ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2022 р. Справа № 910/10164/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 (суддя Плотницька Н.Б.)

у справі № 910/10164/21 Господарського суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про стягнення 39 361,89 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (далі - ПАТ "Укрнафта", відповідач) невиплачені дивіденди за 2017 рік у розмірі 30 462,52 грн, а також 2 939,00 грн 3 % річних та 5 960,37 грн інфляційних витрат.

2. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав зобов`язання з виплати позивачу як акціонеру ПАТ "Укрнафта" дивідендів за 2017 рік.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 у справі № 910/10164/21 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

4. Рішення мотивовано з посиланням на неможливість задоволення позовних вимог про стягнення дивідендів у випадку неприйняття акціонерним товариством рішення про здійснення такої виплати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

5. Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 у справі № 910/10164/21 і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

6. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що невиплата йому як акціонеру дивідендів, тоді як іншому акціонеру (Державі Україна) такі дивіденди було виплачено, є дискримінацією. При цьому скаржник посилається на рішення Конституційного Суду України від 22.07.2020 у справі № 3-313/2019 (7438/19), в якому зазначено, що становище, коли Держава отримує частку прибутку за відсутності рішення про його розподілення, а інші учасники - ні, є дискримінаційним. Враховуючи викладене, позивач вважає, що виплата дивідендів одному акціонеру породжує у відповідача обов`язок здійснити виплату дивідендів іншим акціонерам. Можливість виплати дивідендів без прийняття товариством рішення про здійснення таких виплат позивач мотивує з посиланням на те, що таку можливість передбачено абз. 2 ст. 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та ст. 20 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік".

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

7. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий, Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.

8. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 у справі № 910/10164/21 залишено без руху; надано ОСОБА_1 строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання доказів сплати судового збору в розмірі 3 405,00 грн.

9. 04.07.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано докази сплати судового збору в розмірі 3 405,00 грн.

10. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 у справі № 910/10164/21 та поновлено ОСОБА_1 зазначений строк; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 у справі № 910/10164/21; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 у справі № 910/10164/21 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 29.07.2022.

11. Зважаючи на воєнний стан в Україні, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та вирішення справи.

Позиції учасників справи

12. Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти тверджень позивача з посиланням на необхідність врахування викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 910/10585/18 правових висновків, відповідно до яких визнаний неконституційним закон втрачає свою чинність з дати прийняття Конституційним Судом України рішення, якщо інше не встановлено таким рішенням, але не раніше дати його ухвалення, а також на те, що право позивача на отримання дивідендів за 2017 рік не порушено, з огляду на відсутність рішення загальних зборів товариства про виплату таких дивідендів.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

13. Відповідно до обмеженої виписки про стан рахунку в цінних паперах на 14.06.2018, що була складена депозитарною установою - Товариством з обмеженою відповідальністю "Навігатор-Інвест" 04.06.2021, ОСОБА_1 (позивач) був власником 21 343 штук простих іменних акцій ПАТ "Укрнафта" номінальною вартістю 0,25 грн (а.с. 6).

14. 14.06.2018 відбулися загальні збори акціонерів ПАТ "Укрнафта", оформлені протоколом № 26 від 14.06.2018, з таким порядком денним: 1) обрання лічильної комісії загальних зборів акціонерів Товариства; 2) обрання голови та секретаря загальних зборів акціонерів Товариства; 3) затвердження порядку та способу засвідчення бюлетеню; 4) затвердження порядку (регламенту) проведення загальних зборів акціонерів Товариства; 5) розгляд звіту правління Товариства за 2017 рік та затвердження заходів за результатами його розгляду; 6) розгляд звіту наглядової ради Товариства за 2017 рік та затвердження заходів за результатами його розгляду; 7) розгляд висновків зовнішнього аудиту за 2017 рік та затвердження заходів за результатами його розгляду; 8) затвердження звіту та висновків ревізійної комісії за 2017 рік; 9) затвердження річного звіту та балансу Товариства за 2017 рік; 10) розподіл прибутку і збитків Товариства за підсумками 2017 року; 11) прийняття рішення за наслідками розгляду звіту правління, звіту наглядової ради та звіту ревізійної комісії Товариства за 2017 рік; 12) припинення повноважень голови та членів наглядової ради Товариства; 13) обрання членів наглядової ради Товариства; 14) обрання голови наглядової ради Товариства; 15) затвердження умов цивільно-правових або трудових договорів (контрактів), що укладатимуться з головою та членами наглядової ради, встановлення розміру їх винагороди, обрання особи, яка уповноважується на підписання договорів (контрактів) з головою та членами наглядової ради (а.с. 37-49).

