РІШЕННЯ

Іменем України

28 вересня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/506/22

Господарським судом Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Солончевої О.П., за правилами загального позовного провадження в відкритому судовому засіданні розглянуто справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл»,

вул. Зрошувальна, буд. 2, м. Київ, 02099; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1;

до відповідача: Акціонерного товариства «Будіндустрія»,

вул. Індустріальна, 11, м. Чернігів, 14001; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2;

предмет спору: про стягнення 1608262,57грн

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: Соболевська І.В. - представник, довіреність від 01.06.2022 №01/06-2022;

від відповідача: Негода Н.І. - адвокат, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія СВ №1034552, видано 14.09.2022;

У судовому засіданні 28.09.2022, Господарським судом Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

01.08.2022, надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл» (надалі - ТОВ «Гудвіл») до Акціонерного товариства «Будіндустрія» (надалі - АТ «Будіндустрія») про стягнення 1608262,57грн, з них: 1326029,76грн боргу за товар, поставлений за договором поставки №Г-04-06-2021 від 04.06.2021 (надалі - Договір) за видатковими накладними від 21.02.2022 №944 та №949; 80288,38грн пені за період з 09.03.2022 по 26.07.2022; 15258,42грн трьох відсотків річних за аналогічний період та 186686,01грн інфляційних втрат за період з березня по червень 2022 року.

Позов мотивовано порушенням відповідачем грошових зобов`язань по розрахунку за отриманий товар на підставі Договору.

Ухвалою суду від 03.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду; відкрито провадження в справі №927/506/22 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 22.08.2022; сторонам установлено строки для подачі письмових заяв по суті спору, зокрема відповідачу 15-тиденний строк для подачі, в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), мотивованого відзиву на позов.

Ухвала суду про відкриття провадження в справі направлена 03.08.2022 відповідачу на його офіційну електронну адресу, що внесена до ЄДРПОУ (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2).

Відповідач, у межах установленого строку, в порядку статей 165, 178 ГПК України, подав мотивований відзив, яким заперечував проти заявлених до нього вимог у частині стягнення неустойки (в формі пені), трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Окремо відповідачем заявлено письмове клопотання про зменшення розміру неустойки (пені) та трьох відсотків річних до 1грн.

22.08.2022, у підготовче засідання прибув повноважний представник позивача; відповідач до суду не прибув, явку повноважного представника не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать наявні матеріали справи.

Представник позивача, в підготовчому засіданні, повідомив про намір подати відповідь на відзив, у порядку статей 166, 184 ГПК України, в зв`язку з чим судом відкладено підготовче засідання на 14.09.2022, про що відповідач повідомлений в порядку статей 120, 121 ГПК України за його офіційною електронною адресою.

Позивач, в установлений судом строк, подав відповідь на відзив, якою заперечував проти зменшення розміру неустойки.

Відповідач, в установлений судом строк, подав письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких підтримав правову позицію наведену ним у відзиві на позов.

14.09.2022, у підготовче засідання прибули повноважні представники обох сторін, участь представника позивача забезпечена в режимі відеоконференції, відповідно до ухвали суду від 08.09.2022.

За результатами підготовчого засідання, судом, відповідно до п.3 частини 2 статті 185 ГПК України, постановлено закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті 28.09.2022.

28.09.2022, у судове засідання прибули повноважні представники обох сторін, участь представника позивача забезпечена в режимі відеоконференції, відповідно до ухвали суду від 14.09.2022.

Судом розпочато розгляд справи по суті, заслухано повноважних представників позивача та відповідача.

Повноважний представник позивача позов підтримав у повному обсязі. Звертав увагу суду, що протягом усього часу, з дати поставки товару (21.02.2022), відповідачем не вчинено жодних заходів щодо часткового погашення наявного боргу.

Повноважний представник відповідача підтвердив наявність у Товариства боргу в сумі 1326029,76грн, при цьому, просив зменшити суму неустойки та трьох відсотків річних до 1грн, посилаючись на виключні обставини, що незалежали від волі відповідача та зумовили порушення ним виконання грошових зобов`язань перед позивачем.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.06.2021, між ТОВ «Гудвіл» (надалі - Постачальник, позивач) та АТ «Будіндустрія» (надалі - Покупець, відповідач) укладено договір поставки №Г-04-06-2021 (надалі - Договір), за умовами якого (п.1.1.) Постачальник зобов`язався поставити та передати в власність Покупцю на умовах цього Договору, а Покупець зобов`язався прийняти та своєчасно оплатити металопрокат (надалі - товар).

Виходячи з умов розділу 2 Договору «Строки і порядок поставки» сторони погодили, що товар поставляється Покупцю партіями протягом 5 робочих днів з дня отримання заявки Покупця, направленої Постачальнику на електронну пошту, зазначену в розділі 10 цього Договору, якщо інший строк і спосіб отримання заявки не буде узгоджений сторонами.

Поставка здійснюється автомобільним транспортом на умовах DAP на адресу Покупця: вул. Індустріальна, 11, м. Чернігів.

Одночасно з партією товару Постачальник повинен надати Покупцю: рахунок, видаткову накладну, товарно-транспортну накладну. Податкова накладна повинна бути оформлена Постачальником відповідно до вимог і порядку, передбаченому законодавством України.

Датою поставки і датою переходу права власності є дата зазначена в видатковій накладній.

За умовами пунктів 4.1., 4.4. Договору ціна визначається за взаємною згодою сторін та відображається в рахунках на оплату. Орієнтовна загальна сума Договору складає до 9000000грн, з урахування ПДВ. Загальна сума Договору погоджена сторонами на дату укладення Договору і може змінюватись шляхом підписання додаткових угод до нього.

Сторони, в п.4.2. Договору, встановили, що Покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України на рахунок Постачальника протягом 10 банківських днів з дня поставки товару.

Відповідно до п.9.1. цей Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і скріплення печатками (за наявності) та діє до 31.12.2022.

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані §1 Глави 54 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України). Договір поставки №Г-04-06-2021 від 04.06.2021 є чинним на момент вирішення цього спору, за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження припинення сторонами його дії в установленому законом порядку.

Предметом позову в даній справі є стягнення вартості товару, поставленого за Договором; та похідні вимоги про стягнення неустойки (пені), трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто до обставин, що входять до предмету доказування в даній справі належить наявність між сторонами договірних правовідносин; факт поставки товару та порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати за отриманий ним товар; наявність підстав для застосування до відповідача такої міри відповідальності як стягнення неустойки, відсотків річних та інфляційних втрат.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивачем, у рамках дії Договору, виставлено до сплати відповідачу рахунок-фактуру №1434 від 18.02.2022 на суму 1326029,76грн.

На виконання умов Договору, 21.02.2022, Постачальником передано, а Покупцем, в особі начальника відділу матеріально-технічного постачання Валаха О.Г., діючого на підставі довіреності №17 від 18.02.2022, отримано товар (арматура №12; кл. А-800; 6,7м - обсягом 43,1тонни та лист г/к 6,0х1500х6000мм; ст.3пс.5 - обсягом 0,880 тонни), загальною вартістю 1326029,76грн, про що свідчать двосторонні видаткові накладні №944 від 21.02.2022 на суму 666325,44грн, №949 від 21.02.2022 на суму 659704,32грн та товарно-транспортні накладні №ГЛ-0005017 від 21.02.2022 та №ГЛ-0005020 від 21.02.2022.

Перераховані накладні є документами первинного бухгалтерського обліку, підписані обома сторонами та засвідчені печатками юридичних осіб.

Відповідач не заперечував факт отримання товару за вказаними накладними.

За змістом частин 1 та 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Сторони, в п.4.2 Договору, погодили, що Покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 банківських днів з дня поставки товару.

З огляду на погоджені сторонами умови, станом на 07.03.2022, у відповідача настав обов`язок провести остаточний розрахунок перед позивачем за отриманий ним товар, загальною вартістю 1326029,76грн.

Відповідач порушив зобов`язання, за отриманий товар у погоджений строк не розрахувався, що ним не заперечується.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні 28.09.2022 підтвердив наявність боргу перед позивачем у розмірі 1326029,76грн.

