ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/507/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретаря судового засідання: Круглецької А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Черниш М.В. - адвокат, ордер від 01.06.2022 (приймає участь в

судовому засіданні в режимі відеоконференції),

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каменяр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод"

про стягнення 420 586,05 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Каменяр" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" про стягнення 420 586,05грн, з яких: 270 371,20грн основного боргу, 36 858,04грн пені, 27 037,12грн штрафу, 41 656,00грн 15% річних та 44 663,69грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №01102020/2 від 01.10.2020.

Ухвалою від 22.07.2022 відкрито провадження у справі №906/507/22 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 31.08.2022.

Ухвалою суду від 31.08.2022 закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи призначено на 21.09.2022.

Ухвалою господарського суду від 21.09.2022 розгляд справи по суті відкладено на 12.10.2022.

Представник позивача в судовому засіданні 12.10.2022 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві (а.с.1-3).

Відповідач повноважного представника в судове засідання 12.10.2022 не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить реєстр відправлень рекомендованої кореспонденції суду за 22.09.2022 (а.с.79).

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 28.01.2019 у справі №915/1015/16).

Окрім того, Єдиний державний реєстр судових рішень забезпечує відкритий безоплатний та цілодобовий доступ на офіційному веб-порталі судової влади України до внесених до такого реєстру судових рішень.

Слід врахувати, що відповідач зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання та в розумні інтервали часу - вживати заходів, щоб дізнатись про стан розгляду справи. Вищезазначені положення у сукупності зобов`язують відповідача до активної ролі в судовому розгляді справи для забезпечення найкоротшого строку вирішення спору та усунення обставин, що призводять до затягування господарського процесу.

У справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок, зокрема про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон ЕліментаріяСандерс проти Іспанії" від 07.07.1989 р.).

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд констатує, що ним було виконано норми Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, проте своїми процесуальними правами відповідач не скористався, явки представника в судові засідання не забезпечив, причин неявки не повідомляв, відзиву не подав. Враховуючи належне повідомлення відповідача про дату судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, суд не вважає відсутність представника відповідача в судовому засіданні перешкодою для вирішення спору по суті, а тому дійшов висновку про розгляду справи за наявними у ній матеріалами згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Каменяр" (постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" (покупець/відповідач) укладено договір поставки №01102020/2 (а.с.5-11), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується поставити у власність Покупця товар у наступному асортименті: дробарно-сортувальне обладнання, запасні частини та витратні матеріали до автодорожньої, дорожньо-будівельної, кар`єрної та іншої спецтехніки (обладнання) тощо (надалі - "Товар"), а Покупець зобов`язується прийняти вказаний Товар і оплатити його на умовах, зазначених у цьому Договорі (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. договору, найменування, одиниця виміру, загальна кількість та комплектність Товару, що підлягає поставці за цим Договором, його асортимент, ціна визначається Постачальником у відповідному рахунку, що має силу специфікації та підтверджує замовлення Товару Покупцем. При цьому попередня заявка Покупця на замовлення Товару може бути подана Покупцем як в усній, так і в письмовій формі за допомогою телефону, факсу, електронної пошти, пошти або інших засобів комунікації.

Як визначено п.2.1. договору, Товар постачається за узгодженими Сторонами договірними цінами, які є звичайними, справедливими та ринковими. Ціни на Товар зазначаються у видаткових накладних та/або актах прийому-передачі, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Загальна вартість Товару визначається на підставі видаткових накладних та/або актів прийому-передачі, підписаних у період дії цього Договору. Ціни на Товар, що поставляється за цим Договором, визначаються Постачальником у відповідному рахунку, що має силу специфікації та підтверджує замовлення Товару Покупцем шляхом здійснення останнім попередньої оплати (п.п.2.2, 2.3 договору).

Згідно з пунктом 2.6 договору, оплата Товару здійснюється Покупцем в гривні шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний в цьому Договорі або у відповідному рахунку.

За умовами пункту 2.7 договору, ціна Товару включає вартість навантаження на транспорт Покупця або перевізника.

Постачальник зобов`язується здійснити поставку узгодженого Товару за умови оплати 100 (сто) % її вартості. У випадку неоплати (порушення строків оплати) будь-якої частини ціни Товару Продавець має право на притримання Товару до моменту оплати. Строк поставки, визначений у відповідній заявці Покупця, не може бути меншим 90 календарних днів з дати попередньої оплати (пункт 3.2 договору).

За умовами пункту 8.1 договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє протягом дванадцяти місяців, а в частині грошових зобов`язань - до їх повного виконання сторонами.