15. Вказаними загальними зборами з десятого питання порядку денного "Розподіл прибутку і збитків Товариства за підсумками 2017 року" простою більшістю голосів акціонерів прийнято рішення: "Оскільки Загальні збори Товариства не прийняли рішення про нарахування дивідендів за 2017 до 01.05.2018 відповідно до частини 5 статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" сплатити до Державного бюджету України до 1 липня 2018 року частину чистого прибутку Товариства за 2017 рік, визначену відповідно до частини 5 статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності". Дивіденди не нараховувати у зв`язку із наявністю значної заборгованості Товариства з податків і зборів. Решту чистого прибутку спрямувати на погашення заборгованості Товариства з податків та зборів.".

16. 26.06.2018 ПАТ "Укрнафта" згідно з платіжним дорученням № 8835-П18 сплачено до Державного бюджету України частину прибутку за 2017 рік відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" у розмірі 38 164 126,41 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

17. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

18. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК України).

19. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України).

20. За статтею 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

21. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

22. Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

23. За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

24. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20.

25. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саму ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

26. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

27. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства" корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

28. Як визначено в ч. 1 ст. 152 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

29. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про акціонерні товариства" кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на: участь в управлінні акціонерним товариством; отримання дивідендів; отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства; отримання інформації про господарську діяльність акціонерного товариства. Одна проста акція товариства надає акціонеру один голос для вирішення кожного питання на загальних зборах, крім випадків проведення кумулятивного голосування.

30. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

31. Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства" рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства.

32. Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства" дивіденд - частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку.

33. Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів (ч. 2 ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства").

34. Таким чином, рішення про виплату дивідендів та їх розмір приймається загальними зборами учасників товариства як вищим органом управління товариством.

35. Після прийняття товариством рішення про виплату дивідендів та встановлення у такому рішенні строків проведення розрахунків з учасниками (акціонерами) в останніх виникає право на виплату їм дивідендів, а в товариства - кореспондуючий цьому праву обов`язок виплати дивідендів без будь-яких додаткових умов у строк, встановлений у рішенні загальних зборів.

36. Отже, задоволення позовних вимог про стягнення дивідендів є можливим виключно за умови наявності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів, на підставі якого визначаються розмір належних позивачу - учаснику (акціонеру, члену) дивідендів, строки та порядок їх виплати. В іншому випадку дії суду призведуть до втручання у господарсько-управлінську діяльність суб`єкта господарювання.

37. Відповідно до п. 35 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" господарські суди вправі приймати рішення щодо виплати акціонеру (учаснику) частки прибутку (дивідендів) лише у разі невиплати господарським товариством дивідендів на підставі рішення загальних зборів або їх виплати в меншому розмірі, ніж передбачено відповідним рішенням (статті 10, 41, 59 Закону України "Про господарські товариства", стаття 158 ЦК України). У разі, якщо загальні збори прийняли рішення не розподіляти прибуток товариства, господарський суд не може підміняти вищий орган управління товариства і втручатися у господарську діяльність товариства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 910/12317/18.

38. Під час розгляду справ у спорах про стягнення сум дивідендів господарські суди повинні виходити з того, що відповідно до пункту "д" частини п`ятої та частини шостої статті 41, статті 59 Закону України "Про господарські товариства", пунктів 11, 12 частини другої статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства", статті 15 Закону України "Про кооперацію" затвердження річних результатів діяльності юридичної особи, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) належить до виключної компетенції загальних зборів. Суд має право прийняти рішення про стягнення дивідендів лише за наявності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів, на підставі якого визначаються розмір належних позивачу - учаснику (акціонеру, члену) дивідендів, строки та порядок їх виплати. Прийняття господарським судом рішення стосовно спрямування прибутку (частини прибутку) юридичної особи на виплату дивідендів виходить за межі компетенції господарського суду (пп. 3.1 п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин").

39. Таким чином, враховуючи, що корпоративні відносини ґрунтуються на засадах добровільної участі та колегіального вирішення питань щодо діяльності товариства всіма учасниками товариства на загальних зборах, підставою для виплати дивідендів є відповідне рішення загальних зборів, яким визначається сума прибутку, яку вирішено спрямувати на виплату дивідендів, порядок та строки такої виплати.

40. Крім того, поняття "дивіденди", що вживається у абзаці 6 частини 5 статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", та "частина прибутку", що вживається у абзаці 8, очевидно схожі за своїм змістом. Відповідно до законодавчого терміну "дивіденди" і є частиною чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу (стаття 30 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас, такі поняття не слід ототожнювати, оскільки обов`язкова сплата частини чистого прибутку до державного бюджету у розмірі базових нормативів, установленому Кабінетом Міністрів України, є прямим наслідком неприйняття рішення про виплату дивідендів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 910/10585/18.

41. Можливості автоматичного виникнення у всіх акціонерів права на отримання дивідендів за умови неприйняття рішення про розподіл прибутку, внаслідок отримання дивідендів одним з акціонерів такого товариства чинним законодавством України не передбачено.

42. Посилання скаржника на рішення Конституційного суду Україні від 22.07.2020 № 3-313/2019 (7438/19) вищезазначені норми чинного законодавства не нівелює.

43. За доводами позивача, викладені у вказаному рішенні висновки зводяться до того, що випадок, коли Держава отримує частку прибутку у вигляді дивідендів за відсутності рішення про його розподілення, а інші учасники - ні, є дискримінаційним.

44. Рішенням Конституційного Суду України від 22.07.2020 у справі № 3-313/2019(7438/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац восьмий частини п`ятої статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" від 21 вересня 2006 року № 185-V зі змінами, і Конституційним Судом України розглядалась зазначена справа саме через призму відповідності Конституції України зазначеної норми, а не стосовно можливості отримання дивідендів акціонерами у випадку спрямування прибутку Державного бюджету України в порядку частини п`ятої статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності".

45. При цьому, вказане рішення не містить висновків про те, що сплата товариством частини прибутку до державного бюджету автоматично спричиняє виникнення у нього обов`язку зі сплати дивідендів акціонерам без прийняття про це відповідного рішення, як помилково вважає позивач.

46. Більш того, п. 2 резолютивної частини вказаного рішення містить інформацію про те, що визнаний неконституційним абзац восьмий частини п`ятої статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" від 21 вересня 2006 року № 185-V зі змінами, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 22.07.2020, більше ніж через 2 роки після рішення загальних зборів Товариства від 14.06.2018.

47. Також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і посилання на абз. 2 ст. 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та ст. 20 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", оскільки позивач просить стягнути з відповідача дивіденди, нараховані позивачем самостійно за 2017 рік, а зазначені Закони вказаного періоду не стосуються.

48. Рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрнафта" від 14.06.2018 простою більшістю голосів прийнято рішення про те, що дивіденди за 2017 рік не нараховуються у зв`язку з наявністю значної заборгованості Товариства з податків і зборів.

49. Доказів визнання недійсним вказаного рішення загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрнафта" від 14.06.2018 в частині ненарахування дивідендів за 2017 рік до матеріалів справи не надано.

50. Враховуючи викладене та те, що позивачем не надано доказів прийняття загальними зборами акціонерів ПАТ "Укрнафта" рішення про виплату дивідендів за 2017 рік, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено існування у відповідача обов`язку виплати дивідендів акціонерам Товариства, з огляду на що позовна вимога про стягнення з відповідача дивідендів за 2017 рік у розмірі 30 462,52 грн є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

51. Зважаючи на те, що позивачем не доведено підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення дивідендів, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню є і похідні від неї вимоги про стягнення з відповідача 2 939,00 грн 3 % річних та 5 960,37 грн інфляційних витрат.

52. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), де зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

53. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

54. У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

55. Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

56. Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

57. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильними і підтверджуються достовірними доказами, які фактично досліджені судом та відображені у прийнятому за результатами розгляду справи рушенні, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 у справі № 910/10164/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Судові витрати

58. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 у справі № 910/10164/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 у справі № 910/10164/21.

5. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська