ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2022 р. Справа№ 910/17490/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Корсака В.А.

Ходаківської І.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2022

у справі № 910/17490/21 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Гозди Василя Михайловича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ"

про стягнення 59 238, 20 грн.,

та за зустрічним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ"

до Фізичної особи-підприємця Гозди Василя Михайловича

про стягнення коштів у розмірі 129 470,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Гозда Василь Михайлович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ" про стягнення 59 238, 20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що надав послуги з міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом, однак відповідач неналежним чином не виконував свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг у розміри 1700 євро, що еквівалентно 59 238,20 грн за курсом НБУ станом на 07.01.2021

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ" подало до Господарського суду м. Києва зустрічну позовну заяву до Фізичної особи-підприємця Гозди Василя Михайловича про стягнення коштів у розмірі 129 470,00 грн.

В обґрунтування зустрічного позову ТОВ «ТД «РЕДУТ» стверджує, що ФОП Гозда В.М. не виконав своїх зобов`язань щодо доставки вантажу Locci Agricoltura (вантажоодержувачу) та не повернув вантаж відправнику (ТОВ «ТД «РЕДУТ»), а тому відповідач за зустрічним позовом повинен відшкодувати вартість втраченого вантажу, що за розрахунком позивача за зустрічним позовом становить 129 470,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ" до Фізичної особи-підприємця Гозди Василя Михайловича про стягнення коштів у розмірі 129 470,00 грн., вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.06.2022 у справі №910/17490/21 первісні позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ" на користь Фізичної особи підприємця Гозди Василя Михайловича борг у сумі 59 238,20 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

При ухваленні вказаного судового рішення, судом першої інстанції було встановлено, що в силу ч. 3 ст. 909 ЦК України та ч. 2 ст. 307 ГК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа. Відповідач за первісним позовом не спростував дійсність міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) №787242, у якій вказано про те, що перевізник ФОП Гозда В.М. автомобілем Volvo НОМЕР_1 / НОМЕР_2 здійснював перевезення вантажу ТОВ «ТД «РЕДУТ» - дерев`яні палети вантажоотримувачу - Locci Agricoltura за маршрутом: Україна - Via Don Luigi Sturzo, 2, 50051 Castelfiorentino, Fl (Італія). Таким чином, суд першої інстанції зазначив, що міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) №787242 підтверджується факт виконання позивачем за первісним позовом взятих на себе зобов`язань за заявкою №2212 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 22.12.2020 та надання послуг ТОВ «ТД «РЕДУТ». Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції зазначив, що позивачем за зустрічним позовом, відповідно до вимог ст.ст. 73, 74 ГПК України не було доведено протиправної поведінки відповідача за зустрічним позовом, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази вивантаження пелет представниками оперативного відділу Податкової поліції Італії саме у зв`язку з неналежним виконанням перевізником своїх обов`язків. Також, позивачем за зустрічним позовом не доведено, причинно-наслідкового зв`язку між збитками і протиправною поведінкою відповідача за зустрічним позовом.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2022 у справі №910/17490/21, яким повністю задоволено первісний позов та відмовлено повністю в задоволенні зустрічного позову, а саме скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2022 у справі №910/17490/21 в частині задоволення первісного позову Фізичної особи підприємця Гозди Василя Михайловича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ" про стягнення боргу у сумі 59 238,20 грн. та судового збору у розмірі 2270,00 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову Фізичної особи підприємця Гозди Василя Михайловича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ" про стягнення боргу у сумі 59 238,20 грн.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги щодо скасування судового рішення апелянт посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ" не є належним відповідачем, тоді як обов`язок виконати вимоги позивача щодо оплатити послуги перевезення, лежить на іншій особі, а саме одержувачу вантажу Locci SRL. Згідно наданої позивачем за первісним позовом заявки № 2212 від 22.12.2020 плату за вантаж мав здійснювати одержувач вантажу Locci SRL (Via Don Luigi Sturzo, 2, 50051 Castelfiorentino, Fl (Італія) готівкою при розвантаженні. Вказана заявка містить істотні умови договору перевезення, зокрема умови оплати. З вказаними в заявці умовами оплати погодився перевізник - позивач за первісним позовом при прийнятті вантажу до перевезення. Також, апелянт зазначає, що Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів передбачає, що в залежності від погоджених умов, оплату послуг перевізника може здійснювати одержувач.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2022 року, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ" передано на розгляд колегії суддів у складі: - головуюча суддя - Владимиренко С.В., судді - Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17490/21. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2022 у справі №910/17490/21.

01.08.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача за первісним позовом надійшло клопотання, в якому останній просить залучити до матеріалів справи № 910/17490/21 копію листа від 11.07.2022 № 1853-Т-060-В.

Матеріали справи надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 03.08.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «РЕДУТ» про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2022 у справі №910/17490/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «РЕДУТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2022 у справі №910/17490/21. Вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

15.08.2022 року на адресу Північного апеляційного господарського суду представник позивача за первісним позовом надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2022 у справі №910/17490/21 - без змін. Також, у відзиві на апеляційну скаргу, представника позивача просить стягнути з відповідача за первісним позовом витрати на правничу допомогу у розмірі 25 420,00 грн.

У зв`язку із перебуванням судді Демидової А.М., яка входить до складу колегії суддів, на лікарняному з 30.09.2022, здійснити розгляд справи у визначеному складі неможливо.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2022, у зв`язку із перебуванням судді Демидової А.М., на лікарняному, справу №910/17490/21 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2022 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2022 у справі № 910/17490/21 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П. , Корсак В.А. до провадження.

Суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про залучення до матеріалів справи № 910/17490/21 копії листа Акціонерного товариства «Укрпошта» від 11.07.2022 № 1853-Т-060-В з наступних підстав.

В обгрунтування даного клопотання скаржник зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме справу було розглянуто за відсутності представника відповідача за первісним позовом та не повідомленого його належним чином про дату та час розгляду справи. Так, апелянт зазначає, що лише 23.06.2022 отримав поштове відправлення № 758 відправник Господарський суд м. Києва, яким була направлена ухвала суду від 25.05.2022 про призначення судового засідання у даній справі на 21.06.2022. Вказана обставина підтверджується фотокопією розписки представника ТОВ "ТД "РЕДУТ" від 23.06.2022 на ст. 17 Книги ф. 8 від 03.06.2022. З метою підтвердження фактичної дати отримання поштового відправлення, апелянт листом від 27.06.2022 № 61-о звернувся на адресу Лівобережного поштамту Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» надати належним чином завірену копію ст. 17 Книги ф. 8 від 03.06.2022 з підписом представника ТОВ "ТД "РЕДУТ", яка підтверджує дату отримання поштового відправлення. Акціонерне товариство «Укрпошта» листом від 11.07.2022 № 1853-Т-060-В повідомило, що рекомендований лист з рекомендованим повідомленням № 758 надійшло 02.06.2022 ВПЗ Київ-2 (поштовий індекс 02002) та 23.06.2022 вручений уповноваженій особі відповідача за первісним позовом.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 758, яке свідчить про надіслання на адресу відповідача за первісним позовом ухвали Господарського суду м. Києва від 25.05.2022 про призначення судового засідання у даній справі на 21.06.2022 та отримання його представником 03.06.2022, про що свідчить на ньому підпис представника відповідача за первісним позовом (т.1 а.с. 121).

Згідно з пунктом 96 Правил надання послуг поштового зв`язку в редакції від 10.01.2020, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 реєстровані поштові відправлення, адресовані юридичним особам, видаються їх представникам, уповноваженим на одержання пошти, в об`єкті поштового зв`язку на підставі довіреності, оформленої в установленому порядку.

Пункти 89, 96, 105 Правил надання послуг поштового зв`язку виключають можливість отримання поштової кореспонденції неуповноваженою особою.

Вище зазначене свідчить про обізнаність відповідача за первісним позовом про призначення судового засідання у даній справі на 21.06.2022 та наявність у нього можливості прибути у судове засідання призначене на 21.06.2022.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 22.12.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «РЕДУТ» (замовник) направлено Фізичній особі-підприємцю Гозді В.М. (позивач, перевізник) на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 заявку №2212 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (надалі - договір).

Відповідно до умов замовлень перевезення здійснювалось за маршрутом: с. Радинка, Іванківський район, Київської області (Україна) - Via Don Luigi Sturzo, 2, 50051 Castelfiorentino, Fl (Італія); дата завантаження - 29.12.2020; найменування вантажу - дерев`яні палети, вантажоотримувач - Locci Agricoltura, SIA: Y2780 IVA: 0, вартість перевезень - 1 700 євро готівка на вивантаженні; строк доставки - 7-8 днів.

На виконання своїх зобов`язань згідно замовлення на перевезення позивач здійснив перевезення вантажу автомобілем Volvo НОМЕР_1 / НОМЕР_3 , що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №787242.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуваючи на території Італії, вантаж що перевозився у транспортному засобі Volvo НОМЕР_1 / НОМЕР_3 був перевірений зі сторони Податкової поліції Італії. За наслідком перевірки податкова поліція Італії надала вказівку перевізнику ФОП Гозді В.М. здійснити вивантаження вантажу на території ALFA SPEDIZIONI S.r.l., за адресою: Localita Fernetti, 34016 Monrupino TS, Італія.

За доводами позивача претензії Податкової Поліції Італії стосувались діяння вантажовідправника - ТОВ «ТД «РЕДУТ», а тому через дії відповідача перевізник здійснив доставку вантажу за місцем вказівки Податкової поліції Італії, на підтвердження чого позивач надав копію нотаріально завіреного перекладу Протоколу про виконані роботи від 07.01.2021, складеного представниками оперативного відділу Податкової поліції Італії, а саме про вивантаження вантажу на території ALFA SPEDIZIONI S.r.l. за адресою: Localita Fernetti, 34016 Monrupino TS, Італія.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що надав послуги з міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом, однак відповідач не виконав свого зобов`язання належним чином щодо оплати наданих послуг у розміри 1 700 євро, що еквівалентно 59 238,20 грн за курсом НБУ станом на 07.01.2021.

ТОВ «ТД «РЕДУТ» заявлено зустрічний позов про стягнення з ФОП Гозди В.М. вартості втраченого вантажу у сумі 129 470,00 грн.

В обґрунтування зустрічного позову ТОВ «ТД «РЕДУТ» стверджує, що ФОП Гозда В.М. не виконав своїх зобов`язань щодо доставки вантажу Locci Agricoltura (вантажоодержувачу) та не повернув вантаж відправнику (ТОВ «ТД «РЕДУТ»), а тому відповідач за зустрічним позовом повинен відшкодувати вартість втраченого вантажу, що за розрахунком позивача за зустрічним позовом становить 129 470,00 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Згідно із частинами 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 2 ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1 ст. 919 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно ч. 1 ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Як зазначає позивач за первісним позовом від ТОВ «ТД «РЕДУТ» на електронну адресу ФОП Гозди В.М. направлено заявку № 2212 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 22.12.2020, відповідно до умов якої ФОП Гозда В.М. взяв на себе зобов`язання здійснити перевезення по маршруту: с. Радинка, Іванківський район, Київської області (Україна) - Via Don Luigi Sturzo, 2, 50051 Castelfiorentino, Fl (Італія).

Зазначена заявка №2212 від 22.12.2020 не містить підписів уповноважених осіб перевізника - ФОП Гозда В.М. та замовника - ТОВ «ТД «РЕДУТ».

Водночас, ТОВ «ТД «РЕДУТ» заперечив щодо направлення ФОП Гозді В.М. заявки № 2212 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 22.12.2020, посилаючись на відсутність підпису уповноваженої особи ТОВ «ТД «РЕДУТ». При цьому, ТОВ «ТД «РЕДУТ» не заперечує факту здійснення перевезення ФОП Гозда В.М. товару, відправником якого є ТОВ «ТД «РЕДУТ».

У силу частин 1, 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної , коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно з пунктом 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила) договір про перевезення вантажів - це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/ напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Відповідно до пунктів 11.4-11.6 Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Згідно з пунктами 14.1, 14.4 Правил форма і порядок розрахунків, а також випадки зміни розміру оплати за перевезення вантажів і надання інших послуг, пов`язаних з цим, визначаються Перевізником з вантажовідправником або вантажоодержувачем - Замовником при укладенні ними Договору на перевезення вантажів. Остаточний розрахунок за перевезення вантажів провадиться Замовником на підставі рахунку Перевізника, який має бути виписаний не пізніше трьох днів після виконання перевезень з доданням товарно-транспортних накладних. Рахунок за виконані перевезення виписується на підставі належним чином оформлених товарно-транспортних накладних.

Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женева (далі - Конвенція).

Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Для цілей цієї Конвенції "транспортний засіб" означає автомобілі, автопоїзди, причепи і напівпричепи як це визначено в статті 4 Конвенції про дорожній рух від 19 вересня 1949 року (ст.ст. 1, 2 Конвенції).

Конвенція передбачає та регулює питання, що виникають з міжнародного перевезення вантажів транспортними засобами, зокрема щодо статусу учасників правовідносин, їх прав та обов`язків, а також наслідків порушення зобов`язань з перевезення та положень цієї Конвенції.

Статтею 4 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 5 Конвенції вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

Про прийняття вантажу до перевезення перевізник видає вантажовідправнику в пункті відправлення документ, оформлений належним чином (ч. 5 ст. 308 ГК України).

Системний аналіз зазначених нормативних положень дозволяє дійти наступного висновку, що договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі за ініціативою будь-якої сторони, однак недотримання цієї форми не має наслідком недійсність договору, а тому він може бути вчинений в усній формі; укладення письмового договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа - товарно-транспортної накладної/СMR.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Судом встановлено, що надання ФОП Гозда В.М. послуг ТОВ «ТД «РЕДУТ» на виконання заявки № 2212 від 22.12.2020 підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) № 787242.

Крім того, саме міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) № 787242 підтверджується факт виконання позивачем за первісним позовом взятих на себе зобов`язань за заявкою №2212 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 22.12.2020 та надання послуг ТОВ «ТД «РЕДУТ».

Відповідно до ст. 6 Конвенції, вантажна накладна містить такі дані: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; c) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; k) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції. У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: a) заява про те, що перевантаження забороняється; b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити; c) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; e) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; g) перелік документів, переданих перевізнику. Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.

Міжнародна товарно-транспортна накладна CMR № 787242 містить дані, передбачені Конвенцією, в тому числі визначена вага вантажу (графа 11 накладної), зазначений вантажовідправник - ТОВ «ТД «РЕДУТ», місце і дата прийняття вантажу до перевезення, адреса розвантаження, перевізник, тощо. При цьому, положеннями Конвенції не вимагається необхідність посилання на договір, заявку перевезення.

За приписами статті 9 Конвенції саме вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

В обгрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом зазначив, що заявка № 2212 від 22.12.2020 була надіслана відповідачем за первісним позовом за допомогою електронної пошти.

За таких обставин фактичні дії відповідача та позивача свідчать про виникнення між ними правовідносин з перевезення вантажу, що не заперечується відповідачем за первісним позовом, та накладною СМR № 787242, зі змісту яких вбачається, що автомобільний перевізник ФОП Гозда В.М. здійснював перевезення вантажу ТОВ «ТД «РЕДУТ».

Враховуючі наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в силу ч. 3 статті 909 ЦК України та ч. 2 статті 307 ГК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа.

В обгрунтування апеляційної скарги, відповідач за первісним позовом не спростовує дійсність міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) №787242, у якій вказано про те, що перевізник ФОП Гозда В.М. автомобілем Volvo НОМЕР_1 / НОМЕР_3 здійснював перевезення вантажу ТОВ «ТД «РЕДУТ» - дерев`яні палети вантажоотримувачу - Locci Agricoltura за маршрутом: Україна - Via Don Luigi Sturzo, 2, 50051 Castelfiorentino, Fl (Італія).

Твердження відповідача за первісним позовом про не укладення заявки №2212 від 22.12.2020 між сторонами, оскільки дані доводи не узгоджуються із приписами ст. 307 ГК України та ст. 909 ЦК України, виходячи зі змісту яких укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням перевізного документу (транспортної накладної, іншого документа, тощо), що мало місце у даній справі. Крім того, сучасні умови ведення господарської діяльності дозволяють використовувати засоби комунікації, в тому числі і шляхом електронного листування, що законом не заборонено. При цьому, електронне листування у сфері транспортного перевезення широко використовується за звичаями ділового обороту.

Встановлені судом обставини свідчать про наявність між сторонами правовідносин з перевезення вантажу, а тому і посилання відповідача за первісним позовом на не підписання з його сторони заявки №2212 від 22.12.2020 за наявності інших доказів, зокрема, міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) №787242 є такими, що не заслуговують на увагу.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідачем за первісним позовом до відзиву на позовну заяву надано пояснення свідка ОСОБА_1 від 24.11.2021 стосовно заявки від 22.12.2022 № 2212 по справі № 910/17490/21, підпис якого посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костенко Т.А.

Відповідно до ст. 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків. Сторони, треті особи та їх представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Показання свідка, що ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, не беруться судом до уваги.

У своїх поясненнях свідок вказує, що направляв ФОП Гозді В.М. заявку №2212 від 22.12.2020 зі своєї електронної адреси, оплату за перевезення вантажу повинен здійснити Locci Agricoltura та в трудових відносинах ОСОБА_1. з ТОВ «ТД «РЕДУТ» не перебував.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відхилення даних пояснень свідка від 24.11.2021, оскільки за умови відсутності у матеріалах справи доказів будь-яких звернень до ФОП Гозди В.М., не підтверджує направлення останньому заявки № 2212 від 22.12.2020 з електронної адреси ОСОБА_1. та відсутності правовідносин між ФОП Гоздою В.М. та ТОВ «ТД «РЕДУТ».

Відповідно до ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України, за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Як вбачається з матеріалів справи, заявкою №2212 від 22.12.2020 визначено, що вартість перевезення становить готівкою при розвантаженні 1 700 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на час розвантаження (07.01.2021) становить 59 238,20 грн.

З урахуванням викладеного, твердження відповідача за первісним позовом викладені у відзиві на позовну заяву так і в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, що між ТОВ «ТД «РЕДУТ» та ФОП Гоздою В.М. відсутній спір щодо вартості перевезення у сумі 1700 євро, що еквівалентно 59 238,20 грн, який зазначений у заявці №2212 від 22.12.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення первісного позову про стягнення 59 238,20 грн заборгованості, оскільки відповідач за первісним позовом оплату послуг з перевезення не здійснив відповідно до у заявки №2212 від 22.12.2020 та міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 787242.

Щодо зустрічного позову про стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом вартості втраченого вантажу на суму 129 470 грн, слід зазначити наступне.

В обгрунтування зустрічних вимог, ТОВ «ТД «РЕДУТ» зазначає, що ФОП Гозда В.М. не виконав своїх зобов`язань щодо доставки вантажу вантажоотримувачу - Locci SRL та не повернув вантаж відправнику ТОВ «ТД «РЕДУТ», у зв`язку з чим, відповідач за зустрічним позовом зобов`язаний відшкодувати збитки у розмірі 129 470,00 грн (23,54 тоні х 5500,00 грн), у зв`язку із втратою вантажу.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (стаття 924 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Пунктом 4 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, підставою для такої відповідальності, як відшкодування збитків є порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч. 2 статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумція вини зобов`язаної сторони. При цьому, обов`язок доведення невинуватості лежить на перевізнику.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу для перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Отже, перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризується одночасно двома ознаками:

1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин;

2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Отже, слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої статті 924 Цивільного кодексу України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Відтак, втрата, нестача і пошкодження вантажу є наслідком його незбереження під час перевезення, що свідчить про неналежне виконання перевізником своїх обов`язків за договором перевезення та є підставою господарсько-правової відповідальності перевізника.

Предметом розгляду зустрічного позову є вимога позивача про стягнення з відповідача збитків у зв`язку із втратою вантажу.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За загальним правилом особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України).

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема, невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Ураховуючи положення статті 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №902/320/17).

Позивач за зустрічним позовом, доводячи наявність у діях відповідача за зустрічнім позовом складу цивільного правопорушення, посилається на те, що ФОП Гозда В.М. не забезпечив доставку вантажу отримувачу та не повернув вантаж ТОВ «ТД «РЕДУТ», внаслідок чого вантаж пелет вагою 23 540 кг вважається втраченим, вартість якого становить 129 470,00 грн., що є збитками позивача за зустрічним позовом.

У матеріалах справи міститься нотаріально завірений переклад Протоколу на виконані роботи, складений 07.01.2021 представниками оперативного відділу Податкової поліції Італії. Відповідно до якого перевізник здійснив вивантаження вантажу за місцем вказівки Податкової поліції Італії, а саме на території ALFA SPEDIZIONI S.r.l. за адресою: Localita Fernetti, 34016 Monrupino TS, Італія, про що також проставлена відмітка у міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) №787242. Протокол на виконані роботи, складений 07.01.2021, не містить інформації щодо підстав необхідності вивантаження пелет на території ALFA SPEDIZIONI S.r.l. за адресою: Localita Fernetti, 34016 Monrupino TS, Італія.

Крім того, у матеріалах справи відсутні та позивачем за зустрічним позовом не надані докази реальної втрати вантажу - пелет вагою 23 540 кг, що були передані ТОВ «ТД «РЕДУТ» перевізнику ФОП Гозда В.М.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог про стягнення з відповідача за зустрічним позовом збитків у розмірі 129 470,00 грн, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено, а судом не встановлено наявність усіх складових цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача за зустрічним позовом та його вини, завдання самих збитків і їхній розмір, що є обов`язковою умовою для покладення на нього відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

За приписами ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, із посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2022 у справі №910/17490/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ" задоволенню не підлягає.

Також, у відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом просить суд апеляційної інстанції стягнути з відповідача за первісним позовом витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 25 420,00 грн.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути а репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених ним судових витрат позивач за первісним позовом долучив до матеріалів справи:

- копію договору про надання юридичних послуг № 1 від 02.05.2021, укладеного між ФОП Гозда В.М. та адвоката Лук`яненко А.О., предметом якого є захист, представництво та надання інших видів правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором;

- копію додаткової угоди № 1 до договору про надання юридичних послуг в№ 1 ід 02.05.2021;

- копію ордеру від 15.08.2022 № 1224735;

- копію довідки про взяття на облік платника податків від 11.06.2012 № 621;

- копію рахунку-фактури № ЮП-015 від 15.08.2022;

- копію акту здачі-прийняття наданих послуг правової допомоги від 15.08.2022;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4883/10 від 31.05.2012.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Для визначення суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Як слідує з матеріалів справи:

- справа не є складною, не містить велику кількість документів, які необхідно було б вивчити при здійсненні підготовчої роботи;

- до розміру судових витрат позивачем за первісним позовом, серед іншого, включено друк документів, проте такі витрат не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги на суму 8 200 грн, які передбачені ст.ст. 1, 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а тому витрати на здійснення вказаного виду робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі № 9901/264/19);

- до розміру судових витрат позивачем за первісним позовом, серед іншого, включено ознайомлення з ухвалою про відкриття апеляційного провадження від 08.08.2022 у справі № 910/17490/21 на суму 8 200 грн, однак зазначені витрати не відповідають критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін;

- справа сторін є малозначною та потребує лише наявності базових знань у сфері цивільного та господарського законодавства України, та розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не містить складних правових конструкцій, складного розрахунку, а отже його складання не вимагало значних професійних зусиль та навичок.

Вказані вище обставини свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на наданих послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак, колегія суддів вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у даній справі має бути зменшений до 5 000,00 грн.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України та надані позивачем за первісним позовом докази, колегія суддів дійшла висновку, що сума судових витрат позивача на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню в розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2022 у справі №910/17490/21 залишити без змін.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "РЕДУТ" (02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 21, к. 907, п/р НОМЕР_4 в філії «КиївСіТі» ПАТ КБ «Приватбанк» м. Київ, МФО 380775, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38133757) на користь Фізичної особи-підприємця Гозди Василя Михайловича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи № 910/17490/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.10.2022.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді В.А. Корсак

І.П. Ходаківська