УХВАЛА

03 жовтня 2022 року

м. Київ

cправа № 911/1029/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.,

перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Київської області від 15.12.2020 (суддя Черногуз А. Ф.)

і постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 (головуючий суддя Станік С. Р., судді Тищенко О. В., Шаптала Є. Ю.)

у справі № 911/1029/19

за позовом Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бориспільської міської ради

до фізичної особи-підприємця Каліна Володимира Миколайовича

про стягнення боргу, розірвання договору оренди та повернення приміщення,

В С Т А Н О В И В:

15.12.2020 рішенням Господарського суду Київської області позовні вимоги задоволено в частині повернення приміщення Головному управлінню житлово-комунального господарства навчального комітету Бориспільської міської ради, в частині розірвання договору оренди закрито провадження, а в частині стягнення коштів відмовлено.

09.12.2021 постановою Північного апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Київської області від 15.12.2020 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 126 867,97 грн та прийнято в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення Господарського суду Київської області від 15.12.2020 залишено без змін.

29.07.2022 скаржник надіслав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 15.12.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 у справі № 911/1029/19.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 02.08.2022 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.

Ухвалою Верховного Суду від 04.08.2022 касаційну скаргу залишено без руху. Надано скаржникові строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме, вказано на необхідність подання заяви (клопотання) про поновлення строку на касаційне оскарження разом із наведенням інших підстав для поновлення такого строку, приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції.

Ухвалу про усунення недоліків касаційної скарги із зазначеними вище вимогами скаржник отримав 30.08.2022.

На виконання вимог вказаної ухвали скаржник 09.09.2022 надіслав до суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги разом із касаційною скаргою у новій редакції в якій виклав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження, дійшла висновку, що підстави, які наводить у ній скаржник, не можуть вважитися поважними з огляду на таке.

Відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.

У своєму клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, скаржниця знову зазначила, що копію оскаржуваної постанови вона отримала 02.02.2022, після чого відразу подала касаційну скаргу, проте, її касаційну скаргу було повернуто ухвалою Верховного Суду від 11.07.2022 у зв`язку з неусуненням недоліків вперше поданої касаційної скарги, а також зазначила, що не усунула недоліки касаційної скарги, які були зазначені в ухвалі Верховного Суду від 27.04.2022 про залишення її касаційної скарги без руху, у зв`язку з тим, що їй не надходило жодних повідомлень про наявність на пошті листа, у зв`язку з чим, пропустила строк із незалежних від неї причин.

Проте цим обставинам Верховний Суд вже надавав оцінку в ухвалі від 04.08.2022 та визнав ці причини пропуску строку неповажними.

При цьому, Верховний Суд повторно зазначає, що посилання скаржника на те, що він не зміг вчасно усунути недоліки касаційної скарги, які було зазначено в ухвалі Верховного Суду від 27.04.2022, не обґрунтовано скаржником, оскільки ухвалу про залишення касаційної скарги без руху скаржникові було надіслано на адресу, яку він вказав у свої касаційній скарзі, при цьому, колегія суддів зазначає, що поштове відправлення знаходилося у точці видачі з 05.05.2022 по 06.06.2022.

Щодо посилань скаржника на те, що 24.02.2022 Указом Президента України введено воєнний стан в Україні з 24.02.2022 строком на 30 діб з подальшим продовженням строку дії воєнного стану, суд зазначає, що такі обґрунтування також не можуть бути визнано поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки скаржник жодним чином не обґрунтовує, яким чином введення воєнного стану саме по собі призвело до пропуску строку на касаційне оскарження.

Щодо посилань скаржника про те, що Єдиний державний реєстр судових рішень не працював протягом тривалого часу, колегія суддів зазначає, що відповідно до листа Державної судової адміністрації України від 14.09.2022 № 15-8199/22 робота Єдиного державного реєстру судових рішень була відновлена 20.06.2022, а касаційну скаргу скаржник надіслав лише 29.07.2022.

Інших, нових підстав для поновлення пропущеного процесуального строку скаржник у своїй заяві не навів.

Частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідної заяви скаржника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

За змістом статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Верховний Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням та відсутність у нього коштів для сплати судового збору не можуть вважатися безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки всі учасники рівні перед законом та мають прямий обов`язок сплатити судовий збір за перегляд судових рішень у суді касаційної інстанції.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у контексті Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії").

При цьому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України").

Можливість відновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Проте скаржник у своєму клопотанні, після усунення недоліків, не навів достатніх обґрунтувань пропуску процесуального строку, які можна було б вважати непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зважаючи на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у клопотанні про поновлення строку (після усунення недоліків) не наведено достатнього обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, а також не зазначено об`єктивних непереборних обставин, що стали причиною його пропуску строку, у зв`язку з чим колегія суддів визнає наведені підстави неповажними та відмовляє у його задоволенні.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 292 Господарського процесуального кодексу України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.

Виходячи з наведеного з урахуванням заперечення проти відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 15.12.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 у справі № 911/1029/19.

За таких обставин, керуючись статтями 234, пунктом 4 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 15.12.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 у справі № 911/1029/19.

2. Матеріали касаційної скарги повернути скаржникові разом з доданими до неї додатками.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил