відносно якої позивач здійснює нарахування пені, - 78000,00 грн, так як суд не може вийти за межі позовних вимог).

За розрахунком суду обґрунтованим розміром пені, що підлягає стягненню з відповідача, є 5513,42 грн (за період з 06.02.2021 по 06.08.2021), у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Олеум Газ» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» пені у розмірі 22303,73 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 5513,42 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 15600,00 грн (20% від суми боргу).

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За порушення строків оплати за отриманий товар, передбачених п. 6.3 даного договору, покупець також крім пені додатково зобов`язується сплатити постачальнику штрафну санкцію у розмірі 20% від вартості отриманого товару за кожен день прострочення (п. 7.4.2 Договору поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019).

Таким чином, штрафна санкція, яка визначена у п. 7.4.2 Договору поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019, за своєю правовою природою не є штрафом, а є пенею, так як вона нараховується за кожен день прострочення.

Оскільки судом вже було стягнуто з відповідача пеню за прострочення оплати товару за видатковою накладною №92 від 31.01.2021, тоді як подвійне стягнення за порушення одного й того самого зобов`язання не допускається, суд дійшов висновку про відмовлення у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Олеум Газ» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» грошових коштів у сумі 15600,00 грн, які за своєю правовою природою є пенею.

При цьому, Договір поставки №Г-29-1/08/2019 від 29.08.2019 не містить умов про нарахування саме штрафу за прострочення виконання відповідачем обов`язку з оплати товару.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3391,40 грн за період з 06.02.2021 по 19.07.2022.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, долучений позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Олеум Газ» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» 3% річних у розмірі 3391,40 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 18470,40 грн за період з лютого 2021 року по травень 2022 року.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Олеум Газ» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» інфляційних втрат у розмірі 18470,40 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, буд. 18-А; ідентифікаційний код: 34479856) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олеум Газ» (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Мала Кільцева, буд. 4-А; ідентифікаційний код: 42151502) суму основного боргу у розмірі 78000 (сімдесят вісім тисяч) грн 00 коп., пеню у розмірі 5513 (п`ять тисяч п`ятсот тринадцять) грн 42 коп., 3% річних у розмірі 3391 (три тисячі триста дев`яносто одна) грн 40 коп., інфляційні втрати у розмірі 18470 (вісімнадцять тисяч чотириста сімдесят) грн 40 коп. та судовий збір у розмірі 1897 (одна тисяча вісімсот дев`яносто сім) грн 69 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак