РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.09.2022Справа № 910/2376/22

За позовомКомунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва»
доПублічного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському»
простягнення 21 346 176,07 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Шемідько Г.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському» про стягнення коштів в розмірі 20 515 886,07 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 відкрито провадження у справі № 910/2376/22 та вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження.

23.02.2022 до суду позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, яку мотивовано не правильно розрахованою ціною позову.

З огляду на наведені в заяві про уточнення позовних вимог доводи, суд дійшов висновку, що фактично заявлено про збільшення розміру позовних вимог.

Враховуючи те, що дії позивача зі збільшення розміру позовних вимог не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд прийняв заяву позивача до розгляду, а спір у справі буде вирішений з урахуванням нової ціни позову - 21 346 176,07 грн.

Оскільки в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 22.09.2022.

14.09.2022 до суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позов та заява про поновлення строку для його подання.

Крім того, 20.09.2022 відповідач звернувся до суду із клопотанням про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі № 910/8798/22.

Безпосередньо в судовому засіданні 22.09.2022 представник позивача надав усні пояснення стосовно заявлених клопотань та щодо предмета спору.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання 22.09.2022 не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Розглядаючи заяву відповідача про зупинення провадження у справі суд наголосив на положеннях ч. 3 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України згідно з якими провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Враховуючи наведене вище суд відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

У той же час, відповідно до положень ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

З метою повного та всебічного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності суд задовольнив клопотання відповідача про поновлення строку та долучив відзив до справи.

У судовому засіданні 22.09.2022 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 19.11.2003 № 2165 "Про відновлення робіт із будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві для руху метрополітену та автотранспорту", КП "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" виступає замовником по об`єкту: "Будівництво Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві" (далі також - об`єкт).

Згідно з п. 4 рішення Київської міської ради від 12.07.2007 № 1153/1814 "Про заходи, спрямовані на забезпечення будівництва Подільського мостового переходу через річку Дніпро в місті Києві" (зі змінами та доповненнями), Публічному акціонерному товариству "Завод "Ленінська Кузня" (наразі ПАТ «Завод «Кузня на Рибальському») для забезпечення суспільних потреб міста Києва як балансоутримувачу гуртожитку на вулиці Електриків, 31 було доручено:

- відселити мешканців з гуртожитку на вулиці Електриків, 31 у м. Києві за рахунок коштів, які будуть сплачені Публічному акціонерному товариству "Завод "Ленінська Кузня" як відшкодування збитків від втрати прав на об`єкт нерухомого майна - будівлю гуртожитку на вулиці Електриків, 31 у м. Києві в межах витрат, передбачених зведеним кошторисом вартості будівництва Подільського мостового переходу через річку Дніпро в місті Києві відповідно до проекту, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 11.10.2004 № 1851;

- протягом 60 календарних днів з дати отримання відшкодування, зазначеного у п. 4.1. цього рішення, забезпечити відселення мешканців гуртожитку та знести будівлю гуртожитку на вулиці Електриків, 31 у місті Києві;

- списати з балансу в установленому порядку будівлю житлового будинку гуртожитку на вулиці Електриків, 31 у м. Києві після виконання підпункту 4.2. цього рішення.

07.03.2014 між Публічним акціонерним товариством "Завод "Ленінська Кузня" та Комунальним підприємством "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" укладено договір № 07/03-2014 щодо врегулювання майнових питань та порядку відшкодування збитків за знесення у зв`язку із суспільними потребами, пов`язаними з будівництвом Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві, будівлі гуртожитку, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 31, за умовами якого з метою забезпечення суспільних потреб міста Києва - будівництва мостового переходу через річку Дніпро у місті Києві та в порядку, визначеному цим договором, сторони домовилися врегулювати свої відносини пов`язані з відшкодуванням збитків ПАТ "Завод "Ленінська Кузня" від втрати прав на об`єкт нерухомого майна - будівлю гуртожитку за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 31, загальною площею 3385,9 кв.м., який підлягає знесенню в зв`язку з будівництвом Подільського мостового переходу через річку Дніпро в місті Києві на наступних умовах:

- ПАТ "Завод "Ленінська Кузня" зобов`язується за рахунок коштів, які будуть сплачені як відшкодування збитків від втрати прав на об`єкт нерухомого майна - гуртожиток, відселити мешканців гуртожитку, забезпечивши житлом з дотримання вимог Житлового кодексу України;

- ПАТ "Завод "Ленінська Кузня" зобов`язується після відселення мешканців з гуртожитку знести гуртожиток та списати його з балансу в установленому порядку за власні кошти відповідно до Рішення Київської міської ради від 12.07.2007 № 1153/1814.

Згідно з п. 1.2. договору, загальний розмір збитків становить 131 402 240 грн без ПДВ. Цей розмір збитків від втрати прав на об`єкт нерухомого майна визначений Актом комісії з вирішення земельно-майнових питань і визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам № 48 від 20.02.2013, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.04.2013 № 523.

У розділі 2 договору сторони погодили, що Дирекція зобов`язана сплатити ПАТ "Завод "Ленінська Кузня" грошові кошти в сумі 131 402 240 грн без ПДВ в якості відшкодування збитків протягом строку дії Акту комісії з вирішення земельно-майнових питань і визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам № 48 від 20.02.2013, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.04.2013 № 523, за умови наявності бюджетного фінансування відповідного призначення.

Відповідно до п.п. 4.2.2.-4.2.6. договору ПАТ "Завод "Ленінська Кузня" зобов`язане:

- протягом 60 календарних днів з моменту отримання грошових коштів, в обсязі визначеному п. 2.1. договору, відселити мешканців гуртожитку, забезпечивши їх житлом з дотриманням вимог Житлового кодексу України та надати Дирекції копії документів, вірність яких засвідчено нотаріусом, що підтверджують право власності відселених мешканців гуртожитку на 158 квартир. Кількість квартир станом на 31.12.2012, які необхідні для розселення всіх мешканців гуртожитку становить 158, що визначено Звітом "Про оцінку майна - вартості компенсації, яка має бути виплачена ПАТ "Завод "Ленінська Кузня" в зв`язку із знесенням будівлі гуртожитку по вул. Електриків, 31 в м. Києві, що належить Товариству на праві власності", виконаний Державним підприємством "Науково-дослідний інститут будівельного виробництва" із залученням орендного підприємства "Науково-дослідний інститут будівельного виробництва" (ОП НДІБВ), який діє на підставі Статуту та Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності ОП НДІБВ № 12173, виданого Фондом державного майна України від 08.07.2011;

- протягом 60 календарних днів з дати отримання грошових коштів, в обсязі визначеному п. 2.1. договору та після повного відселення всіх мешканців гуртожитку надати Дирекції документи, визначені чинним законодавством України, які підтверджують зняття всіх мешканців гуртожитку з реєстрації за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 31;

- до моменту демонтажу (знесення) відключити гуртожиток від інженерних мереж, про що надати Дирекції відповідні підтверджуючі документи;

- протягом 90 календарних днів з дати отримання грошових коштів, в обсязі визначеному п. 2.1. договору, організувати та здійснити демонтаж (знести) гуртожиток в повному обсязі, а також забезпечити вивезення будівельного сміття, конструкцій та інших відходів, що з`являться після демонтажу будівлі, з території будівництва та утилізувати їх в установленому порядку у відповідних організаціях за власні кошти;

- після виконання п.п. 4.2.5. договору протягом 30 календарних днів списати з балансу в установленому порядку гуртожиток та надати Дирекції відповідні підтверджуючі документи, що засвідчують факт списання.

До розділу 4 договору сторони неодноразово вносили зміни шляхом підписання відповідних Додаткових угод.

Так, зокрема, відповідно до Додаткової угоди № 19 від 20.11.2020, строк дії договору та строки виконання зобов`язань, визначених у пунктах 4.2.2.-.4.2.7. договору продовжено до 31.12.2021.

Як вбачається із доводів позивача, 07.03.2014 на виконання умов договору він перерахував на користь відповідача грошові кошти в розмірі 131 402 240 відповідно до платіжного доручення № 14, призначення платежу: комп.від.втр.права нерх.майн (ПМП)№Розп.КМД№523в_д11.04.13дог №07/03-2014, 07.03.14акт№48в_д20.02.13р№без ПДВ№.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, на думку позивача, що наразі різниця між вартістю витрат, пов`язаних з відселенням мешканців гуртожитку, визначеної в Звіті про оцінку майна та фактичними витратами, пов`язаними з відселенням мешканців гуртожитку складає 21 346 176,07 грн. Вказана різниця має бути повернута відповідно до п. 4.2.9. договору, а відповідач утримує вказані грошові кошти без належної правової підстави.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву та заперечуючи заявлені вимоги посилався, зокрема, на наступне:

- доводи позивача про те, що відповідач отримав кошти в розмірі 21 346 176 грн безпідставно є необґрунтованими;

- фактично у позивач у позові виклав лише зміст положень чинного законодавства без їх взаємозв`язку з дійсними обставинами справи, що не є доказуванням в розумінні гл. 5 Господарського процесуального кодекс України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з приписами ст.6, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 цієї статті визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем було 07.03.2014 на виконання умов договору перераховано на користь відповідача грошові кошти в розмірі 131 402 240 відповідно до платіжного доручення № 14.

Згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

3. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

-по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

-по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

-по-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивачем же, було здійснено оплату на користь відповідача за наявності достатньої правової підстави - чинного договору 07/03-2014. Станом на час розгляду цієї справи немає підстав вважати, що вказаний договір є нікчемним, неукладеним чи визнаним недійсним.

Отже, до правовідносин сторін не можуть бути застосовані положення статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки позивач перераховував кошти на виконання діючого правочину та з урахуванням його істотних умов.

Крім того, як на підставу повернення коштів позивач посилається на п. 4.2.9. договору за умовами якого, у разі невиконання ПАТ "Завод "Ленінська Кузня" зобов`язань регламентованих п.п. 4.2.2.-.4.2.7. договору, за умови виконання Дирекцією своїх зобов`язань регламентованих п. 2.1. договору в повному обсязі, з урахуванням умов, визначених п. 4.3. договору, ПАТ "Завод "Ленінська Кузня" зобов`язане повернути Дирекції кошти в сумі 131 402 240,00 грн без ПДВ протягом 15 календарних днів.

З огляду на наведені положення договору, під час його укладення сторони передбачили конкретні підстави, за наявності яких відповідач зобов`язаний повернути позивачу повну суму, перераховану відповідно до п. 2.1. договору.

У той же час, в договорі не встановлено порядку відшкодування різниці наданих коштів та фактичних витрат, у разі, якщо за результатами виконання умов договору така різниця виникне.

Отже, положення п. 4.2.9. договору, на які послався позивач, не породжують обов`язку відповідача повертати на користь Дирекції різницю між очікуваними та фактичними витратами.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що надані відповідачем докази є більш вірогідними, ніж докази надані позивачем на обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» до Публічного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.10.2022 року.

Суддя Ю.О.Підченко