Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1185/21
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціальна науково-

реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня

"Україна-Реставрація", пров. Ярославський , буд. 7/9,м. Київ,04071;

адреса для листування: вул. Юрія Пасхаліна, буд. 17, офіс 391, м. Київ, 02096;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Стриганецький кар`єр",

вул. Шевченка, буд. 30, с. Стриганці, Тисменицький район,

Івано-Франківська область,77432;

про стягнення 808 328,74 грн, з яких: 678 003,99 грн - основний борг, 29 630,83 грн - 3% річних, 100 693,92 грн - інфляційні втрати,

за участю:

від позивача: Виговська Л.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спеціальна науково - реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня "Україна-Реставрація" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стриганецький кар`єр" про стягнення 808 328,74 грн, з яких: 678 003,99 грн - основний борг, 29 630,83 грн - 3% річних, 100 693,92 грн - інфляційні втрати за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором №14/11 від 14.11.2019.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

В підготовчому засіданні 21.07.2022 оголошувалась перерва до 22.07.2022.

Клопотання вх№1636/22 від 31.01.2022 відповідача про призначення судової експертизи у справі судом відхилено 22.07.2022, з підстав того, що: - у своєму клопотанні відповідач ставить на вирішення експерту питання відповідності виконаних робіт за договором №14/11 від 14.11.2019 проектній, виконавчій документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а також відповідності обсягів та вартості виконаних робіт з будівництва об"єктів обсягам та вартості, визначеним проектно-кошторисною документацією або первинною звітною документацією, в той час, як акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в підписано відповідачем ще 30.09.2020 без будь-яких зауважень, так само, як і акт розбивочних робіт (передачі висотних відміток та осей закладних деталей печі по випалу вапна) складено 30.09.2020 та підписано без жодних заперечень головним інженером В.Й.Лінчуком та маркшейдером Н.С.Ватралюком ТОВ "Стриганецький кар`єр"; - відповідач з 30.09.2020 не був позбавлений права та можливості провести експертизу самостійно, як і жодних переконливих обґрунтувань неможливості надати експертний висновок самостійно відповідачем не наведено; - висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, поряд з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими долученими до справи доказами за загальним правилом статті 86 Господарського процесуального кодексу України; - суд не вбачає дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування у цій справі, які не можуть замінити інші засоби доказування крім висновку експерта. Водночас, аналізуючи правові норми національного законодавства, які регулюють порядок та підстави призначення судової експертизи, практику Верховного суду, практику Європейського суду з прав людини, враховуючи фактичні обставини справи, оцінюючи подані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи слугуватиме наслідком затягування судового процесу, який і так є досить тривалими, в силу тих суспільних подій, які існують в цей час і призведе до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Зупинення провадження у справі за відсутності достатніх підстав порушить правила, визначені процесуальним законом.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовує їх укладенням між сторонами договору №14/11 від 14.11.2019 та несплатою відповідачем повної вартості виконаних позивачем підрядних робіт згідно актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в №1 за серпень 2020 від 31.08.2020, № № 2, 3, 4, 5, 6, 7 за вересень 2020 від 30.09.2020 та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за серпень 2020 від 31.08.2020, за вересень 2020 від 30.09.2020, в сумі 678 003,99 грн, яку просить стягнути в судовому порядку. Крім того за порушення грошового зобов"язання просить суд покласти на відповідача додаткові юридичні обов"язки обумовлені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України у вигляді 29 630,83 грн - 3% річних, 100 693,92 грн - інфляційних втрати. Позовні вимоги обґрунтовує приписами статей 509, 525, 530, 610, 612, 625, 629, 853, 875, 882 Цивільного кодексу України, статей 193, 317, 318 Господарського кодексу України.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений ухвалами суду від 08.09.2022, від 03.10.2022. Однак адресував суду клопотання вх№13384/22 від 06.10.2022, в якому просить суд відкласти розгляд справи у зв"язку з перебуванням представника відповідача в іншому судовому засіданні.

За наслідками розгляду вказаного клопотання, суд встановив відсутність правових підстав для його задоволення з огляду на те, що: - присутність в судовому засіданні учасника справи в розумінні пункту 2 частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком останнього; - розгляд справи неодноразово відкладався в т. ч. за клопотанням представника відповідача; - ухвалою суду від 08.09.2022 явка відповідача в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою; - представник відповідача у клопотанні просить суд відкласти розгляд справи та не повідомляє про те, що явка представника пов`язана з наявністю доказів, що стосуються розгляду спору по суті; - вказана підстава для відкладення розгляду справи, а саме перебування представника відповідача в іншому судовому засіданні визнається судом неповажною, позаяк Товариство з обмеженою відповідальністю "Стриганецький кар`єр", за переконанням суду, не позбавлено права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов"язаних з ним трудовими відносинами; - приписи частини 2 статті 42, частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язують учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, добросовісно користуватися процесуальними правами та не зловживати ними. Так, Європейський суд з прав людини в рішеннях від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", від 26.04.2007 у справі "Олександр Шевченко проти України", від 14.10.2003 у справі "Трух проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" неодноразово наголошував, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Слід зазначити, що матеріали справи містять відзив на позов вх№252/22 від 10.01.2022, заперечення вх№2191/22 від 11.02.2022, в яких відповідач заперечує проти позову з підстав того, що позивачем, в порушення пункту 4.6. укладеного між сторонами договору №14/11 від 14.11.2019 не надано відповідачу необхідної виконавчої документації відповідно до умов ДБН А.3.1-5.2016 "Організація будівельного виробництва", у зв"язку з чим, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за серпень, вересень 2020 року залишились не підписані замовником і відповідно виконані підрядником роботи не прийняті відповідачем в т. ч. через наявні недоліки у виконаних позивачем роботах, встановлені відповідачем у дефектних актах від 05.10.2020, від 18.02.2021. Вважає позовні вимоги передчасними, адже в розумінні пунктів 4.6., 4.9. договору кінцевий строк розрахунку з позивачем ще не настав. Просить суд відмовити в позові.

Беручи до уваги: - приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку; - норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника; - те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а його явка не визнавалась судом обов"язковою; - те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті - спір вирішується у відсутності відповідача за матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Фактичні обставини справи вказують на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стриганецький кар`єр" (замовник/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спеціальна науково - реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня "Україна-Реставрація" (підрядник/позивач) укладено договір №14/11 від 14.11.2019 з додатковими угодами №1 від 12.02.2020, №2 від 15.06.2020, №3 від 07.08.2020, №4 від 10.08.2020, №5 від 14.08.2020. За умовами цього договору підрядник виконує комплекс робіт з будівництва залізо-бетонних фундаментів згідно з проектом розробленим ТОВ "Агро-Інжиніринг" №152-2019-4, №152-2019-4.1, №152-2019-4.2 відповідно до проектно-кошторисної документації і умов цього договору та передає роботи замовнику у встановлений договором строк, а замовник приймає від підрядника виконані роботи та оплачує їх у порядку та розмірах, передбачених договором (пункт 1.1.договору).

Пунктами 1.2., 1.3. договору визначено місце виконання робіт: с.Довге, Тисменицький район, Івано-Франківська область. Об"єкти: - фундамент печі по випалу вапна будівельного (згідно креслення №152-2019-4 проекту вказаного у п.1.1.договору); - фундаменти приміщень операторської та щитової (згідно креслення №152-2019-4.1 проекту вказаного у п.1.1.договору); - фундаменти сходової клітини (згідно креслення №152-2019-4.2 проекту вказаного у п.1.1.договору).

Згідно з пунктом 4.1. ціна цього договору становить 4 900 001,16грн з ПДВ. Додатковими угодами №1 від 12.02.2020, №2 від 15.06.2020, №3 від 07.08.2020, №4 від 10.08.2020 ціна договору неодноразово збільшувалась. Додатковою угодою №5 від 14.08.2020 сторони остаточно погодили ціну договору - 8 113 848,21 грн.

Строки виконання робіт: протягом 60 робочих днів з дати доступу до місця проведення робіт та джерел енерго- і водопостачання, необхідних для виконання робіт. Дата початку виконання робіт - протягом 3 робочих днів з дати оплати замовником авансу на закупку матеріалів, згідно додатку №2 - плану фінансування робіт (пункт 2.1. договору).

У відповідності до пункту 4.6. договору приймання-передача виконаних робіт оформлюється актом приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 щомісячно за умови надання замовнику усієї необхідної (відповідно до умов ДБН А.3.1-5.2016 "Організація будівельного виробництва") виконавчої документації.

Акт і довідка складаються та підписуються підрядником і передаються замовнику до 5 числа місяця, наступного за місяцем, у якому фактично виконано роботи, замовник протягом 3 робочих днів перевіряє надані акт та довідку на предмет відповідності їх фактичним обсягам і витратам, підписує та передає їх підряднику або у той же строк доводить до відома підрядника про відмову в оформленні акту та довідки, вказавши обґрунтовану причину відмови (пункт 4.7. договору).

Пунктом 4.8. договору встановлено, що оплата виконаних робіт здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті гривні на розрахунковий рахунок підрядника протягом 7 робочих днів після підписання сторонами документів, вказаних у пункті 4.6. договору.

Кінцеві розрахунки між замовником та підрядником здійснюються протягом 7 робочих днів після виконання і приймання усіх передбачених договором робіт (пункт 4.9.договору).

У пункті 9.1. договору підрядник гарантує надійність та якість закінчених робіт та досягнення показників, визначених у проектній документації та можливість їх експлуатації протягом 3 років з дати підписання підсумкового акту про здавання-прийняття будівельних робіт. За письмовою вимогою замовника підрядник зобов"язаний усувати за власний рахунок усі недоліки у виконаних ним роботах, виявлені протягом гарантійних строків. Усунення недоліків здійснюється у відповідності з дефектним актом, складеним сторонами у строки погоджені сторонами.

На виконання умов договірних відносин, в період з 19.11.2019 до 26.08.2019, відповідач перерахував на рахунок позивача попередню оплату в розмірі 6 785 835,30грн за договором №14/11 від 14.11.2019 (зведена виписка АТ "Альфа-Банк" т.1. а.с.149-150).

В свою чергу, позивач виконав роботи з будівництва залізо-бетонних фундаментів, обумовлені договором №14/11 від 14.11.2019, на загальну суму 8 113 839,29 грн, а відповідач прийняв виконані роботи, підписав без жодних зауважень щодо їх якості, кількості, вартості та скріпив печаткою акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в №1 за серпень 2020 від 31.08.2020, № № 2, 3, 4, 5, 6, 7 за вересень 2020 від 30.09.2020 (т.1. а.с.118-142).

Одночасно 30.09.2020 комісією у складі представників замовника та підрядника підписано акт розбивочних робіт (передачі висотних відміток та осей закладних деталей печі по випалу вапна) з схемою закріплення висотних відміток (т.1 а.с.115-117).

При цьому, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за серпень 2020 від 31.08.2020 на суму 3 631 969,36 грн, за вересень 2020 від 30.09.2020 на суму 4 481 869,93 грн (т.1 а.с.143-144), направлені позивачем 01.10.2020 (т.1 а.с.145-147) та отримані відповідачем 09.10.2020 (т.1 а.с.148) - залишились не підписаними замовником.

Разом з тим, у відповідності до зведеної виписки АТ "Альфа-Банк" за період з 14.11.2019-23.11.2021 (т.1. а.с.149-150) відповідачем 19.01.2021, 12.02.2021, 12.05.2021, 02.06.2021, 04.08.2021 перераховано на рахунок позивача грошові кошти на загальну суму 650 000,00грн з призначенням платежу "оплата за виконані будівельні роботи згідно договору №14/11 від 14.11.2019".

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами №22/10-20 від 22.10.2020, №27/10-1 від 27.10.2021 (т.1. а.с.152-162) про сплату повної вартості виконаних робіт з будівництва залізо-бетонних фундаментів, обумовлених договором №14/11 від 14.11.2019, в сумі 678 003,99грн. Доказів сплати відповідачем суду не подано.

Предметом судового розгляду є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача в судовому порядку 678 003,99 грн - вартості виконаних підрядних робіт, 29 630,83 грн - 3% річних, 100 693,92 грн - інфляційних втрат.

Із змісту статті 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов"язки виникають, зокрема з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами (статті 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Договір №14/11 від 14.11.2019 з додатковими угодами №1 від 12.02.2020, №2 від 15.06.2020, №3 від 07.08.2020, №4 від 10.08.2020, №5 від 14.08.2020 укладені між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсними (стаття 204 Цивільного кодексу України).

З правового аналізу характеру договірних відносин сторін випливає, що укладений договір №14/11 від 14.11.2019 за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, а відтак до таких правовідносин підлягають застосуванню загальні положення про підряд урегульовані главою 61 Цивільного кодексу України.

За договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта (стаття 875 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини 2 статті 853 Цивільного кодексу України замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Правила частини 1 статті 882 Цивільного кодексу України вказують на те, що замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими (частина 4 статті 882 Цивільного кодексу України).

Таким чином, згідно з положеннями статей 853, 882 Цивільного кодексу України, якщо замовник не підписав акт та не висловив заперечення щодо виконаних робіт, то такі роботи вважаються прийнятими. При цьому підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта, а сам по собі факт відсутності підписаних між сторонами актів передачі-приймання виконаних робіт не є визначальним для висновку про невиконання позивачем робіт.

Передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт підрядником за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови замовника про причини неприйняття робіт (виявлені недоліки) у строк, визначений договором. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.08.2021 у справі №910/16308/20.

В цьому спірному випадку, належним чином оформленими, підписаними та скріпленими печатками, як підрядника, так і замовника актами приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в №1 за серпень 2020, № № 2, 3, 4, 5, 6, 7 за вересень 2020 перед судом доведено виконання позивачем та прийняття відповідачем будівельних робіт, обумовлених договором №14/11 від 14.11.2019 на загальну суму 8 113 839,29 грн.

При цьому, підписання відповідачем 31.08.2020 та 30.09.2020 без жодних зауважень актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в № №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 - свідчить про відсутність у замовника, при прийнятті виконаних підрядником будівельних робіт, будь-яких заперечень щодо їх якості, кількості та вартості і відповідно породжує у нього обов"язкок оплатити такі роботи в повному обсязі.

Слід сказати, що акти приймання виконаних будівельних робіт примірної форми КБ-2в є основою для складання довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати примірної форми КБ-3, саме тому, не підписання відповідачем довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за серпень 2020 від 31.08.2020, за вересень 2020 від 30.09.2020 на суму 8 113 839,29 грн, з врахуванням приписів статті 79 Господарського процесуального кодексу України та частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України - не спростовує виконання позивачем робіт на вказану суму. Така правова позиція дотримана у постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №906/762/20.

Разом з тим, в порушення пункту 4.7. договору, отримавши від позивача 09.10.2020 (т.1 а.с.148) довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за серпень 2020, за вересень 2020 відповідач не заявив позивачу про мотиви їх непідписання, як-от допущення підрядником відступів від умов договору чи інших недоліків у виконаних роботах, як і не повідомив позивача про складення дефектного акту від 05.10.2020.

Так, подані відповідачем дефектні акти від 05.10.2020, від 18.02.2021 (т.1. а. с. 218, 233), оформлені замовником без дотримання пункту 9.1. договору - одноособово без участі підрядника. Доказів направлення позивачу таких актів - відповідачем суду не подано, як і не подано доказів в підтвердження звернення до позивача з вимогами про усунення таких дефектів. Водночас, підписанти цих дефектних актів - члени комісії ТОВ "Стриганецький кар`єр" у складі головного інженера В.Й.Лінчука та маркшейдера Н.С.Ватралюка були присутні при складанні акта розбивочних робіт (передачі висотних відміток та осей закладних деталей печі по випалу вапна) від 30.09.2020 (т.1. а.с.115), оформленого одночасно з прийняттям виконаних будівельних робіт за актами приймання виконаних робіт форми КБ-2в за вересень 2020 від 30.09.2020. Про жодні дефекти у виконаних будівельних роботах -члени комісії не заявляли, як і не вимагали надання виконавчої документації.

Отож, прийнявши від позивача виконані будівельні роботи, підписавши без будь-яких зауважень та заперечень акти приймання виконаних робіт примірної форми КБ-2в та не заявивши при цьому про відступи чи недоліки у виконаних позивачем будівельних роботах в порядку обумовленому пунктами 4.7., 9.1. договору та частинами 1-3 статті 853 Цивільного кодексу України - відповідач втратив право в подальшому посилатись на такі недоліки. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 12.01.2022 у справі № 903/4/18.

Заперечення відповідача про ненастання кінцевого строку оплати повної вартості виконаних робіт в сумі 678 003,99грн через ненадання позивачем усієї необхідної (відповідно до умов ДБН А.3.1-5.2016 "Організація будівельного виробництва") виконавчої документації - суд відхиляє з огляду на те, що позивачем виконано, а відповідачем прийнято, шляхом підписання актів приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в №1 від 31.08.2020, № № 2, 3, 4, 5, 6, 7 від 30.09.2020 - усі будівельні роботи, обумовлені договором №14/11 від 14.11.2019, на загальну суму 8 113 839,29 грн, а згідно з пунктом 4.9. договору кінцеві розрахунки між замовником та підрядником здійснюються протягом 7 робочих днів після виконання і приймання усіх передбачених договором робіт. Більше того, вартість виконаних будівельних робіт, неодноразово, систематично сплачувалась відповідачем 19.01.2021, 12.02.2021, 12.05.2021, 02.06.2021, 04.08.2021 (т.1. а.с.149-150) без будь-яких заперечень про ненадання позивачем виконавчої документації.

Згідно з статтею 509 Цивільного кодексу України, статтею 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до положень статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України, частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належному місці; у належний строк (термін).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принципи справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як сутності права вцілому. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу полягає в наданні суду більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Приписами статей 610, 612 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з статтею 599 Цивільного кодексу України зобов"язання припиняється належним чином проведеним виконанням. Однак, якщо зобов"язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання покладаються додаткові юридичні обов"язки в тому числі передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка вказує на те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень вище зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов"язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, за порушення строків сплати виконаних будівельних робіт позивачем правомірно нараховано відповідачу 29 630,83 грн - 3% річних, 100 693,92 грн - інфляційних втрат за період вказаний у розрахунках (т.1 а.с.11-13), які перевірено судом та визнано арифметично правильними.

З огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 застосовується судами України, як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Статтею 6 Конвенції визначено право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції передбачено, що кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Виходячи з аналізу вище викладеного та правових норм, визначених Господарським процесуальним кодексом України, Конституцією України, рішення господарського суду повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального, процесуального права та фактичними обставинами справи, достовірно встановленими судом, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Слід сказати, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду. Така ж правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18.

З огляду на вимоги частин 1,3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням вище сказаного, суд дійшов висновку про наявність підстав для правового захисту інтересів позивача у межах цього спору, а наслідком є задоволення позову.

Згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись статтею 1291 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, статтями 73-79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня "Україна-Реставрація" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Стриганецький кар`єр" про стягнення 808 328,74 грн - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стриганецький кар`єр", вул. Шевченка, буд. 30, с. Стриганці, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77432 (ідентифікаційний код 34217162) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня "Україна-Реставрація", пров. Ярославський , буд. 7/9, м. Київ, 04071 (ідентифікаційний номер 35962266) 678 003,99 грн - заборгованості, 29 630,83 грн - 3% річних, 100 693,92 грн - інфляційних втрат, 12 124,93 грн - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 17.10.2022

Суддя С.Кобецька