ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

"06" жовтня 2022 р. Справа № 5/72-Б-10

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

судді Саврій В.А.

судді Миханюк М.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвали Господарського суду Хмельницької області від 14.12.2012 (суддя Грамчук І.В.), від 30.05.2013 (суддя Грамчук І.В.) та від 26.06.2014 (суддя Радченя Д.І.) у справі №5/72-Б-10

за заявою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Деркачі"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янець-Подільський птахокомбінат"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 14 грудня 2012 року у справі №5/72-б-10 визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" як заставного кредитора на загальну суму 22 391 989,94 грн, (19 785 661,73 грн - основний борг (перша черга) та 2 606 328,21 грн - штрафні санкції (шоста черга)), внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Кам`янець-Подільський птахокомбінат"; зобов`язано розпорядника майна включити грошові вимоги ПАТ АБ "Укргазбанк" на загальну суму 22 391 989,94 грн до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Кам`янець-Подільський птахокомбінат" згідно визначеної судом черговості. В задоволенні заяв Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" про збільшення грошових вимог кредитора (вх.№05-24/10698/12 від 01.11.2012 року) та (вх.№05-24/12141/12 від 05.12.2012 року) відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 30 травня 2013 року у справі №5/72-б-10 затверджено реєстр вимог кредиторів, який є невід`ємною частиною даної ухвали та визнано, що грошові вимоги кредиторів до боржника - товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янець-Подільський птахокомбінат" складають загалом суму 23 005 873,24 грн, з якої:

сума 19 785 661,73 (дев`ятнадцять мільйонів сімсот вісімдесят п`ять тисяч шістсот шістдесят одна гривня 73 коп.) є основною заборгованістю заставного кредитора - ПАТ АБ "Укргазбанк" м. Київ, віднесеної до першої черги, а сума 1 222 414,15 (один мільйон двісті двадцять дві тисячі чотириста чотирнадцять гривень 15 коп.) складається із штрафів та пені (шоста черга), що забезпечуються згідно державного реєстру застав майном боржника відповідно до договору іпотеки від 30.10.2006р. із додатковими договорами №1 від 27.02.2007р., №2 від 30.11.2007р., №3 від 14.03.2008р., № 4 від 29.12.2008р. та № 5 від 26.05.2009р. (Додаток №1 до Реєстру), відповідно до договору застави обладнання від 30.10.2006р. із додатковими договорами №1 від 27.02.2007р., №2 від 30.11.2007р., №3 від 14.03.2008р., №4 від 29.12.2008р. та №5 від 26.05.2009р. (Додаток № 2 до Реєстру), відповідно до договору застави (товарів в обороті) №572006/1 від 01.07.2008р. з додатковою угодою від 29.12.2008р. (Додаток №3 до Реєстру).

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 26 червня 2014 року у справі №5/72-б-10 клопотання ТОВ "Український венчурний капітал" та клопотання розпорядника майна боржника про заміну у реєстрі кредиторських вимог ПАТ "Укргазбанк" на вимоги ТОВ "Український венчурний капітал" на суму кредиторських вимог 14 720 304,55 грн, що віднесені до першої черги задоволення вимог кредиторів, задоволено. Замінено у реєстрі кредиторських вимог ПАТ "Укргазбанк" на вимоги ТОВ "Український венчурний капітал" на суму кредиторських вимог 14 720 304,55 грн, що віднесені до першої черги задоволення вимог кредиторів.

Не погоджуючись з вищевказаними ухвалами, кредитор - ОСОБА_1 звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

- ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 14 грудня 2012 року у справі № 5/72-Б-10 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання грошових вимог кредитора відмовити;

- ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 30 травня 2013 року у справі № 5/72-Б-10 скасувати в частині затвердження вимог кредитора Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" та прийняти нове рішення, яким в затвердженні вимог кредитора Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" відмовити;

- ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 26 червня 2014 року у справі № 5/72-Б-10 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні клопотання ТОВ "Український венчурний капітал" та клопотання розпорядника майна боржника про заміну у реєстрі кредиторських вимог ПАТ "Укргазбанк" на вимоги ТОВ "Український венчурний капітал" на суму кредиторських вимог 14 720 304,55 грн відмовити.

Також скаржник просить визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження та поновити зазначений строк, посилаючись на те, що про оскаржувані ухвали їй стало відомо під час ознайомлення її представника з матеріалами справи лише 15 вересня 2022 року. При цьому вказує, що оскаржувані ухвали кредитором - ОСОБА_1 не отримувались ні поштою, ні будь-яким іншим шляхом.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою з огляду на наступне.

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

За змістом частин першої та другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п.8 ч.1 ст.129 Конституції України).

Отже, держава гарантує право на апеляційний перегляд справи, який здійснюється після її розгляду в суді першої інстанції, а касаційне оскарження допускається у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.17 ГПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржувані ОСОБА_1 в апеляційному порядку ухвали Господарського суду Хмельницької області у справі №5/72-б-10 постановлені 14 грудня 2012 року, 30 травня 2013 року та 26 червня 2014 року, тобто до набрання чинності з 15.12.2017 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ.

Згідно з п. 13 ч. 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч.3 ст.3 ГПК України).

Отже, судові рішення, що ухвалені до 15.12.2017, тобто до набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, проте розгляд таких скарг здійснюється за правилами, встановленими ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 12.11.2018 року по справі № 54/239.

Відповідно до ст.93 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п`яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення.

Згідно зі ст.256 ГПК України (в чинній редакції) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Імперативною нормою ч.2 ст.261 ГПК України встановлено, що незалежно від поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Тобто, річний строк, зазначений у ч.2 ст.261 ГПК України, є преклюзивним, за виключенням двох випадків, визначених цією ж нормою процесуального закону.

Здійснивши аналіз зазначеної норми, Верховний Суд констатував у постанові №54/239, що у визначеній нормі врегульовано порядок вчинення процесуальної дії судом апеляційної інстанції, а саме, відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими з порушенням строку. Тоді як строки оскарження судових рішень суду першої інстанції, ухвалених до 15.12.2017, врегульовані у ст.93 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

При цьому, Верховний Суд відступив від висновку про застосування ч.2 ст.261 ГПК України, здійсненого у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №910/7599/15-г, посилаючись на те, що ця норма може застосуватися судом апеляційної інстанції під час вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими на судові рішення, ухвалені до 15.12.2017.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими на судові рішення, що ухвалені до 15.12.2017, керується, в тому числі, приписами ч.2 ст.261 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017).

Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі №916/1240/17 звернув увагу на те, що у вказаній нормі врегульовано порядок вчинення процесуальної дії судом апеляційної інстанції, а саме, відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими з порушенням строку. При цьому, за змістом частини 2 ст.261 ГПК України поновлення апеляційним судом пропущеного строку можливе виключно у разі подання апеляційної скарги у межах присічного річного строку, а в разі недотримання останнього з`ясування поважності причин строку на апеляційне оскарження взагалі не має істотного значення та не може жодним чином вплинути на однозначне вирішення питання про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Відтак, встановивши відсутність винятків, визначених у пунктах 1, 2 частини 2 ст.261 ГПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, незалежно від поважності причин пропуску строку скаржником на апеляційне оскарження.

Як вбачається із матеріалів справи, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвали Господарського суду Хмельницької області у справі №5/72-б-10 від 14 грудня 2012 року, 30 травня 2013 року та 26 червня 2014 року подана більше ніж через 8 років з дня їх постановлення, однак разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначених ухвал суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 посилається на те, що не отримувала повідомлень про розгляд справи, а також копії оскаржуваних ухвал суду першої інстанції, а про їх наявність дізналась лише 15.09.2022, ознайомившись з матеріалами справи.

Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт подання стороною клопотання про поновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки вказане клопотання з огляду на приписи процесуального закону повинно містити обґрунтування поважності пропуску такого строку, а за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються до господарського суду на загальних підставах.

Отже, поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку учасником справи і лише сам факт звернення з відповідним клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду поновити цей строк.

Відповідно до ч.6 ст.12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, у провадженні Господарського суду Хмельницької області перебуває справа №5/72-Б-10 про банкрутство ТОВ "Кам`янець-Подільський птахокомбінат", провадження у якій порушено ухвалою суду від 11 травня 2010 року за заявою СГ ТОВ "Деркачі".

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 12 листопада 2012 року у справі №5/72-Б-10 визнано грошові вимоги гр. ОСОБА_1 як конкурсного кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янець-Подільський птахокомбінат" на загальну суму 65321 грн, внесену розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів: 321 грн судових витрат (перша черга) та 65000 грн заборгованості (четверта черга).

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 14 грудня 2012 року у справі №5/72-Б-10 визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" як заставного кредитора на загальну суму 22 391 989,94 грн, що складаються з 19 785 661,73 грн основного боргу (перша черга) та 2 606 328,21 грн штрафних санкцій (шоста черга), внесену розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янець-Подільський птахокомбінат".

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.01.2013 у справі №5/72-Б-10 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янець-Подільський птахокомбінат" на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 14.12.2012 у справі №5/72-б-10 - задоволено частково. Ухвалу господарського суду Хмельницької області від 14.12.2012 у справі №5/72-б-10 - змінено в частині визнання грошових вимог Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янець-Подільський птахокомбінат".

Резолютивну частину ухвали господарського суду Хмельницької області від 14.12.2012 у справі №5/72-б-10 викладено в наступній редакції:

"1. Визнати грошові вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (м.Київ, вул.Єреванська, 1) як заставного кредитора на загальну суму 21 008 075,88 грн., що складаються з 19 785 661,73 грн. основного боргу (перша черга) та 1 222 414,15 грн. штрафних санкцій (шоста черга), внесену розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янець-Подільський птахокомбінат".

2. Зобов`язати розпорядника майна у справі арбітражного керуючого Ігнатченка Ю.В. включити грошові вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (м.Київ, вул.Єреванська, 1) на загальну суму 21 008 075,88 грн., до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Кам`янець-Подільський птахокомбінат" згідно визначеної судом черговості.

3. В решті заявлених вимог відмовити.

4. В задоволенні заяв Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (м.Київ, вул.Єреванська, 1) про збільшення грошових вимог кредитора (вх.№05-24/10698/12 від 01.11.2012 року) та (вх.№05-24/12141/12 від 05.12.2012 року) відмовити."

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 30 травня 2013 року у справі №5/72-Б-10 затверджено реєстр вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янець-Подільський птахокомбінат", до якого, серед інших, включено вимоги ОСОБА_1 на загальну суму 65321, з яких на суму 321 грн судових витрат (перша черга) та 65000 грн заборгованості (четверта черга).

Отже, з 12.11.2012 ОСОБА_1 є учасником провадження у справі №5/72-Б-10 про банкрутство ТОВ "Кам`янець-Подільський птахокомбінат" у статусі кредитора боржника.

Матеріали справи свідчать, що судом першої інстанції повідомлення про розгляд справи в попередньому засіданні та про дату, час та місце подальших судових засідань, в тому числі, про розгляд клопотання ТОВ "Український венчурний капітал" про заміну кредитора, направлялись всім учасникам провадження у справі, в тому числі ОСОБА_1 , про що свідчить відповідна відмітка канцелярії Господарського суду Хмельницької області на зворотному боці останнього аркушу ухвал.

Крім того, матеріалами справи також підтверджується, що вказані ухвали місцевого господарського суду надсилались ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на ту адресу, яка була вказана при подачі заяви від 02.12.2010 за №01-06/456 з грошовими вимогами до боржника та апеляційної скарги від 26.09.2022, однак вказана кореспонденція поверталася поштовою установою з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Колегія суддів зазначає, що положеннями ст.13 Закону України "Про поштовий зв`язок" (який є нормативним актом, що визначає правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, а також регулює відносини між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв`язку і користувачами їх послуг) передбачено, що послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначені Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі - Правила), які регулюють відносини між ними.

Ці правила встановлюють, зокрема, окремі строки та процедури доставки, вручення та зберігання різних поштових відправлень, зокрема й рекомендованих листів з повідомленням про вручення та рекомендованих поштових відправлень з позначкою "Судова повістка", що відповідно, впливає на висновок про можливість отримання скаржником такого поштового відправлення, направленого судом за належною поштовою адресою, та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил).

Згідно з пунктом 2 Загальної частини Правил повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - це повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Відповідно п.99 Правил, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення (п.116 Правил).

Суд також зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу особи є достатнім для того, щоб вважати повідомлення цієї особи належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку - суду (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-6).

День же невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження особи (сторони, учасника справи), яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення цій особі ухвал суду (постанова Верховного Суду від 07.06.2022 у справі №910/4430/21).

Крім того, на виконання ухвали попереднього засідання від 30.05.2013 розпорядником майна арбітражним керуючим Ігнатченком Ю.В. 24 липня 2014 року проведено збори кредиторів, на яких сформовано комітет кредиторів боржника у кількості 7 осіб, до якого увійшла в тому числі Соколик Олена Йосипівна (т.9, а.с. 129-130).

Також 24 липня 2014 року відбулися збори комітету кредиторів, на яких розглядалося питання про обрання голови комітету кредиторів (обрано ТОВ "Український венчурний капітал"), а також про звернення до господарського суду з клопотанням про відкриття процедури санації та повідомлялося про загальний розмір кредиторських вимог, в тому числі і заставного кредитора АБ "Укргазбанк" (т.9, а.с. 127-128).

Зазначене, в свою чергу, свідчить про обізнанність скаржника з ухвалами Господарського суду Хмельницької області від 14 грудня 2012 року, 30 травня 2013 року, 26 червня 2014 року, та відповідно про рух даної справи.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвали Господарського суду Хмельницької області від 14 грудня 2012 року та від 30 травня 2013 року у справі №5/72-б-10 вже переглядалися в апеляційному порядку. При цьому, апеляційним судом було належним чином повідомлено сторін, в тому числі і кредитора/скаржника ОСОБА_1 , про розгляд апеляційних скарг, що підтверджується відповідною відміткою канцелярії Рівненського апеляційного господарського суду на зворотному боці останнього аркушу ухвал.

Колегія суддів також враховує, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом (ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно з частинами 1, 3 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Єдиного державного реєстру судових рішень, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Оскільки в Єдиному державному реєстрі судових рішень оскаржувані ухвали суду першої інстанції від 14 грудня 2012 року, 30 травня 2013 року та 26 червня 2014 року зареєстровані 22.12.2012, 04.06.2013, 02.07.2014 та оприлюднені 22.12.2012, 05.06.2013, 04.07.2014 відповідно, колегія суддів зазначає, що апелянт мала можливість дізнатись про результат розгляду справи, а відтак і подати апеляційну скаргу у встановлені процесуальним законом строки.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що саме на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, зокрема, через Єдиний державний реєстр судових рішень, а особливо в даному випадку, коли саме скаржник зацікавлений в оперативному вирішенні питання щодо вчасного подання апеляційної скарги, оскільки саме він не погоджується з ухвалами суду першої інстанції і ставить під сумнів їх законність.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що скаржник не була позбавлена можливості отримувати поштову кореспонденцію за адресою, вказаною нею як в заяві про визнанная грошових вимог, так і в апеляційній скарзі, а також, будучи обізнаною з фактом розгляду даної справи, не була позбавлена можливості слідкувати за ходом її розгляду через відкриті джерела інформації, зокрема, через Єдиний державний реєстр судових рішень, а також шляхом звренення безпосередньо до суду.

Колегія суддів вважає, що можливість подання апеляційної скарги протягом розумного строку залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер.

Тобто, будучи кредитором у справі, скаржник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" та від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що несвоєчасне оскарження ОСОБА_1 вказаної ухвали суду, з огляду на наведені скаржником доводи, не обґрунтоване апелянтом обставинами, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення учасника справи та пов`язаними з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення зазначеної процесуальної дії.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ГПК України.

Так, у справі "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд в суді, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін.

Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву, та принцип res judicata, тобто принцип остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії").

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається зазначати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

При цьому, колегія суддів зазначає, що ч.1 ст.43 ГПК України на учасників судового процесу та їх представників покладено обов`язок добросовісно користуватися процесуальними правами, до яких законом віднесено, зокрема, право апеляційного і касаційного оскарження. При цьому, за вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний має право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Таким чином, зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги Кодексу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та диспозитивність. Тож, порядок оскарження судових рішень, передбачений нормами ГПК України, є однаковим для всіх сторін. Ним (порядком) передбачено, що на кожну сторону, яка бажає оскаржити судове рішення, покладається обов`язок правильного оформлення апеляційної скарги, її змісту і форми та подання такої апеляційної скарги у строки, передбачені процесуальним законодавством України. Тому особа, яка подає апеляційну скаргу поза межами строку на апеляційне оскарження рішення (без поважних на те причин) чи не дотримується порядку подання апеляційної скарги чи правильного оформлення апеляційної скарги, її форми та змісту, несе ризик повернення його апеляційної скарги або відмови у відкритті апеляційного провадження у порядку, передбаченому ГПК України.

Відтак, на переконання колегії суддів, наведені скаржником обставини не є підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження у випадку пропуску такого строку більше ніж один рік, та не входять до переліку виключень, вказаних у ст.261 ГПК України.

Враховуючи, що апеляційну скаргу кредитором - ОСОБА_1 подано зі спливом більш ніж одного року з дня постановлення оскаржуваних ухвал, при цьому апелянтом не зазначені, а матеріалами справи не підтверджені, обставини пропуску строку, пов`язані з виникненням обставин непереборної сили, що унормовано п.2 ч.2 ст.261 ГПК України, та не встановлено подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, що передбачено п.1 ч.2 ст.261 ГПК України, що в свою чергу зумовили пропуск процесуального строку на апеляційне оскарження та об`єктивно свідчили про неможливість своєчасного звернення з апеляційною скаргою, а відтак, як наслідок, виправдовували б втручання у принцип правової визначеності, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі ч.2 ст.261 ГПК України.

Встановлення судом апеляційної інстанції підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження саме на підставі ч.2 ст.261 ГПК України виключає необхідність застосування судом положень ст.260 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 234,261 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Господарського суду Хмельницької області від 14.12.2012, від 30.05.2013 та від 26.06.2014 у справі №5/72-Б-10.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали Господарського суду Хмельницької області від 14.12.2012, від 30.05.2013 та від 26.06.2014 у справі №5/72-Б-10 з доданими до неї документами повернути скаржнику.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.