ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2022 Справа № 914/986/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Муравець О.М.,

розглянувши матеріали справи за позовом: Приватного підприємства Болеро-Сервіс, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробнича компанія Львівхолод, м. Львів

про стягнення боргу та пені в розмірі 6 524 353,08 грн.

Представники сторін:

від позивача: Сіцінська В.А. представник згідно повноважень, які містяться в матеріалах справи

від відповідача: Гайдукевич О.Я. - представник згідно повноважень, які містяться в матеріалах справи

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного підприємства Болеро-Сервіс до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробнича компанія Львівхолод про стягнення боргу та пені в розмірі 6 580 116,60 грн., з них: 6 340 595,75 грн. основний борг, 239 520,85 грн. нарахована пеня.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2022р., справу розподілено судді Долінській О.З.

Ухвалою Господарського суду Львівської області суду від 25.05.2022 р., прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 06.07.2022 р.

20.06.2022 р. представником відповідача подано на адресу суду відзив на позовну заяву з додатками за вх. № 13108/22.

27.06.2022 р. представником позивача подано відповідь на відзив з додатками за вх. № 13507/22.

27.06.2022 р. представником позивача подано на адресу суду заяву про зменшення розміру позовних вимог з додатками за вх. № 1947/22, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 6 284 832,23 грн. основного боргу, 239 520,85 грн. пені та судові витрати покласти на відповідача.

30.06.2022 р. представником відповідача подано на адресу суду заперечення з додатками за вх. № 13905/22.

05.07.2022 р. представником відповідача подано на адресу суду клопотання з додатками за вх. № 14215/22.

Протокольною ухвалою від 06.07.2022 р. судом прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог за вх. № 1947/22 від 27.06.2022 р. та постановлено подальший розгляд справи здійснювати з її врахуванням.

В судовому засіданні 06.07.2022 р., відповідно до ст. 216 ГПК України, оголошено перерву до 20.07.2022 р.

Протокольною ухвалою від 20.07.2022 р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 914/986/22 на тридцять днів за клопотанням представника відповідача.

В судовому засіданні 20.07.2022 р., відповідно до ст. 216 ГПК України, оголошено перерву до 07.09.2022 р.

05.09.2022 р. представником відповідача подано на адресу суду клопотання з додатками за вх. № 18264/22, в якому відповідач зазначає про те, що ним повністю оплачено позивачу суму боргу за Договором поставки №688 від 02.04.2018р., що була предметом позову у даній справі. Зазначає, що 15.06.2022р. між сторонами був підписаний акт звірки взаєморозрахунків. Відповідачем до вказаного клопотання долучено платіжні доручення про сплату основного боргу перед позивачем. На підставі наведеного, відповідач просив суд закрити провадження у справі № 914/986/22 в частині стягнення з відповідача основного боргу.

Ухвалою Господарського суду Львівської області суду від 07.09.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/986/22 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 27.09.2022 р.

27.09.2022 р. представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився, підтвердив сплату основного боргу відповідачем і просить закрити провадження в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 6 284 832,23 грн. Зазначив, що за відповідачем залишились непогашеними пеня та судовий збір, просив їх стягнути з підстав, які зазначені у позовній заяві та відповіді на відзив за вх. № 13507/22 від 27.06.2022 р. та із врахуванням наданих пояснень в судових засіданнях.

27.09.2022 р. представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився, просив суд закрити провадження в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 6 284 832,23 грн. у зв`язку із повною сплатою. Щодо стягнення з відповідача нарахованої пені просив суд відмовити в цій частині позову із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву за вх. № 13108/22 від 20.06.2022 р. та із врахуванням наданих пояснень в судових засіданнях.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст. 81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що подані сторонами у даній справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими учасники справи обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення позовних вимог і які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/986/22 .

В судовому засіданні 27.09.2022 р., відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 688 від 02.04.2018 року щодо повної та вчасної оплати за отриманий товар, у зв`язку з чим позивач просить суд, з врахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог за вх. № 1947/22 від 27.06.2022 р., стягнути з відповідача 6 284 832,23 грн. основного боргу, 239 520,85 грн. пені та судові витрати покласти на відповідача. При цьому, позивач ствердив, що після подачі позову до суду, основний борг відповідачем погашено повністю, просив суд в частині стягнення основного боргу у сумі 6 284 832,23 грн. закрити провадження, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначає про те, що оскільки черговий платіж за товар не був здійснений 24.02.2022 р., а також у зв`язку з початком війни на території України та припиненням відповідачем подальшої оплати товару позивачу, з метою зменшення ризиків непогашення відповідачем заборгованості, позивачем на адресу відповідача були неодноразово надіслані листи з проханням не допускати порушення строків оплати товару. Такі листи були надіслані 24.02.2022 р., 07.03.2022 р., 18.03.2022 р., 28.03.2022 р., 21.04.2022 р.

Позивач зазначає, що станом на дату початку війни загальна сума відвантаженого позивачем відповідачу та не оплаченого відповідачем позивачу товару становила 7 342 033,55 грн., при цьому сума товару, строк оплати якого настав ще до початку війни, становила 4 326 351,05 грн. і ця сума щодня збільшувалась. В цих листах позивачем було обґрунтовувано відповідачу ризики подальшого порушення відповідачем строків оплати товару, а також умови, в яких опинився Позивач у зв`язку із початком військових дій та запровадження воєнного стану на території України (відсутність палива, перебої у постачанні товару постачальниками та виробниками, які знаходяться на території ведення бойових дій (а частина наших постачальників та виробників взагалі припинили поставки товару), зміна умов постачання та оплати товару постачальниками Позивача, зростання заборгованості з оплати товару іншими покупцями Позивачу тощо). Також в цих листах Позивач закликав Відповідача не порушувати договірні зобов`язання та не нехтувати існуючими багаторічними партнерськими відносинами, оскільки подальше невиконання своїх зобов`язань Відповідачем створює серйозні та невідворотні ризики фінансової стабільності Позивача.

Умовами Договору поставки №688 та додатків до нього (Комерційні умови в редакції протоколу узгодження розбіжностей), передбачено право Постачальника (Позивача) не приймати замовлення Покупця (Відповідача), письмово повідомивши останнього про причини таких дій, та призупинити відвантаження Покупцю Товару по неприйнятих Замовленнях у випадку порушення Покупцем строку оплати Товару до моменту погашення Покупцем заборгованості, у випадку не підписання Покупцем нової редакції Специфікації або доповнення до Специфікації. В такому випадку, Постачальник не несе відповідальність за невиконання умов Договору в частині поставки товару, а невиконання умов Договору в частині поставки товару, вважатиметься таким, що настало внаслідок їх невиконання Покупцем.

У відповідь на звернення позивача, відповідач спочатку повідомив, що у зв`язку з початком війни Компанія ТзОВ ТВК «Львівхолод» працює в максимально штатному режимі, також повідомив про отримання від інших постачальників повідомлення про збої з поставками і перевезенням товару та про припинення таких взагалі. Також, листом від 01.03.2022 р., відповідач повідомив про засвідчення ТПП України факту настання форс-мажорних обставин з 24.02.2022 року, зазначив, що «… сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання умов договору на період дії форс-мажорних обставин..., якщо ці обставини істотно вплинули на виконання умов даного договору. Тобто наявність форс-мажорних обставин звільняє від відповідальності, однак не від обов`язку виконання стороною своїх договірних зобов`язань. Таким чином, під час режиму воєнного стану сторона договору зобов`язана виконувати його умови, за винятком випадків, коли воєнні дії чи їх наслідки прямо впливають на неможливість такого виконання. Будь-яка одностороння зміна умов договору під час дії форс-мажорних обставин є неприпустимою.»

Крім цього, позивач зазначає, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між бойовими та воєнними діями, які ведуться в інших регіонах України, від того, де розташовані магазини відповідача та неможливістю здійснювати свою господарську діяльність Відповідачем з продажу товару споживачам, отримувати від цього прибуток, а відтак виконувати свої зобов`язання з оплати товару Позивачу. Тому, форс-мажорні обставини, існування яких на території України засвідчила ТПП України, на думку позивача, не можуть бути підставою для невиконання або неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань з оплати товару Позивачу за Договором поставки №688, а також для звільнення Відповідача від відповідальності за часткове чи повне невиконання умов Договору поставки №688.

Листом від 29.04.2022 р., Відповідач, незважаючи на порушення умов Договору поставки №688 та порушення строку оплати товару Позивачу у такому істотному розмірі, повідомив Позивача про припинення співпраці за договором поставки, а також про те, що Відповідач почав прямі переговори з виробниками товарів. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд, закрити провадження в частині стягнення з відповідача основного боргу, у зв`язку з відсутністю предмета спору та задоволити позовні вимоги в частині стягнення пені повністю.

Позиція відповідача.

У поданому відзиві на позовну заяву за вх. № 13108/22 від 20.06.2022 р., відповідач посилається на те, що він не мав можливості повною мірою та вчасно виконати свої зобов`язання перед Позивачем саме через обставини, за які він не відповідає (обставини форс-мажор). Відповідно до п. 7.1. Договору поставки №688, Сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання умов Договору на період дії форс-мажорних обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 14' Закону України «Про торгово-промислові палати України», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. У зв`язку з введенням з 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану, Торгово-промислова палата України 28 лютого 2022 року прийняла рішення №2024/02.0-7.1, яким для всіх суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України форс-мажорними обставинами (обставини непереборної сили). Вищезазначене рішення Торгово-промислової палати України, розміщено у відкритому доступі на офіційному сайті Торгово-промислової палати України, копія долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву. Відповідач зазначає, що про неможливість здійснювати розрахунки повною мірою через форс-мажорні обставини Відповідач повідомляв Позивача, зокрема і листом №1142 від 01.04.2022 року. Також відповідач просить звернути увагу на те, що він, говорячи про неможливість вчасно виконати свої зобов`язання перед Позивачем, посилається не на відсутність в нього коштів для здійснення оплати, а на неможливість ведення нормальної господарської діяльності внаслідок війни, тобто на обставин непереборної сили, що вже в свою чергу спричинило відсутність оборотних коштів у необхідній кількості. При цьому, відповідач просить також суд врахувати, що він доклав усіх зусиль, щоб виконати свої зобов`язання перед позивачем, зокрема пропонував реструктуризацію боргу. Таким чином, у зв`язку із визнанням Торгово-промисловою палатою України військової агресії Російської Федерації проти України форс-мажорною обставиною (обставини непереборної сили), відповідач вважає, що він звільняється від відповідальності у вигляді пені за прострочення виконання своїх зобов`язань, що виникла після 24.02.2022р. Відповідач надав свій контррозрахунок пені в додатку до відзиву. Відповідно до вказаного контррозрахунку пені, відповідачем здійснено розрахунок пені за період з 05.03.2021 р. до 22.02.2022 р. на суму 100 789,80 грн., яка ніби то могла б бути нарахована позивачем, згідно Закону за період до початку військового стану до стягнення з відповідача. На підставі наведеного, відповідач просить суд, у задоволенні позову щодо стягнення пені, відмовити повністю та закрити провадження у частині стягнення з відповідача основної заборгованості у зв`язку з повним її погашенням позивачу.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів, суд встановив наступне.

02 квітня 2018 року між Приватним підприємством Болеро-Сервіс (за договором постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробнича компанія Львівхолод (покупець за договором, відповідач у справі) укладено Договір поставки №688 (з додатками та протоколом розбіжностей) (надалі Договір поставки №688). Строк дії Договору поставки №688 щорічно автоматично продовжувався на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах та є чинним станом на момент розгляду справи.

Даний договір визначає основні обов`язкові умови співпраці сторін. Інші детальні умови співпраці погоджуються сторонами в комерційних умовах, додаткових угодах та в інших додатках до даного договору.

Згідно умов даного договору, постачальник зобов`язується систематично, у чіткій відповідності з замовленням покупця, поставляти покупцеві товар, передбачений в специфікації (додаток № 3 до договору), на умовах, передбачених даним договором та додатками до нього (п.1.1). Покупець зобов`язується приймати замовлений товар та здійснювати його оплату згідно з цінами, що не перевищують цін узгоджених у специфікації, яка діє на дату створення замовлення (п.1.2). Ціна товару встановлюється в гривнях, без урахування ПДВ (ПДВ виділяється окремим рядком), і включає вартість упаковки, маркування та доставки товару постачальником. Покупець самостійно визначає ціну продажу товарів, якщо інше не передбачене чинним законодавством України або окремими задокументованими домовленостями між сторонами (п.2.2). Вартість договору складається з загальної вартості товарів, придбаних у постачальника за даним договором (п.2.3). Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом одного року (п.9.1). Строк дії договору щорічно автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо жодна з сторін письмово не заявить про інше за 30 днів до чергового терміну завершення його дії (п.9.2).

Відповідно до умов цього договору, позивач систематично відповідно до замовлень поставляв та передав у власність відповідача товар (продукти харчування в асортименті). Загальна вартість поставленого товару Відповідачу відповідно до умов Договору поставки №688 складає 105 704 542,81 грн. (в т.ч. ПДВ). Відповідно до п. 4.9. Договору поставки №688 факти поставки товару Покупцю підтверджуються підписаними представниками обох сторін товарно-транспортними накладними та/або видатковими накладними.

Відповідач відповідно до умов укладеного договору, зобов`язався приймати замовлений товар та здійснювати його оплату згідно з цінами, визначеними в специфікації. Відповідно до п. 3.1. Договору поставки №688, терміни та порядок оплати за поставлений товар погоджені сторонами у Комерційних умовах.

Відповідно до п. 1.1. Комерційних умов (в редакції Договору про внесення змін і доповнень від 01.03.2019 року), - Розрахунки за кожну поставлену партію Товару здійснюється згідно п. 3.1. Договору поставки протягом 77 (сімдесят сім) календарних днів з моменту отримання Товару Покупцем. Сторони погодили, що оплата за товар здійснюється Покупцем у Розрахунковий день, яким є четвер. У випадку, якщо строк оплати за Товар припадає на інший день у тижні, що не співпадає із Розрахунковим днем, то такий платіж здійснюється у наступний за встановленим строком оплати Розрахунковий день. При цьому оплата за Товар у Розрахунковий день не вважається порушенням Покупцем строків оплати.

Згідно з п. 3.3. Договору поставки №688, - Сторони домовились, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги Постачальника у такій черговості: у першу чергу сплачується основна сума боргу починаючи з суми найдавніших товарних накладних, за якими минає термін оплати, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка та в останню чергу відшкодовуються інші витрати, пов`язані з виконанням зобов`язання за цим Договором. В призначенні платежу ТОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД» завжди вказувало «Оплата за товар по договору поставки № 688 від 02.04.2018». На підставі цього, позивач усі отримані від ТОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД» грошові кошти зарахував в якості оплати за товар, неоплачений на дату платежу, з більш ранньою датою поставки.

На виконання взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 688 від 02.04.2018 р., позивачем поставлено відповідачу товар на підставі підписаних та скріплених печатками сторін видаткових накладних, проте, відповідачем за отриманий товар сплачено лише частково. Крім того, ТзОВ ТВК Львівхолод здійснено часткове повернення товару ПП Болеро-Сервіс або було проведено зарахуванням однорідних зустрічних вимог.

Після подачі позову до суду та відкриття провадження у справі, відповідачем здійснено оплату суми основного боргу в розмірі 6 284 832,23 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які долучені до матеріалів справи, а саме: платіжне доручення № 418244141 від 19.05.2022 р. на суму 30 000,00 грн., платіжне доручення № 418244597 від 26.05.2022 р. на суму 30 000,00 грн., платіжне доручення № 418244788 від 31.05.2022 р. на суму 30 000,00 грн., платіжне доручення № 420084748 від 07.06.2022 р. на суму 15 000,00 грн., платіжне доручення № 420084749 від 07.06.2022 р. на суму 20 000,00 грн., платіжне доручення № 420085042 від 14.06.2022 р. на суму 30 000,00 грн., платіжне доручення № 420085043 від 14.06.2022 р. на суму 20 000,00 грн., платіжне доручення № 29901531 від 24.06.2022 р. на суму 50 000,00 грн., платіжне доручення № 29902994 від 21.07.2022 р. на суму 400 000,00 грн., платіжне доручення № 81791442 від 02.09.2022 р. на суму 3 172 012,90 грн., платіжне доручення № 81791443 від 02.09.2022 р. на суму 2 492 819,33 грн.

27.06.2022 р. представником позивача подано на адресу суду заяву про зменшення розміру позовних вимог з додатками за вх. № 1947/22, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 6 284 832,23 грн. основного боргу, 239 520,85 грн. пені та судові витрати покласти на відповідача.

Станом на 15.06.2022 сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків, який підписаний повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб та долучений до матеріалів справи.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, доказами не спростовувались і підтверджені поясненнями представниками сторін в судових засіданнях.

Таким чином, спір щодо заявленої до стягнення основної суми заборгованості за Договором відсутній. Невирішеним залишилось заявлена до стягнення позивачем сума пені з відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що у зв`язку із визнанням Торгово-промисловою палатою України військової агресії Російської Федерації проти України форс-мажорною обставиною (обставини непереборної сили), відповідач вважає, що він звільняється від відповідальності у вигляді пені за прострочення виконання своїх зобов`язань, що виникла після 24.02.2022р. Відповідач надав свій контррозрахунок пені в додатку до відзиву. Відповідно до вказаного контррозрахунку пені, відповідачем здійснено розрахунок пені за період з 05.03.2021 р. до 22.02.2022 р. на суму 100 789,80 грн.

Оцінка суду.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ст.174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В даному випадку, між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору поставки № 688 від 02.04.2018 року.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивач свої зобов`язання щодо передачі товару за Договором поставки виконав, що підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними. Дана обставина сторонами не заперечувалась.

Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі, із врахуванням прийнятої судом до розгляду заяви позивача про зменшення позовних вимог за вх. № 1947/22 від 27.06.2022 р., відповідачем сплачено на користь позивача основний борг в розмірі 6 284 832,23 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та не заперечується сторонами.

За таких обставин, провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача основної заборгованості, з огляду на відсутність предмету спору, слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (відсутній предмет спору).

Щодо стягнення суми пені, то суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 6.7. Договору поставки № 688 від 02.04.2018 р. передбачено, що за несвоєчасну оплату за поставлений товар згідно замовлення товар, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від заборгованої суми.

На підставі п.6.7 договору, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 239 520,85 грн. за період з 05.03.2021 р. до 18.02.2022 р. згідно розрахунку, який долучений до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За наведеними вище положеннями ГК України, господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18.

Суд зазначає, що розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, сторони у п. 6.7 договору поставки № 688 від 02.04.2018 р. погодили, що за несвоєчасну оплату за поставлений згідно замовлення товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від заборгованої суми.

Відповідач, уклавши договір поставки № 688 від 02.04.2018 р., погодився на викладені в ньому умови, в тому числі і умову про нарахування пені за порушення або неналежне виконання зобов`язань.

Таким чином, перевіривши поданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що така нарахована вірно, відтак, вимога про стягнення з відповідача 239 520,85 грн. пені є правомірною та підлягає до задоволення.

При цьому, при перевірці правильності нарахування позивачем пені, судом взято до уваги визначені у п. 1.1 Комерційних умов (в редакції Договору про внесення змін і доповнень від 01.03.2019 року) положення щодо відтермінування оплати за товар 77 (сімдесят сім) календарних днів з моменту отримання товару покупцем.

Щодо посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, спричинених воєнними діями Російської Федерації на території України, а відтак, на безпідставність нарахування позивачем пені, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 141 ЗУ Про торгово-промислові палати в Україні, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 141 ЗУ Про торгово-промислові палати в Україні, торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Листом від 28.02.2022 Торгово-промисловою палатою України, на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні, Статуту ТПП України, засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні. Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд зазначає, що факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022 є загальновідомим. Разом з тим, розділом 7 договору поставки № 688 від 02.04.2018 сторонами погоджено, що у випадку настання умов, передбачених п.7.1, сторона зобов`язується протягом 3-х днів з моменту їх настання письмово повідомити іншу сторону про виникнення форс-мажорних обставин. Належним доказом дії форс-мажорних обставин є довідка, видана Торгово-промисловою палатою України чи іншим уповноваженим органом. Однак, у даній справі, відповідачем не надано сертифікату про форс-мажорні обставини.

Суд також звертає увагу, на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21, де вказано, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Як з`ясовано судом, місцезнаходженням відповідача є м. Львів, діяльності в тимчасово окупованих регіонах України ТзОВ торгівельно-виробнича компанія Львівхолод не здійснює, діяльність відповідач не припиняв та не обмежував, а ускладнені обставини на які посилається відповідач, щодо організації логістики та налагодження роботи у воєнний час, неможливість ведення звичайної господарської діяльності, вплинули однаково на обох учасників відносин, а не виключно на останнього.

Таким чином, відповідачем всупереч установленому законом та договором порядку, не підтверджено настання в останнього форс-мажорних обставин та не доведено причинно-наслідкового зв`язку між дією форс-мажорних обставин та неможливістю виконання ТзОВ торгівельно-виробничою компанією Львівхолод договірних зобов`язань.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, частина заборгованості з оплати отриманого товару відповідача перед позивачем виникла задовго до початку бойових дій на території України та існувала станом на дату листа Торгово-промислової палати (28.02.2022), строк оплати якої вже настав незалежно від визнання обставин форс-мажором.

Крім того, суд звертає увагу на те, що протягом всього часу існування договірних відносин, незважаючи на затримки відповідачем в оплаті товару, позивач здійснював свої зобов`язання в частині поставки обумовленого товару та не змінював в односторонньому порядку умов договору.

Відсутність достатньої кількості грошових коштів у відповідача через здійснення першочергових розрахунків за товари, що мають істотну соціальну значущість, що передбачено постановою Кабінету міністрів України від 26 лютого 2022 № 160 Щодо забезпечення стабільної роботи виробників продовольства в умовах воєнного стану, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, адже це прямо передбачено ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання перед позивачем.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідача Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними, вірогідними доказами, не спростовані відповідачем і таким чином позовні вимоги підлягають до задоволення повністю в частині стягнення з відповідача нарахованої пені в розмірі 239 520,85 грн.

Судові витрати.

27.06.2022 р. представником позивача подано на адресу суду заяву про зменшення розміру позовних вимог з додатками за вх. № 1947/22, яка прийнята до розгляду протокольною ухвалою від 06.07.2022 р. у даній справі. Відповідно до поданої заяви, позивач просив суд стягнути з відповідача 6 284 832,23 грн. основного боргу, 239 520,85 грн. пені та судові витрати покласти на відповідача.

14.09.2022 р. представником позивача подано на адресу суду клопотання про повернення сплаченого судового збору в розмірі 836,45грн. за вх. № 2944/22 у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір визначено, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом, сплачено судовий збір в розмірі 98 701,75 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 762 від 18.05.2022 р. на суму 98 701,75 грн.

Таким чином, на підставі п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України Про судовий збір, суд дійшов висновку, що клопотання представника позивача за вх. № 2944/22 від 14.09.2022 р. підлягає до задоволення та вважає за необхідне повернути Приватному підприємству Болеро-Сервіс з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 836,45 грн., cплачений на підставі платіжного доручення № 762 від 18.05.2022 р. на суму 98 701,75 грн., у зв`язку із зменшенням позовних вимог у справі № 914/986/22.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір в розмірі 3 592,81 грн., відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 120, 122, 123, 129, 231, ст.ст. 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробнича компанія Львівхолод (79034, м. Львів, вул. Угорська, 22; код ЄДРПОУ №01553681) основного боргу у сумі 6 284 832,23 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (відсутній предмет спору).

2. В решті позовні вимоги задоволити повністю.

3. Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробнича компанія Львівхолод (79034, м. Львів, вул. Угорська, 22; код ЄДРПОУ №01553681) на користь позивача: Приватного підприємства Болеро-Сервіс (79037, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 212, корп. 2; код ЄДРПОУ №31073655) 239 520,85 грн. пені та 3 592,81 грн. понесених втрат на сплату судового збору.

4. Повернути Приватному підприємству Болеро-Сервіс (79037, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 212, корп. 2; код ЄДРПОУ №31073655) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 836,45 грн., cплачений на підставі платіжного доручення № 762 від 18.05.2022 р. на суму 98 701,75 грн., у зв`язку із зменшенням позовних вимог у справі № 914/986/22.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 07.10.2022 р.

Суддя Долінська О.З.