ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" жовтня 2022 р. Cправа № 902/548/22

за позовом:Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, село Крупець, Шепетівський район, Хмельницька область, 30068)

до:Фермерське господарство "Надбужанське-С" (село Стрільчинці, Немирівський район, Вінницька область, 22800)

про стягнення 2758729,87 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Манзюк Х.О.

за участю представників:

позивача: Стельмах Ю.М.

відповідача: Якименко К.В.

В С Т А Н О В И В :

29.06.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Фермерського господарства "Надбужанське-С" про стягнення 2 758 729,87 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/548/22) передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 04.07.2022 відкрито провадження у справі № 902/548/22. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 04.08.2022.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явивсь, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 04.07.2022.

01.08.2022 на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача. У відповіді на відзив представник позивача клопоче про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті.

Представник відповідача, у судовому засіданні заперечив з приводу закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив усне клопотання з приводу відкладення судового засідання у даній справі з метою ознайомлення з відповіддю на відзив.

Суд задовольнив усне клопотання представника відповідача, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про відкладення підготовчого засідання, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 04.08.2022 повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання, що відбудеться 01.09.2022.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явивсь, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 04.08.2022.

На адресу суду 17.08.2022 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, 30.08.2022 від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, 01.08.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Представник відповідача не заперечив з приводу проведення судового засідання без представника позивача.

Суд задовольнив заяву представника позивача від 17.08.2022 про розгляд справи за відсутності представника позивача, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Суд долучив до матеріалів справи заперечення на відповідь на відзив від 30.08.2022 від представника відповідача, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Суд задовольнив клопотання представника відповідача від 01.09.2022, про долучення доказів до матеріалів справи, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 01.09.2022 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 20.09.2022.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явивсь, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 01.09.2022.

На адресу суду 15.09.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача заперечив з приводу відкладення розгляду справи.

Суд задовольнив клопотання від 15.09.2022 представника відповідача про відкладення розгляду справи, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні заявив усне клопотання про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку з використанням власних технічних засобів.

Суд задовольнив усне клопотання представника позивача, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду 15.09.2022 повідомлено учасників справи про розгляду справи по суті, що відбудеться 05.10.2022.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю.

Представник відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 01.01.2019 між ТОВ «Суффле Агро Україна» та ФГ «Надбужанське - С» було укладено договір поставки № . ТОВ «Суффле Агро Україна» здійснило поставку товарів ФГ «Надбужанське-С» на загальну суму 10 822 615,51 грн. За доводами позивача відповідачем було здійснено розрахунки за поставлений товар, але з простроченням платежів у відповідності до умов договору поставки № від 01.01.2019 та умов укладення договору про погашення боргу від 23.04.2021, що стало підставою звернення позивача з позовом до суду з нарахованими штрафними санкціями.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне: 01.01.2019 між ТОВ «Суффле Агро Україна» та ФГ «Надбужанське - С» було укладено договір поставки № .

Відповідно до п. 1.1.1 вищевказаного договору, Продавець зобов`язується поставляти, а Покупець приймати та оплачувати вартість сільськогосподарських товарів.

Між сторонами договору було погоджено, що номенклатура Товару, його кількість та ціна зазначаються у Специфікаціях до даного Договору. При оплаті Товару Покупець обов`язково повинен вказати номер та дату рахунку чи видаткової накладної, в іншому разі Продавець залишає за собою право зарахувати кошти на закриття будь-якої існуючої заборгованості Покупця.

Ціна встановлюється із ПДВ, якщо тільки це не суперечить законодавству.

Якщо інші умови оплати не будуть погоджені Сторонами, Покупець зобов`язується оплатити вартість Товару не пізніше 31 жовтня 2019 року. Якщо в додатках до договору буде вказана дата із зазначенням лише дати та місяця, вважатиметься, що мова йде про 2019 рік.

Відповідно до п. 3.6 договору, підписання видаткової накладної можливе без довіреності шляхом скріплення підпису печаткою Покупця.

Як слідує з матеріалів справи, а саме з поданих представником позивача видаткових накладних на виконання вищевказаних умов договору в 2019 та 2020 році ТОВ «Суффле Агро Україна» здійснило поставку товарів ФГ «Надбужанське-С» на загальну суму 10 822 615,51 грн.

Зі змісту видаткових накладних слідує, що відповідач прийняв товар, без претензій та зауважень стосовно кількості та якості, що підтверджується підписами уповноважених осіб та печатками сторін.

Судом встановлено, що відповідачем було здійснено часткове погашення боргу на суму 7 852 686,41 грн шляхом зустрічної поставки та зарахування зустрічних однорідних вимог, що не заперечується сторонами.

Водночас судом встановлено, що відповідач здійснив часткову оплату товару грошовими коштами, що слідує із виписок по рахунках, а саме:

за період з 01.01.2019 - 10.06.2022 ФГ «Надбужанське-С» було здійснено 03.04.2020 погашення боргу в розмірі 1 000 000,00 грн та 18.02.2019 було здійснено погашення боргу на 118 080,00 грн.

Зокрема судом встановлено, що погашення боргу відбулось також за договорами про відступлення вимоги, а саме:

за договором про відступлення вимоги за договором поставки та врегулювання відносин за аграрною розпискою від 16.11.2021 у відповідності до якого Фермерське господарство «Надбужанське-С» (надалі - Первісний кредитор), в особі голови господарства Сандуляка Олега Петровича, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дакса Бунге Україна» (надалі Боржник), в особі директора Русанової Галини Іванівни, яка діє на підставі Статуту, з другої сторони, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна», (надалі - Новин кредитор), в особі заступника директора, виконуючого обов`язки директора Нечитайла Тараса Віталійовича, що діє на підставі Статуту та Протоколу № 5 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" від 16.06.2021, з третьої сторони, надалі разом - Сторони, а кожна окремо - Сторона, уклали цей Договір про відступлення вимоги за Договором поставки та врегулювання відносин за Аграрною розпискою (надалі - Договір)

Між сторонами умовами договору було погоджено, що даний Договір є змішаним договором у розумінні частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України. Договір направлений на врегулювання відносин, що виникли між Сторонами. Підписуючи цей Договір, Новий кредитор надає повну та беззаперечну згоду на поставку Первісним кредитором Боржнику кукурудзи врожаю 2021 року в кількості 280,37 тонн, яка є предметом застави за Фінансовою аграрною розпискою від 02.04.2021 № 1959, посвідченою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А.

Первісний кредитор частково відступає належне йому право вимоги у Боржника оплати вартості 280,37т. кукурудзи врожаю 2021 року, поставленої на підставі Договору поставки № 04112021-1 від 04.11.2021 року (надалі - Основний договір), а Новий кредитор приймає право вимоги оплати, строк якої вже настав, а саме, в сумі 1 481 479,28 грн. (один мільйон чотириста вісімдесят одна тисяча чотириста сімдесят дев`ять гривень 28 коп.).

З цього Договору випливає, що Новий кредитор займає місце Первісного кредитора в частині зобов`язань, що виникли з Основного Договору в обсязі вказаному в цьому Договорі, та на умовах, що існують на момент укладення цього Договору.

Підписуючи цей Договір, Боржник не заперечує проти заміни Первісного кредитора Новим кредитором лише в частині переведення права вимоги зазначеного в п.2.1 цього Договору.

Боржник зобов`язується сплатити на користь Нового кредитора вартість поставленою Товару за Основним Договором у розмірі 1 481 479,28 гри. (один мільйон чотириста вісімдесят одна тисяча чотириста сімдесят дев`ять гривень 28 коп.) протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання даного Договору на банківський рахунок Нового кредитора, який зазначений в цьому договорі .

Після виконання Боржником своїх зобов`язань по даному Договору, Новий кредитор не матиме жодних претензій до Боржника щодо виконання Боржником зобов`язань за Основним Договором, а також до Первісного кредитора щодо звернення стягнення на урожай кукурудзи 2021 року, в кількості 280,37 тонн, який є предметом Основного договору та договору застави за Фінансовою аграрною розпискою від 02.04.2021 № 1959, посвідченою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А., та який було відчужено Первісним кредитором Боржнику за Договором поставки № 04112021-1 від 04.11.2021.

за договором про відступлення вимоги за договором поставки та врегулювання відносин за аграрною розпискою від 22.11.2021 у відповідності до якого Фермерське господарство «Надбужанське-С» (надалі - Первісний кредитор), в особі голови господарства Сандуляка Олега Петровича, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дакса Бунге Україна» (надалі - Боржник), в особі директора Русанової Галини Іванівни, яка діє на підставі Статуту, з другої сторони, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна», (надалі - Новий кредитор), в особі заступника директора, виконуючого обов`язки директора Нечитайла Тараса Віталійовича, що діє на підставі Статуту та Протоколу № 5 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" від 16 червня 2021 року, з третьої сторони, надалі разом - Сторони, а кожна окремо - Сторона, уклали цей Договір про відступлепня вимоги за Договором поставки та врегулювання відносин за Аграрною розпискою (надалі - Договір) про таке:

Між сторонами було погоджено, що підписуючи цей договір, Новий кредитор підтверджує, що ним надано повну та беззаперечну згоду на поставку Первісним кредитором Боржнику кукурудзи врожаю 2021 року в кількості 280,37 тонн, яка є предметом застави за Фінансовою аграрною розпискою від 02.04.2021 року № 1959. посвідченою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А.

Первісний кредитор частково відступає належне йому право вимоги у Боржника оплати вартості 280,37т. кукурудзи врожаю 2021 року, поставленої на підставі Договору поставки № 04112021-1 від 04.11.2021 року (надалі - Основний договір), а Новий кредитор приймає право вимоги оплати, строк якої вже настав, а саме, в сумі 370 369,82 грн. (триста сімдесят тисяч триста шістдесят дев`ять гривень 82 коп.).

З цього договору випливає, що Новий кредитор займає місце Первісного кредитора в частині зобов`язань, що виникли з Основного Договору в обсязі вказаному в цьому Договорі, та на умовах, що існують на момент укладення цього Договору.

Підписуючи цей Договір, Боржник не заперечує проти заміни Первісного кредитора Новим кредитором лише в частині переведення права вимоги зазначеного в п.2.1 цього Договору.

Боржник зобов`язується сплатити на користь Нового кредитора вартість поставленого товару за Основним Договором у розмірі 370 369,82 грн (триста сімдесят тисяч триста шістдесят дев`ять гривень 82 коп.) протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання даного Договору на банківський рахунок Нового кредитора, який зазначений в цьому договорі .

Після виконання Боржником своїх зобов`язань по даному Договору, Новий кредитор не матиме жодних претензій до Боржника щодо виконання Боржником зобов`язань за Основним Договором, а також до Первісного кредитора щодо звернення стягнення на урожай кукурудзи 2021 року, в кількості 280,37 тонн, який є предметом Основного договору та договору застави за Фінансовою аграрною розпискою від 02.04.2021 року № 1959, посвідченою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А., та який було відчужено Первісним кредитором Боржнику за Договором поставки № 04112021-1 від 04.11.2021.

При цьому як слідує з доказів наявних в матеріалах справи сума боргу в розмірі 1 481 479,28 грн була сплачена 16.11.2021 та сума боргу в розмірі 370 369,82 грн була сплачена 22.11.2021.

З врахуванням викладеного за доводами суду заборгованість по зобов`язанню за договором поставки № від 01.01.2019 станом на день подання позову до суду відсутня.

Разом з тим, між Товариство з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна», що йменується тут та надалі «Кредитор», в особі директора Кзав`є Фюльшірона, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та Фермерським господарством "Надбужанське - С", що йменується тут та надалі - «Боржник», в особі голови Сандуляка Олега Петровича, який діє на підставі Статуту, з другої сторони, разом надалі Сторони, а кожна окремо - Сторона, Оскільки Боржник має прострочену заборгованість перед Кредитором за Договором поставки № від 01.01.2019 року (тут і надалі - Договір поставки 1) в сумі основного боргу 6 242 929,41 грн, яка повністю визнається Боржником; оскільки Боржник має прострочену заборгованість перед Кредитором за Договором поставки № від 28.11.2019 року (тут і надалі індивідуально - Договір поставки 2, а разом із Договором поставки 1 - Договори поставки) в сумі основного боргу 6 870 188,35грн, яка повністю визнається Боржником; оскільки на спільних зустрічах представників Сторін було досягнуто принципових домовленостей, які мають на меті збереження господарської діяльності Боржника із одночасним забезпеченням погашення вимог Кредитора та збереження співпраці; таким чином, із урахуванням вищевикладеного та на реалізацію досягнутих домовленостей, Сторони уклали цей Договір про погашення боргу (надалі - Договір), що є змішаним договором в розумінні частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України, про наступне.

Пунктом 1.1. договору було погоджено, що даним договором Сторони погодили порядок погашення заборгованості Боржником, а також загальні умови подальшої співпраці у сільськогосподарському сезоні 2021/22 років, у тому числі порядок здійснення контролю Кредитором за погашенням заборгованості Боржником.

Між сторонами було погоджено порядок погашення заборгованості за договорами поставки, а саме заборгованість відповідача за договором поставки № від 01.01.2019 в сумі 2 500 000,00 гривень до 30 вересня 2021 року включно, а решта заборгованості в сумі 3 724 929,41 гривень до 31 жовтня 2021 року включно ( п. 2.1. договору).

Сторони погодили, що на суму заборгованості Боржника за Договором поставки будуть нараховуватись проценти на підставі ст.536, частини 2 ст.625 ЦК України в розмірі 18% річних від простроченої суми починаючи з 01.11.2019 року та завершуючи датою фактичного погашення боргу (п. 2.2. договору).

Пунктом 2.3. договору між сторонам було погоджено, що сторони чітко усвідомлюють, що укладаючи даний договір, користуються своїми правами, передбаченими принципом свободи договору та ч. 3 ст.631 ЦК України щодо застосування умов договору до відносин, які виникли до його укладення. Так, в п.2.2 Договору, Сторони погодили право застосувати відсотки саме з моменту прострочення заборгованості, а не з моменту укладення даного договору, що не суперечить чинному законодавству України.

Згідно пункту 8.1. договору поставки, сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати товару, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ без застосування положень п.6 ст.232 ГК України.

Так, позивачем обґрунтовуючи позовні вимоги зазначено, що відповідачем не було вчасно виконано зобов`язання зі сплати заборгованості, тому позивачем на суму боргу яка існувала в період з 01.10.2021 до 01.12.2021 в розмірі 2 572 190,08 грн нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що становить 76 586,75 грн, також нараховано 15 % штрафу в розмірі 385 826,51 грн; 49 773,70- грн інфляційних збитків та 2 226 542,91 грн 18 % річних.

Відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог, позиція останнього викладена у відзиві на позовну заяву (вх № канц. 01-34/5891/22 від 20.07.2022), зі змісту якою судом встановлено наступне:

- 01.01.2019 між ТОВ «Суффле Агро Україна» та ФГ «Надбужанське - С» було укладено договір поставки № (договір поставки 1);

- 28.11.2019 між ТОВ «Суффле Агро Україна» та ФГ «Надбужанськс-С» було укладено договір поставки № (далі договір поставки 2);

- відповідачем стверджується, що товари за договором поставки 1 та договором поставки 2 є аналогічними;

- представник відповідача вважає, що дія даного договору 1 в частині поставки товару закінчилася 31.10.2019;

- усі поставки ТОВ «Суффле Агро Україна» починаючи з 28.11.2019 відбувалися згідно договору поставки 2, незалежно від того, чи містили документи про поставку товарів (видаткові накладні) посилання на даний договір;

- представник ФГ «Надбужанське-С» звергає увагу суду на те, що останні поставки товарів ТОВ «Суффле Агро Україна» за видатковими накладними № від 27.12.2019 на суму 445 589,29 грн та № від 09.04.2020 на суму 2 001 854,00 грн, разом - 2 447 443,29 грн, де вказано номер договору поставки від 01.01.2019 були здійснені вже після укладання договору поставки від 28.11.2019, а тому дані суми не можуть бути взяті до розрахунку заборгованості за договором поставки 1 для нарахування штрафних санкцій і відсотків річних на суму, що включає в себе 2 447 443,29 грн, за поставлені товари;

- крім того зазначає, що жодних домовленостей щодо пролонгації договору поставки № від 01.01.2019 Сторонами погоджено не було, через що поставка товарів 27.12.2019 та 09.04.2020 за видатковими накладними № та №8 є такими, що не стосуються даного договору, а тому розрахунки, надані позивачем є неправомірними та безпідставними позивач навмисно відносить грошові кошти в розмірі 2 447 443,29 грн до розрахунку стягнення за договором поставки 1, щоб збільшити суму нарахувань.

Окрім цього, зазначає, що 23.04.2021 між сторонами був укладений договір про погашення боргу, яким сторони помилково погодили, що на 23.04.2021 заборгованість відповідача за договором поставки № від 01.01.2019 становить 6 249 929,41 гривень.

Враховуючи усе вищезазначене та беручи до уваги розрахунки позивача щодо нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 01.10.2021 до 01.12.2021 в розмірі 76 586,75 грн, 15% штрафу за один повний місяці, прострочення (листопад 2021 року) в сумі 385 826,51 грн та 18% річних за період з 01.11.2019 до 01.12.2019 на суму боргу, яка існувала в цей період, в розмірі 2 246 542,91 грн невірно визначеними та значно завищеними.

Зокрема зазначає, що пеня та штраф, нараховані позивачем у розмірі, погодженому в договорі за фактичний період прострочення, розмір штрафних санкцій не є співрозмірним з сумою простроченого зобов`язання, адже відповідач повністю здійснив розрахунок по основному боргу в найкоротший можливий для цього строк з урахуванням того, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом" (з наступними змінами та доповненнями) з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин, який продовжено Постановою КМУ від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з мстою запобігання поширенню на території У країни гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом» до 31.08.2022 року, через що, у зв`язку із відсутністю коштів на обігових рахунках підприємства, неможливістю своєчасною реалізацією залишків продукції, виникла затримка платежів, що спричинило мінімальне прострочення боргу.

Зокрема зазначає, що розмір пені за порушення договірних зобов`язань є надмірно великим в порівнянні із розміром простроченого зобов`язання, тому існують підстави для зменшення розміру штрафних санкцій.

Позивач не погоджується із доводами викладеним у відзиві на позовну заяву представником відповідача, позиція позивача викладена у відповіді на відзив (вх. № канц. 01-34/6242/22 від 01.08.2022), в якому зазначено наступне:

- поставка товару за ВН № від 27.12.2019 на суму 445 589,29 грн та ВН № від 09.04.2020 на суму 2 001 854,00 грн здійснювалась саме на підставі договору поставки № від 01.01.2019, а не на підставі іншого договору, оскільки у вищевказаних видаткових накладних зазначено саме договір поставки № від 01.01.2019, а не інший договір;

- 23.04.2021 сторони уклали договір про погашення боргу де зафіксували, що боржник має прострочену заборгованість за договором поставки № від 01.01.2019 в сумі 6 242 929,41 грн;

- у відповідності до актів зарахування зустрічних однорідних вимог видаткові накладні ВН № від 27.12.2019 та ВН № від 09.04.2020 відображені саме як накладні за договором від 01.01.2019;

Крім того, стягнення боргу за договором № від 28.11.2019 є предметом іншої справи (№902/549/22) і позивач при зверненні до суду у іншій справі не зазначав вказані накладні як підставу для стягнення боргу за договором №, оскільки вказані накладні є предметом розгляду даної справи.

Щодо заперечення представника відповідача відносно нарахованих відсотків річних позивачем зазначається, що 23.04.2021 сторони уклали договір про погашення боргу. Умовами вказаного договору сторони погодили, що боржник має прострочену заборгованість. Вказане співвідноситься з тим, що п.4.3 договору № від 01.01.2019 сторони визначили строк оплати 31.10.2019. Пунктом 2.2 договору про погашення боргу, сторони погодили, що на суму заборгованість Боржника за договором поставки будуть нараховуватись проценти на підставі ст.536, частини 2 ст.625 ЦК України в розмірі 18% річних від простроченої суми починаючи з 01.11.2019 та завершуючи датою фактичного погашення боргу. Пунктом 11.2.3. Сторони чітко усвідомлюють, що укладаючи даний договір, користуються своїми правами, передбаченими принципом свободи договору та ч. 3 ст.631 ЦК України щодо застосування умов договору до відносин, які виникли до його укладення. Так, в пункті 2.2 договору, Сторони погодили право застосувати відсотки саме з моменту прострочення заборгованості, а не з моменту укладення даного договору, що не суперечить чинному законодавству України. Таким чином, сторони в договорі про погашення боргу чітко визначили, що для нарахування відсотків буде використано період прострочення боржника визначений в п.4.3 договору поставки, а саме 01.11.2019.

Крім того представником позивача заперечується проти зменшення нарахованих санкцій, вважає їх об`єктивно вірними та правомірними.

В запереченні ФГ «Надбужанське-С» на відповідь на відзив представника позивача (вх. № канц. 01-34/7177/22 від 20.08.2022) заперечує проти доводів останнього, та повністю підтримує позицію викладену у відзиві на позовну заяву.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам суд виходить з наступного.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Як встановлено судом, відповідачем зобов`язання за договором поставки № від 01.01.2019, станом на день ухвалення рішення в даній справі, виконані в повному обсязі шляхом перерахування позивачу грошових коштів в розмірі 10 822 615,51 грн.

Разом з тим, як слідує з доказів наявних в матеріалах справи погашення заборгованості було здійснено в порушення строків погоджених між сторонами.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Як уже встановлено судом 23.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна», що йменується тут та надалі «Кредитор», в особі директора Кзав`є Фюльшірона, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та Фермерським господарством "Надбужанське - С", що йменується тут та надалі - «Боржник», в особі голови Сандуляка Олега Петровича, який діє на підставі Статуту, з другої сторони, разом надалі Сторони, а кожна окремо - Сторона, Оскільки Боржник має прострочену заборгованість перед Кредитором за Договором поставки № від 01.01.2019 року (тут і надалі - Договір поставки 1) в сумі основного боргу 6 242 929,41 грн, яка повністю визнається Боржником; оскільки Боржник має прострочену заборгованість перед Кредитором за Договором поставки № від 28.11.2019 року (тут і надалі індивідуально - Договір поставки 2, а разом із Договором поставки 1 - Договори поставки) в сумі основного боргу 6 870 188,35грн, яка повністю визнається Боржником; оскільки на спільних зустрічах представників Сторін було досягнуто принципових домовленостей, які мають на меті збереження господарської діяльності Боржника із одночасним забезпеченням погашення вимог Кредитора та збереження співпраці; таким чином, із урахуванням вищевикладеного та на реалізацію досягнутих домовленостей, Сторони уклали цей Договір про погашення боргу (надалі - Договір), що є змішаним договором в розумінні частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України, про наступне.

Пунктом 1.1. договору було погоджено, що даним договором Сторони погодили порядок погашення заборгованості Боржником, а також загальні умови подальшої співпраці у сільськогосподарському сезоні 2021/22 років, у тому числі порядок здійснення контролю Кредитором за погашенням заборгованості Боржником.

Між сторонами було погоджено порядок погашення заборгованості за договорами поставки, а саме заборгованість відповідача за договором поставки № від 01.01.2019 в сумі 2 500 000,00 грн до 30.09.2021 включно, а решта заборгованості в сумі 3 724 929,41 гривень до 31 жовтня 2021 року включно ( п. 2.1. договору).

Сторони погодили, що на суму заборгованості Боржника за договором поставки будуть нараховуватись проценти на підставі ст.536, частини 2 ст.625 ЦК України в розмірі 18% річних від простроченої суми починаючи з 01.11.2019 та завершуючи датою фактичного погашення боргу (п. 2.2. договору).

Пунктом 2.3. договору між сторонам було погоджено, що сторони чітко усвідомлюють, що укладаючи даний договір, користуються своїми правами, передбаченими принципом свободи договору та ч. 3 ст.631 ЦК України щодо застосування умов договору до відносин, які виникли до його укладення. Так, в п.2.2 договору, Сторони погодили право застосувати відсотки саме з моменту прострочення заборгованості, а не з моменту укладення даного договору, що не суперечить чинному законодавству України.

Згідно пункту 8.1. договору поставки, сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати товару, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ без застосування положень п.6 ст.232 ГК України.

Разом з тим, представником відповідача в поясненнях та у відзиві на позовну заяву заперечується факт поставки товари за ВН № від 27.12.2019 на суму 445 589.29 грн та ВН № від 09.04.2020 на суму 2 001 854,00 грн у відповідності до договору поставки № від 01.01.2019.

Дані обставини зазначені представником відповідача судом оцінюються критично з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають, що якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Враховуючи положення зазначених вище статей ГК України, суд вважає за необхідне підкреслити той факт, що для визнання правочину такого, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, необхідно встановити факт наявності у контрагентів або контрагента такої мети. Водночас, доказів на підтвердження даних обставин Відповідачем надано не було.

Надаючи оцінку реальності вчинення господарських операцій між контрагентами, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дослідивши наявні матеріалах справи документи, суд вважає, що останні містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам. Поряд з цим, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства.

З урахуванням наведеного та в сукупності наявних доказів, суд дійшов висновку, що поставка товару ВН № від 27.12.2019 на суму 445 589,29 грн та ВН № від 09.04.2020 на суму 2 001 854,00 грн була здійснена у відповідності до договору поставки № від 01.01.2019, а не на підставі іншого договору, оскільки у вищевказаних видаткових накладних зазначено саме договір поставки № від 01.01.2019.

Варто зазначити, що відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України)

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України)

Тобто в даному випадку обсяг зобов`язань боржника визначається як умовами договору про погашення боргу № б/н від 23.04.2021, так і умовами основного договору поставки № від 01.01.2019, яким установлено обсяг зобов`язань боржника.

Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів про визнання договору про погашення боргу № б/н від 23.04.2021 недійсним в судовому порядку.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення 18 % річних, пені штрафу та інфляційних збитків відповідає умовам укладеного договору та чинного законодавства України, відтак є правомірною та обґрунтованою.

Так, щодо нарахованих 18 % річних суд зазначає наступне: сторони умовами договору про погашення боргу від 23.04.2021 погодили, що на суму заборгованості Боржника за договором поставки будуть нараховуватись проценти на підставі ст.536, частини 2 ст.625 ЦК України в розмірі 18% річних від простроченої суми починаючи з 01.11.2019 та завершуючи датою фактичного погашення боргу (п. 2.2. договору).

Тобто, в пункті 2.2 договору про погашення боргу від 23.04.2021, Сторони погодили право застосувати відсотки саме з моменту прострочення заборгованості, а не з моменту укладення даного договору, що не суперечить чинному законодавству України. Таким чином, сторони в договорі про погашення боргу чітко визначили, що для нарахування відсотків буде використано період прострочення боржника визначений в п.4.3 договору поставки, а саме 01.11.2019.

За таких обставин, суд визнає обґрунтованим розрахунок 18 % річних в розмірі 2 246 542,91 грн з 01.11.2019 по 01.12.2021.

Щодо заявленої пені в розмірі 76 586,75 грн за період з 01.10.2021 по 01.12.2021.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 8.1 договору поставки, сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати товару, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ без застосування положень п. 6. 232 ГПК.

Вказаний пункт договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань": платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання Відповідачем умов договору за розрахунком позивача складає 76 586,75 грн.

Розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом здійснено у відповідності до вимог ГК України, та з наступного дня, від дня прострочення зобов`язання.

З огляду на вищенаведене нарахування пені здійснено позивачем у відповідності до договору та Закону.

Суд перевіривши розрахунок пені дійшов висновку, що зазначена вимога є обґрунтованою, правомірною та правильно розрахованою.

Щодо заявленого до стягнення штрафу в розмірі 385 826,51 грн.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 8.2. договору, покупець додатково сплачує штраф в розмірі 15% від суми прострочення за кожен один повний місяць прострочення.

