ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2022 р. Справа№ 911/2862/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Владимиренко С.В.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Заборовській А.О.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021, повний текст якого складено 18.11.2021

у справі №911/2862/20 (суддя Сокуренко Л.В.)

за позовом Антимонопольний комітет України

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»

про стягнення 66 000 000,00 грн та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

Антимонопольний комітет України (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (надалі - відповідач) про стягнення 66 000 000,00 грн та зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що відповідачем не виконано рішення Антимонопольного комітету України від 20.12.2018 № 748-р по справі № 126-26.13/116-18.

Таким чином, позивач просить суд:

- стягнути з відповідача 33 000 000,00 грн штрафу, 33 000 000,00 грн нарахованої пені відповідно до ст. 56 ЗУ «Про захист економічної конкуренції»;

- зобов`язати відповідача виконати пункт 4 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 20.12.2018 № 748-р, а саме: усунути причини виникнення і припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції (у тому числі розробити та застосувати прозорий та обґрунтований механізм ціноутворення під час оптової реалізації спирту етилового ректифікованого) та пункт 5 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 20.12.2018 № 748-р, а саме: щомісячно протягом року з дати отримання рішення звітувати про застосування розробленого механізму ціноутворення під час оптової реалізації спирту етилового ректифікованого 10 (десяти) найбільшим за обсягами покупцям спирту етилового ректифікованого сорту «Люкс» (у тому числі надавати щодо кожного контрагента фактичні ціни на спирт у звітному періоді, плановані та фактичні обсяги закупівлі спирту у звітному періоді, інші дані, які підтверджують застосування диференційованих цін, тощо).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №911/2862/20 позов задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» в дохід Державного бюджету України, штраф у сумі 33 000 000,00 грн та пеню в сумі 33 000 000,00 грн. Зобов`язано Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» виконати пункт 4 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 20.12.2018 № 748-р, а саме: усунути причини виникнення і припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції (у тому числі розробити та застосувати прозорий та обґрунтований механізм ціноутворення під час оптової реалізації спирту етилового ректифікованого). Зобов`язано Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» виконати пункт 5 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 20.12.2018 № 748-р, а саме: щомісячно протягом року з дати отримання рішення звітувати про застосування розробленого механізму ціноутворення під час оптової реалізації спирту етилового ректифікованого 10 (десяти) найбільшим за обсягами покупцям спирту етилового ректифікованого сорту «Люкс» (у тому числі надавати щодо кожного контрагента фактичні ціни на спирт у звітному періоді, плановані та фактичні обсяги закупівлі спирту у звітному періоді, інші дані, які підтверджують застосування диференційованих цін, тощо). Стягнуто з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь Антимонопольного комітету України 739 904,00 грн судового збору.

Суд виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі скасувати в частині зобов`язальних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Скаржник наполягає на незаконності та помилковості рішення суду в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача виконати пункти 4, 5 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 20.12.2018 № 748-р.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Владимиренко С.В.

13.12.2021 матеріали справи №911/2862/2 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №911/2862/20. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 02.02.2022 о 14:40 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 26.01.2022. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень, заперечень в письмовій формі до 26.01.2022. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

В подальшому склад колегії суддів змінювався та розгляд справи відкладався, зокрема до 14.02.2022, 14.03.2022.

14.03.2022 судове засідання не відбулось у зв`язку із введенням воєнного стану.

Надалі, після відновлення роботи суду розгляд скарги було призначено на 25.07.2022.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2022, у зв`язку з перебуванням судді Попікової О.В., яка входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/2862/20.

Згідно повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2022, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Владимиренко С.В., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2022 апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №911/2862/20 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Владимиренко С.В., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2022 розгляд скарги відкладено до 17.08.2022, надалі за клопотанням скаржника відкладено до 21.09.2022.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просило апеляційну скаргу відповідача відхилити та оскаржене судове рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване.

Явка представників сторін.

Відповідач до судового засідання не з`явився. Про час та місце судового засідання належним чином повідомлений у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

До судового засідання від 21.09.2022 представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що у зв`язку із військовою агресією Росії представник відповідача перебуває за межами Києва, тому не має можливості прибути у судове засідання, в тому числі і прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, так як відсутній стабільний інтернет.

Колегія суддів, враховуючи положення ч.ч. 11, 12 ст. 270 ГПК України дійшла висновку про відхилення зазначеного клопотання, враховуючи наступне.