Договір підписано представниками сторін, а їх підписи скріплено печатками підприємств.

Позивач посилаючись на неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №01102020/2 від 01.10.2020, просить стягнути з відповідача 270 371,20грн основного боргу, 36 858,04грн пені, 27 037,12грн штрафу, 41 656,00грн 15% річних та 44 663,69грн інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по проведенню розрахунків.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивачем на виконання умов договору поставки №01102020/2 від 01.10.2020, було поставлено відповідачу товар на загальну суму 494 371,20грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: №242 від 14.06.2021 на суму 204 000,00грн, №478 від 30.07.2021 на суму 140 683,20грн, №1061 від 11.10.2021 на суму 149 688,00грн (а.с.12-14) та довіреностями: №49 від 14.06.2021, №71 від 29.07.2021, №91 від 08.10.2021 (а.с.15-17). Накладні підписані представниками обох сторін та їх підписи скріплені печатками товариств.

Відповідно до пункту 2.8 договору, розрахунки між Сторонами здійснюються шляхом перерахування на поточний рахунок Постачальника 100 % попередньої оплати вартості Товару (у тому числі її навантаження) протягом трьох банківських днів з дати надання рахунку Покупцеві. Сторони можуть передбачити - інший порядок розрахунків, про що укладається і підписується Сторонами додаткова угода до цього Договору.

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено ч.ч.1,2 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Обов`язок оплати товару одразу після його отримання або прийняття товаророзпорядчих документів на нього випливає, зокрема, з приписів частини першої статті 692 Цивільного кодексу України. Відтак, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Відповідач 100 % попередню оплату товару, відповідно до умов п.2.8 договору, не здійснив. Тому, у даному випадку, його обов`язок здійснити оплату одержаного товару (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття. Відповідно, відповідач зобов`язаний був оплатити отриманий від позивача товар за видатковими накладними:

- №242 від 14.06.2021 на суму 204000,00грн - в строк до 14.06.2021;

- №478 від 30.07.2021 на суму 140683,20грн - в строк до 30.07.2021;

- №1061 від 11.10.2021 на суму 149688,00грн - в строк до 11.10.2021.

Проте, відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків з позивачем за отриманий товар належним чином не виконав, оплату товару на загальну суму 494 371,20грн у вказані строки не провів.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" було оплачено поставлений позивачем товар лише частково в загальній суми 224 000,00грн, а саме: 16.06.2021 на суму 24 000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №546 від 16.06.2021, 20.07.2021 на суму 20 000,000грн, що підтверджується платіжним дорученням №750 від 20.07.2021, 27.07.2021 на суму 24 000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №828 від 27.07.2021, 01.09.2021 на суму 5 000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №1048 від 01.09.2021, 21.09.2021 на суму 10 000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №1198 від 21.09.2021, 24.09.2021 на суму 30 000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №1238 від 24.09.2021, 08.10.2021 на суму 111 000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №1317 від 08.10.2021 та банківськими виписками (а.с.59-69).

За умовами пункту 2.10 договору, зараховані на поточний рахунок Постачальника кошти незалежно від призначення платежу, зазначеного в платіжних документах Покупця, розподіляються у наступній черговості: 1) погашення існуючої заборгованості за поставлений Товар згідно цього Договору; 2) оплата поставленого Товару у звітному періоді; 3) оплата Товару, що поставляється у період зарахування коштів; 4) аванс.

В порушення умов договору та приписів чинного законодавства, відповідач станом на час звернення позивача з даним позовом, не здійснив розрахунків за поставлений товар в сумі 270 371,20грн.

Відповідно до ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На час розгляду справи, відповідач не подав доказів погашення заборгованості в сумі 270 371,20грн (494 371,20грн-224 000,00грн), вимог позивача не спростував. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують протилежне.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 270 371,20грн заборгованості є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача 36 858,04грн пені, 27 037,12грн штрафу, 41 656,00грн 15% річних та 44 663,69грн інфляційних втрат.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 6.4 договору, у випадку несвоєчасної сплати грошових коштів за цим Договором Покупцю нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Розмір пені обчислюється від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати) до повного розрахунку. У разі прострочення оплати понад 30 (тридцять) календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10 (десяти) % від суми заборгованості.

За прострочення виконання зобов`язань по проведенню розрахунків позивачем нараховано пеню в сумі 36 858,04грн за періоди з 14.06.2021 по 29.07.2021, з 30.07.2021 по 10.10.2021, з 11.10.2021 по 10.04.2022 та штраф у сумі 27 037,12грн (27 0371,20грн х10%), які позивач просить стягнути з відповідача (розрахунок а.с.2-3).

Перевіривши проведені позивачем нарахування штрафу, суд вважає його обґрунтованим, заявленим відповідно до вимог чинного законодавства, а тому вимоги позивача про стягнення штрафу в сумі 27 037,12грн (27 0371,20грн х10%) є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Водночас, при перевірці здійснених нарахувань (в межах заявленого позивачем періоду), позивач помилково починав нарахування пені та 15% річних з 14.06.2021, 30.07.2021 та 11.10.2021 відповідно, тобто включаючи день коли у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу кошти, тоді як прострочення виконання зобов`язання починається з наступного дня (ст.253 ЦК України).

Слід зазначити, що прострочка оплати відповідачем товару починається з дня наступного після закінчення строку на його оплату - у даному випадку з 15.06.2021, 31.07.2021 та 12.10.2021 відповідно.

З огляду на викладене, перевіривши за допомогою програми "Ліга:Закон" здійснені позивачем нарахування пені суд встановив, що з врахуванням здійснених відповідачем проплат, які позивач зараховував відповідно до умов п.2.10 договору, обґрунтованим є нарахування пені в сумі 36 526,59грн (а.с.86-88), а саме:

- на заборгованість в сумі 204 000,00грн:

за період з 15.06.2021 по 15.06.2021, сума пені становить 83,84грн;

- на заборгованість в сумі 180 000,00грн:

за період з 16.06.2021 по 19.07.2021, сума пені становить 2515,07грн;

- на заборгованість в сумі 160 000,00грн:

за період з 20.07.2021 по 26.07.2021, сума пені становить 477,81грн;

- на заборгованість в сумі 136 000,00грн:

за період з 27.07.2021 по 29.07.2021, сума пені становить 178,85грн;

- на заборгованість в сумі 276 683,20грн:

за період з 31.07.2021 по 31.08.2021, сума пені становить 3881,15грн;

- на заборгованість в сумі 271 683,20грн:

за період з 01.09.2021 по 20.09.2021, сума пені становить 2463,76грн;

- на заборгованість в сумі 261 638,20грн:

за період з 21.09.2021 по 23.09.2021, сума пені становить 365,58грн;

- на заборгованість в сумі 231 638,20грн:

за період з 24.09.2021 по 07.10.2021, сума пені становить 1510,41грн;

- на заборгованість в сумі 120 638,20грн:

за період з 08.10.2021 по 10.10.2021, сума пені становить 168,56грн;

- на заборгованість в сумі 270 371,20грн:

за період з 12.10.2021 по 10.04.2022, сума пені становить 24 881,56грн. Таким чином, загальна сума пені складає 36 526,59грн.

Отже, правомірними та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 36 526,59грн. В частині стягнення з відповідача пені в сумі 331,45грн (36 858,04грн - 36 526,59грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Розглядаючи питання про правомірність та обґрунтованості вимог позивача щодо стягнення з відповідача 15% річних у сумі 41 656,00грн та інфляційних втрат в сумі 44 663,69грн, господарський суд враховує таке.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами пункту 6.5. договору, покупець, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, штраф, пеню, а також 15 (п`ятнадцять) процентів річних від простроченої суми. У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України розмір процентів річних встановлений сторонами у Договорі.

Відповідно до розрахунку позивача (а.с.2), за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідачу нараховано 15% річних в сумі 41 656,00грн.

Зважаючи на викладене, перевіривши за допомогою програми "Ліга:Закон" здійснені позивачем нарахування 15% річних суд встановив, що з врахуванням здійснених відповідачем проплат, обґрунтованим є нарахування 15% річних в сумі 41 346,99грн (а.с.84-85), а саме:

- на заборгованість в сумі 204 000,00грн:

за період з 15.06.2021 по 15.06.2021, сума 15% річних становить 83,84грн;

- на заборгованість в сумі 180 000,00грн:

за період з 16.06.2021 по 19.07.2021, сума 15% річних становить 2515,07грн;

- на заборгованість в сумі 160 000,00грн:

за період з 20.07.2021 по 26.07.2021, сума 15% річних становить 460,27грн;

- на заборгованість в сумі 136 000,00грн:

за період з 27.07.2021 по 29.07.2021, сума 15% річних становить 167,67грн; становить 167,67грн;

- на заборгованість в сумі 276 683,20грн:

за період з 31.07.2021 по 31.08.2021, сума 15% річних становить 3638,57грн;

- на заборгованість в сумі 271 683,20грн:

за період з 01.09.2021 по 20.09.2021, сума 15% річних становить 2233,01грн;

- на заборгованість в сумі 261 638,20грн:

за період з 21.09.2021 по 23.09.2021, сума 15% річних становить 322,57грн;

- на заборгованість в сумі 231 638,20грн:

за період з 24.09.2021 по 07.10.2021, сума 15% річних становить 1332,71грн;

- на заборгованість в сумі 120 638,20грн:

за період з 08.10.2021 по 10.10.2021, сума 15% річних становить 148,73грн;

- на заборгованість в сумі 270 371,20грн:

за період з 12.10.2021 по 12.07.2022, сума 15% річних становить 30 444,54грн. Таким чином, загальна сума 15% річних складає 41 346,99рн.