За доводами суду сума заборгованості в листопаді 2021 становила 2 572 190,08 грн, що підтверджено матеріалами справи тому нараховані 15 % штрафу в розмірі 385 826,51 грн є обґрунтованими та правомірними.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних збитків в розмірі 49 773,70 грн за період з 01.10.2021 - 01.12.2021 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, суд зауважує, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому, базою (основою) для нарахування інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Відповідно до п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних збитків суд дійшов висновку, що вказані вимоги є обґрунтованими, правомірними та арифметично правильно розрахованими.

Розглядаючи клопотання відповідача, наведене у відзиві на позовну заяву, про зменшення на 99% - заявлених до стягнення розміру 18% річних, пені, штрафу суд зважає на наступне.

Позивач проти зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій заперечував, вважає, що відповідачем не надано жодного доказу в обґрунтування заявленого.

Розглянувши доводи сторін стосовно можливості зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, суд дійшов висновку заяву відповідача задовольнити частково, при цьому суд виходить з наступних мотивів.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зробила наступний правовий висновок: «для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (п.8.24 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Положення ч. 3 ст. 509 ЦК України унормовано, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч.1 ст.627 визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Як слідує із бухгалтерської довідки вих. №160 від 30.08.2022 ФГ "Надбужанське-С" станом на 30.08.2022 у господарстві працює 12 працівників, заборгованість склала 503 856,89 грн в тому числі по заробітній платі-341 671,26 грн, по податках із заробітної плати 162 185,63 грн.

Згідно бухгалтерської довідки вих. №161 від 30.08.2022 ФГ "Надбужанське-С" станом на 30.08.2022 заборгованість по податках та обов`язкових платежах до бюджету складає 731 071,17 грн.

30.08.2022 укладено договір між ФГ "Надбужанське-С" (далі-Виконавець) та Немирівського міського голови Качура В.М. (далі-Замовник) про виконання мобілізаційного завдання.

Згідно п.п. 1.1 Договору передбачено, що у порядку та на умовах, визначених цим договором, Виконавець зобов`язується виконати мобілізаційне завдання, рішення виконавчого комітету Немирівської міської ради №М59 ДСК від 15.03.2022 щодо виробництва сільскогосподарської продукції.

Дослідивши матеріали даної справи, суд також враховує:

- ступінь виконання основного зобов`язання, тобто відсутність основного боргу станом на день розгляду справи;

- встановлений у договорі збільшений розмір процентів річних є мірою цивільно-правової відповідальності, що є додатковим тягарем для боржника;

- відсутність підстав вважати, що порушення зобов`язання відповідачем потягло за собою значні збитки для позивача;

- очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум процентів річних, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

На переконання суду, одночасне стягнення інфляційних збитків, пені, штрафу та 18 % річних у повному обсязі створить нерівність у правовідносинах сторін, призведе до невиправданого та надмірного збагачення позивача.

Таким чином, суд вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковими обставинами, які є підставою для застосування положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ЦК України та зменшення 18% відсотків річних, пені, штрафу з урахуванням зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду.

З урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, суд доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для зменшення на 90%, а саме: 18% відсотків річних з розміру 2 246 542,91 грн до 224 654,30 грн, пені з 76 586,75 грн до 7 658,68 грн, штрафу з 385 826,51 грн до 38 582,66 грн. В решті позову відмовити.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, дослідивши всі докази у справі, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а відтак суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Решта долучених до матеріалів справи доказів та наданих сторонами пояснень була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

В силу приписів ч. 1. ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства "НАДБУЖАНСЬКЕ-С" (село Стрільчинці, Немирівський район, Вінницька область, 22800, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, село Крупець, Шепетівський район, Хмельницька область, 30068, ) 224 654,30 грн суму відсотки річних, 7 658,68 грн пені, 38 582,66 грн штрафу, 49 773,70 грн інфляційних втрат, 41 380,95 грн витрати на сплату судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відповідні адреси електронної пошти учасників справи та на електронну адресу: ; @mail.gov.ua; .

Повне рішення складено 17 жовтня 2022 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, село Крупець, Шепетівський район, Хмельницька область, 30068)

3 - відповідачу (село Стрільчинці, Немирівський район, Вінницька область, 22800)