Суд звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

У розгляді клопотання судом враховано, що явка представників учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалась; представник відповідача у клопотанні про відкладення зазначає про те, що останній перебуває за межами Києва/не має стабільного інтернету, при цьому не надає доказів зазначеного; до того ж його позиція викладена у апеляційній скарзі, відзив на апеляційну скаргу йому було надіслано позивачем у визначений законом строк та спосіб.

Крім того, суд приймає до уваги, що представник відповідача вже заявляв клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Суд при розгляді клопотання відповідача про відкладення розгляду справи враховує також необхідність дотримання розумних строків розгляду справи судом.

Таким чином, беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь відповідача обов`язковою, відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, причини неявки судом поважними не визнані, враховуючи наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи та можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами.

Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 21.09.2022 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.

Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного апеляційного перегляду справи, розгляд скарги здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

20.12.2018 Антимонопольним комітетом України (далі позивач) було прийнято Рішення №748-р у справі №128-26.13/116-18 (далі -Рішення АМК), яким визнано:

- дії Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», які полягають у безсистемному встановленні протягом 2017 першого півріччя 2018 року дискримінаційних цін для покупців спирту етилового ректифікованого сорту «Люкс» незалежно від обсягів придбання спирту чи будь-яких інших об`єктивних критеріїв, порушенням, передбаченим п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення дій, що можуть призвести до обмеження конкуренції та ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (покупців), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

- за зазначене правопорушення, на відповідача накладено штраф в розмірі 33 000 000,00 (тридцять три мільйони) гривень;

- зобов`язано Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» у двомісячний строк з дати отримання рішення усунути причини виникнення і припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції (у тому числі розробити та застосувати прозорий та обґрунтований механізм ціноутворення під час оптової реалізації спирту етилового ректифікованого);

- зобов`язано Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» щомісячно протягом року з дати отримання рішення звітувати про застосування розробленого механізму ціноутворення під час оптової реалізації спирту етилового ректифікованого 10 (десяти) найбільшим за обсягами покупцям спирту етилового ректифікованого сорту «Люкс» (у тому числі надавати щодо кожного контрагента фактичні ціни на спирт у звітному періоді, плановані та фактичні обсяги закупівлі спирту у звітному періоді, інші дані, які підтверджують застосування диференційованих цін, тощо).

Згідно з приписами ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафу та пені.

Згідно з ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Судом першої інстанції в ході розгляду спору встановлено, що 03.01.2019 позивач надіслав Рішення № 748-р разом з супровідним листом Антимонопольного комітету України від 29.12.2018 № 126-26.13/03-17679 відповідачеві, що підтверджується поштовим відправленням №03 7 та отримано відповідачем 08.01.2019.

Отже, строк сплати штрафу, накладеного Рішенням № 748-р від 20.12.2018 закінчився для відповідача 09.03.2019.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідач скористався своїм правом та оскаржив правомірність Рішення АМК від 20.12.2018 № 748-р до господарського суду.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 910/2921/19 у задоволенні позовну Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» відмовлено. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі № 910/2921/19 рішення суду першої інстанції без змін.

Постановою Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 910/2921/19 касаційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 зі справи № 910/2921/19 залишено без змін

За результатами судового оскарження, Рішення Комітету № 748-р є законним та, відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», обов`язковим до виконання.

Відповідно до п. 8 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

В матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем штрафу в сумі 33 000 000,00 грн в дохід загального фонду Державного бюджету України у визначений Рішенням Антимонопольного комітету України № 748-р строк. Протилежного не доведено, доказів сплати штрафу суду не надано.

Відповідно до ч. 7 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку. Частиною 9 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету.

Таким чином, приймаючи до уваги, що рішення Антимонопольного комітету України є дійсним та обов`язковим на момент розгляду даної позовної заяви, а доказів сплати штрафу відповідачем відсутні, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 33 000 000,00 грн штрафу в дохід Державного бюджету України.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожен день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладання штрафу, відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Абзацом 3-5 ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення з відповідача 33 000 000,00 грн пені, позивач визначив період її нарахування з 09.03.2019 по 11.03.2019 включно, з 30.08.2019 по 14.10.2019 включно, з 11.12.2019 по 12.02.2020 включно та з 06.03.2020 по 28.04.2020 включно. За 167 днів прострочення сплати штрафу сума пені становить 82 665 000,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Позивач за прострочення строків оплати штрафу, визначеного Рішенням АМКУ № 748-р від 20.12.2018 керуючись вищезазначеними нормами, нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 33 000 000,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність і обґрунтованість позовних вимог про стягнення пені в розмірі 33 000 000,00 грн.

Судом встановлено, що позивач листом № 300-203/02-6494 від 04.05.2020 звертався до відповідача з претензією сплатити в добровільному порядку протягом десяти днів з дня отримання зазначеної претензії штраф у розмірі 33 000 000,00 грн. та пеню у розмірі 33 000 000,00 грн в дохід загального фонду Державного бюджету України та надіслати Комітету документи, що підтверджують сплату зазначеної заборгованості. Також запропоновано відповідачу протягом десяти днів з дня отримання претензії надати Комітету документи, що підтверджують виконання зобов`язання, визначеного п. 4 та 5 резолютивної частини Рішення № 748-р.

Відповідач листом № 1.1-2-1.51/772 від 15.05.2020 надіслав позивачу відповідь на вищезазначену претензію, відповідно до якої, враховуючи оскарження у Господарському суді міста Києва рішення Антимонопольного комітету України від 20.12.2018 року за № 748-р виконання зазначеного рішення Комітету фактично зупинено до прийняття відповідного рішення судом у справі № 910/4185/20.

Станом на день звернення позивача з даною позовною заявою до суду, в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем пені в розмірі 33 000 000,00 грн в дохід Державного бюджету України. Суд першої інстанції, зважаючи на викладені обставини, враховуючи положення ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення пені в розмірі 33 000 000,00 грн в дохід Державного бюджету України.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти, чинність і обов`язковість Рішення АМКУ № 748-р від 20.12.2018 на момент розгляду даної справи та враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми нарахованої пені в сумі 33 000 000,00 грн. підлягають задоволенню повністю.

Щодо суті апеляційної скарги.

Так, причиною подання апеляційної скарги стала незгода відповідача з рішенням суду в частині позовних вимог позивача зобов`язати відповідача виконати пункти 4 та 5 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 20.12.2018 № 748-р.

Що стосується висновків суду першої інстанції з приводу задоволення позовних вимог про стягнення штрафу та пені за невиконання рішення АМК, відповідачем у доводах апеляційної скарги будь - яких аргументів не наведено, рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Переглянувши оскаржуване судове рішення у апеляційному порядку в межах вимог апеляційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, враховуючи визначені ст. 269 ГПК України межі такого перегляду, колегія суддів виходить із такого.

Як було зазначено вище, рішення АМК №748-р у справі №128-26.13/116-18 є чинним, не скасованим, та відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», обов`язковим до виконання.

Статтею 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають до суду, зокрема, позови про зобов`язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Суд зауважує, що з огляду на зміст позовних вимог у даній справі предметом розгляду та дослідження в ній могли і мають бути виключно обставини, пов`язані з фактичним виконанням або невиконанням відповідачем резолютивної частини Рішення № 748-р від 20.12.2018, оскільки згадане рішення на час розгляду позову було чинним і обов`язковим до виконання.

Рішення Антимонопольного комітету України відображає позицію державного органу зі спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності. Отже, у даному спорі не мають значення мотиви та причини невиконання відповідачем чинного Рішення Антимонопольного комітету України, оскільки такі причини ніяким чином не можуть вплинути на сам факт чинності Рішення Антимонопольного комітету України та обов`язковість його виконання.

Щодо вимог позивача стосовно виконання п. 4 резолютивної частини Рішення № 748-р.

Так, рішенням Антимонопольного комітету України № 748-р від 20.12.2018 п. 4 встановлено, що Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» зобов`язано усунути причини виникнення і припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції (у тому числі розробити та застосувати прозорий та обґрунтований механізм ціноутворення під час оптової реалізації спирту етилового ректифікованого).

В контексті зазначеного в ході розгляду спору судом враховані та досліджені посилання відповідача на накази ДП «Укрспирт» № 737 від 05.12.2018 та № 252/1 від 07.10.2020 про визначення цінової політики при реалізації спирту етилового ректифікованого на внутрішньому ринку України, на які відповідач посилався як на докази виконання відповідачем п. 4 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 748-р від 20.12.2018.

За висновком суду апеляційної інстанції, місцевим господарським судом обґрунтовано відхилено та не прийнято до уваги як докази у справі накази ДП «Укрспирт» № 737 від 05.12.2018 та № 252/1 від 07.10.2020, як такі, що не мають істотного значення для вирішення цього спору та жодним чином не підтверджують виконання пункту 4 резолютивної частини рішення АМК від 20.12.2018 № 748-р.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ Державного підприємства лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» № 737 був прийнятий 05.12.2018. Рішення Антимонопольного комітету України № 748-р прийняте 20.12.2018. Тобто, рішення Комітету № 748-р у справі № 128-26.13/116-18 було прийняте з аналізом цього наказу ДП «Укрспирт» № 737 від 05.12.2018 та не може братися судом як доказ виконання відповідачем п. 4 резолютивної частини рішення Комітету № 748-р від 20.12.2018.

Разом з тим, що стосується наказу ДП «Укрспирт» № 242/1 від 07.10.2020, такий теж не береться судом як доказ виконання відповідачем п. 4 резолютивної частини Рішення Антимонопольного комітету України № 748-р від 20.12.2018, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів, в розумінні вищенаведених норм, направлення наказу Державного підприємства лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» № 242/1 від 07.10.2020 про визначення цінової політики при реалізації спирту етилового ректифікованого на внутрішньому ринку України на адресу позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на викладені обставини, належних та обґрунтованих доказів виконання в повному обсязі п. 4 резолютивної частини Рішення № 748-р суду не надано.

Щодо вимог позивача стосовно виконання п. 5 резолютивної частини Рішення № 748-р.

Рішенням Антимнопольного комітету України № 748-р від 20.12.2018 пунктом 5 встановлено, що розпорядженням державного уповноваженого комітету від 27.08.2018 № 03/185-р результатами розгляду заяви ТОВ "Атлантіс" було розпочато розгляд справи № 26.13/88-18 за ознаками вчинення державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" порушень, передбачених пунктом 2 статті 50 та пунктом 2 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем ринку спирту етилового ректифікованого шляхом застосування різних цін рівнозначних угод з покупцями без об`єктивно виправданих на те причин (протягом першого півріччя 2018 року).

Матеріали справи свідчать, що відповідач на початку 2019 року на виконання зобов`язання, визначеного у п. 5 резолютивної частини Рішення № 748-р від 20.12.2018, направляв позивачу листи № 1.1.1-1.9.3/220-1 від 08.02.2019, № 1.1.1-1.9.3/427 від 07.03.2019 та № 1.1.1-1.9.3/613 від 03.04.2019 з приводу звітування про фактичне застосування розробленого механізму ціноутворення під час оптової реалізації спирту етилового ректифікованого сорту «Люкс» (копії листів наявні в матеріалах справи).

Водночас, пункт 5 Рішення № 748-р передбачає щомісячно протягом року з дати отримання рішення звітувати про застосування розробленого механізму ціноутворення під час оптової реалізації спирту етилового ректифікованого 10 найбільшим за обсягам покупцям спирту етилового ректифікованого сорту «Люкс».

Відповідачем не надано суду доказів того, що ним було також надіслано і інші листи на виконання п. 5 Рішення АМК.

Зважаючи на це, на переконання суду, доказів виконання в повному обсязі п. 5 резолютивної частини Рішення № 748-р відповідачем не надано.

Під час апеляційного розгляду справи відповідач, як і в ході розгляду спору в суді першої інстанції, наголошував про те, що визначені пунктами 4, 5 та 6 Рішенням Антимонопольного комітету України № 748-р від 20.12.2018 зобов`язання, встановлені Комітетом не відповідають принципу правової визначеності, оскільки не містять а ні конкретних строків їх виконання, а ні конкретного переліку документів, які відповідач зобов`язаний надати позивачу на виконання цих пунктів, а тому за таких обставин, на думку відповідача, зобов`язання, визначені в резолютивній частині Рішення № 748-р, неможливо виконати.

Ці заперечення відповідача не прийнято до уваги судом першої інстанції та їм надано вірну правову оцінку, з чим також погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Так у цьому зв`язку, суд доцільно звернув увагу, що рішення Антимонопольного комітету України відображає позицію державного органу зі спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності.

У даному випадку, з огляду на зміст позовних вимог та обставини, які входять до предмета доказування у цій справі не має значення, з яких причин Рішення Антимонопольного комітету України не виконане, оскільки такі причини ніяк не впливають на сам факт чинності та обов`язковості Рішення Антимонопольного комітету України.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 зі справи № 920/1126/17.

Між тим, що стосується тверджень відповідача про те, що законодавство не містить визначеного способу повідомлення про виконання рішення АМК, тому Комітет повідомляється будь-яким доступним способом, слід зазначити наступне.

Відповідно до сталої послідовної правової позиції Верховного Суду щодо застосування статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», згідно з якою, законодавством України, у тому числі статтею 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», яка має назву «Рішення у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції», та іншими нормами (актами) законодавства не передбачено повноважень Антимонопольного комітету України зобов`язувати, тобто надавати вказівки (зобов`язання) щодо способів усунення допущених порушень. Резолютивна частина рішення органу Антимонопольного комітету України, лише у необхідних випадках має містити вказівку на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення. Суб`єкт господарювання, якого зобов`язали припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, має самостійно визначитися із шляхом (способами) такого припинення відповідно до закону.

Аналогічна правова позиція у схожих питаннях викладена в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 916/2799/20, від 26.06.2018 у справі № 917/1459/17.

Таким чином, слід акцентувати, що відповідач, який допустив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, мав самостійно, у межах своїх повноважень, визначитися із конкретними заходами щодо усунення причин виникнення і припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та звітування про застосування розробленого механізму ціноутворення під час оптової реалізації спирту етилового ректифікованого 10 найбільшим за обсягам покупцям спирту етилового ректифікованого сорту «Люкс», а докази про виконання рішення надати Комітету.

Водночас у даному випадку матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують повне виконання відповідачем зобов`язальної частини Рішення Антимонопольного комітету України № 748-р від 20.12.2018.

Доводи відповідача в цій частині зводяться до намагань здійснити переоцінку встановлених судом першої інстанції висновків та доказів, при цьому базуються виключно на його твердженнях, що суперечить приписам 74, 76, 77 ГПК України.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та залежати від настання або ненастання певних обставин, висновки суду мають бути підтверджені належними та допустимими доказами (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17).

Посилання відповідача у на те, що суд безпідставно відмовив у задоволення його клопотання про призначення експертизи на розгляд якої відповідач планував поставити питання: «чи є встановлений механізм ціноутворення ДП «Укрспирт» не спирт етиловий ректифікований сорту «Люкс», починаючи з 05.12.2018 та станом на час проведення дослідження прозорим та обґрунтованим?», на думку суду апеляційної інстанції не заслуговують на увагу.

Відповідно до статей 86, 99, 104 ГПК України призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. При цьому неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Водночас, слід зауважити, що відповідач не був позбавлений можливості самостійно здійснити експертизу та подати відповідний висновок до суду.

Колегія суддів зауважує, що незгода скаржника з рішенням суду щодо відмови у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи не свідчить про прийняття судом рішення з порушенням норм процесуального права та не є підставою для його скасування з цих причин.

Крім того, на стадії апеляційного розгляду справи, відповідачем було надано до скарги лист за назвою Повідомлення ДП «Укрспирт» від 20.09.2021 №1.1-1-9.1/1323, адресований позивачу. Відповідач вказує, що цим листом він вкотре повідомив Комітет про виконання зобов`язальної частини рішення АМК.

Колегія суддів виходить з того, що відповідно до частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, при поданні учасником справи, зокрема відповідачем, доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи (у даному випадку - відповідач) повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

В даному випадку матеріали справи свідчать, що такий лист було подано до суду першої інстанції, однак як наголосив представник позивача у судовому засіданні, судом лист прийнято не було, оскільки такий подано з пропуском строку.

Протокольною ухвалою від 21.09.2022 суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про долучення додаткового доказу, оскільки відповідачем у доводах апеляційної скарги не було доведено поважності причин неподання його до суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене та беручи до уваги ч. 3 ст. 269 ГПК України, колегія суддів апеляційної інстанції названий лист не приймає до уваги, як такий, що поданий з порушенням процедури подачі доказів у справі, та при апеляційному перегляді даної справи правову оцінку йому не надає.

Таким чином, беручи до уваги сукупність викладеного наявними у матеріалах справи доказами встановлена правомірність позовних вимог, позивачем доведено, що відповідач ані у строк, визначений у рішенні № 748-р від 20.12.2018, ані станом на дату розгляду справи в суді не виконав п. 4, 5 резолютивної частини Рішення Антимонопольного комітету України № 748-р від 20.12.2018.

В свою чергу, відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав.

На переконання колегії суддів, позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача виконати пункт 4 та 5 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 748-р від 20.12.2018 є обґрунтованими, доведеними та такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції.

Посилання скаржника на те, винесення рішення у справі без належного дослідження судом правових підстав для задоволення зобов`язальних вимог Комітету, з огляду на їх фактичне виконання відповідачем є передчасним, суд апеляційної інстанції оцінює критично. Суд зауважує, що у даному випадку відповідачем не подано належних доказів фактичного виконання рішення АМК в цій частині; водночас, з огляду на зміст позовних вимог у даній справі предметом розгляду та дослідження в ній могли і мають бути виключно обставини, пов`язані з фактичним виконанням або невиконанням відповідачем резолютивної частини Рішення № 748-р від 20.12.2018, оскільки згадане рішення на час розгляду позову було чинним і обов`язковим до виконання.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів позивача за первісним позовом суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відтак, усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №911/2862/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 12.10.2022, після виходу судді Євсікова О.О. з лікарняного.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.В. Владимиренко

О.О. Євсіков