Отже обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача 15% річних в сумі 41 346,99рн. В частині стягнення з відповідача 15% річних в сумі 309,01грн (41 656,00грн - 41 346,99грн = 309,01грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Перевіривши проведені позивачем нарахування інфляційних втрат, суд вважає їх обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства, а тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в сумі 44663,69грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення 270 371,20грн основного боргу, 36 526,59грн пені, 27 037,12грн штрафу, 41 346,99грн 15% річних, 44 663,69грн інфляційних втрат є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні вимог про стягнення 331,45грн пені та 15% річних в сумі 309,01грн суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується витрат на надання правової допомоги у розмірі 42000,00грн, суд зазначає таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 15.06.2021 та посвідчення адвоката №001241 від 15.06.2021, видане Чернишу М.В. (а.с.36).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Судом встановлено, що 01.06.2022 між адвокатом Черниш Максимом В`ячеславовичем (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Каменяр" (замовник) було укладено договір про надання адвокатських послуг, за умовами п.1.1 якого сторони погодили, що замовник доручає, а Адвокат бере на себе обов`язок надати правову допомогу, адвокатські послуги та виконати роботи в обсязі та на умовах передбачених цим Договором (а.с.54).

За умовами пункту 4.1 договору, розмір винагороди Адвоката за домовленістю згідно додатків до Договору.

Відповідно до пункту 5.1 договору, договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх обов`язків у ньому.

01.06.2022 між адвокатом Черниш Максимом В`ячеславовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Каменяр" було укладено Додаток до договору про надання адвокатських послуг від 16.08.2021, в якому сторони погодили наступну вартість послуг Адвоката: вартість послуг та аналіз, підготовку процесуальних документів, збір доказів та супроводження цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каменяр" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" про стягнення 420586,05грн, встановлюється у вигляді гонорару у розмірі 42 000,00грн. Оплата здійснюється після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили (а.с.53).

Договір та Додаток до договору підписані сторонами.

На виконання вимог даного договору сторонами було складено Акт здачі-приймання наданих адвокатських послуг від 16.09.2022 (а.с.55)

У даному Акті вказано, що загальна вартість послуг складає 42 000,00 грн; підписанням цього Акту сторони підтверджують факт належного надання послуг Адвокатом відповідно до положень Договору; Замовник не має претензій до Адвоката стосовно якості наданих послуг.

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Надаючи оцінку виконаних адвокатом позивачу робіт по наданню послуг з точки зору їх необхідності та співмірності з урахуванням обставин даної справи, суд вважає, що заявлений до відшкодування розмір судових витрат не є надмірним та завищеним, оскільки відповідає як принципам матеріального (договірного) права, так і процесуального права, а їх вартість обґрунтованою та співмірною.

При здійсненні оцінки співмірності (розумності та виправданості) вартості наданих адвокатом послуг суд також врахував юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, з урахуванням всіх аспектів цієї справи та якість наданих послуг, яка забезпечила належні умови для повного, всебічного і об`єктивного розгляду справи.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заперечень стосовно заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу не подав, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявив.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу). Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у даному випадку - витрати на правничу допомогу), у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, оскільки позовні вимоги у даній справі задоволені частково, суд дійшов висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на оплату правничої допомоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 41 936,04грн.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" (11562, Житомирська область, Коростенський район, село Бондарівка; ідентифікаційний код 33201062) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Каменяр" (08510, Київська область, Фастівський район, с.Ярошівка, вул.Щорса, буд. 30; ідентифікаційний код 20583141):

- 270 371,20грн основного боргу;

- 36 526,59грн пені;

- 27 037,12грн штрафу;

- 41 346,99грн 15% річних;

- 44 663,69грн інфляційних втрат;

- 6299,18грн витрат по сплаті судового збору;

- 41 936,04грн витрат на правничу допомогу.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 19.10.22

Суддя Кравець С.Г.

Друк:

1 - до справи,

2-3 - сторонам (рек.),

на електронну адресу сторін: ,