На момент ухвалення рішення в справі відповідач належних доказів на підтвердження погашення наявної заборгованості до суду не надав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань по своєчасному розрахунку за отриманий товар, суд, дослідивши матеріали справи, задовольнив позов у частині вимог про стягнення основного боргу в повному обсязі в сумі 1326029,76грн.

За статтею 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення в сфері господарювання.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом (частина 2 статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань від простроченої суми не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, в тому числі, від знецінення грошової одиниці за час такого користування.

Позивач, керуючись приписами частини 2 статті 625 ЦК України, нарахував та заявив до стягнення з відповідача 15258,42грн трьох відсотків річних за період з 09.03.2022 по 26.07.2022 та 186686,01грн інфляційних втрат за період з березня по червень 2022 року.

За визначенням статей 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

За змістом частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції в вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За частиною 4 статті 231 ГК України, в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній визначеній грошовій сумі, або в відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань установлюються в відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 №543/96-ВР платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 даного Закону встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З урахуванням наведених норм, розмір неустойки (пені) за порушення грошових зобов`язань установлюється сторонами в договорі в відсотковому співвідношенні до суми невиконаного зобов`язання, однак не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, якщо інше не передбачено в спеціальному нормативно-правовому акті, що регулює спірні правовідносини сторін.

Сторони, в 5.2. Договору, погодили, що в разі несвоєчасного внесення Покупцем належної оплати, Покупець на вимогу Постачальника сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивач, керуючись наведеними нормами та умовами п.5.2. Договору, заявив до стягнення з відповідача 80288,38грн неустойки (у формі пені), нарахованої в розмірі облікової ставки НБУ, за період з 09.03.2022 по 26.07.2022.

Судом не встановлено правових підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення виконання договірних зобов`язань перед позивачем у силу дії форс-мажорних обставин (введення воєнного стану, що триває на момент вирішення цього спору).

Суд констатує, що відповідачем не надано доказів неможливості виконання зобов`язання за Договором внаслідок настання форс-мажорних обставин (введення воєнного стану з 24.02.2022). Також відповідачем не надано суду доказів повідомлення позивача про неспроможність виконати зобов`язання по Договору, як передбачено в п.6.2. Договору, або неможливості вчинення цієї дії (роботу Товариства частково відновлено з 13.04.2022).

Здійснивши аналіз доводів та заперечень обох сторін, враховуючи порушення відповідачем грошових зобов`язань по оплаті вартості поставленого товару, провівши перерахунок заявлених до стягнення сум пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення 80288,38грн пені, 15258,42грн трьох відсотків річних та 186686,01грн інфляційних втрат за заявлені періоди є правомірним, обґрунтованим та таким, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач, у клопотанні №439 від 16.08.2022, та його повноважний представник у судовому засіданні 28.09.2022, просив зменшити суми неустойки (пені) та трьох відсотків річних до 1грн.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначав, що основною причиною, що є винятковою, незалежала від його волі, та вплинула на своєчасне виконання зобов`язань за Договором, є наслідки бойових дій на території міста Чернігова та Чернігівської області, зумовлені військовою агресією з боку Російської Федерації. У період з 01.03.2022 по 18.03.2022 внаслідок бомбардувань, ракетних та артилерійських обстрілів, спричинених військовою агресією ворога, відповідачу завдано майнової шкоди - пошкоджено та знищено частину його нерухомого та рухомого майна, пошкоджено його готову продукцію та чуже майно, що на законних підставах перебувало на території Товариства. Після припинення активних бойових дій на території міста Чернігова відповідачем складено і подано до правоохоронних органів заяву про вчинення кримінального правопорушення №1/2004 від 20.04.2022, з описом пошкодженого майна і доданням підтверджуючих документів. Указана заява зареєстрована та внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження №0000010, у межах якого проведено слідчі дії з огляду місця події, що зафіксовано в відповідному протоколі (належні докази додано до відзиву на позов).

Зазначав, що активні бойові дії на території міста Чернігова та необхідність забезпечення гарантій безпеки та збереження життя працівників відповідача зумовили призупинення з 24.02.2022 роботи Товариства (наказ №31 від 24.02.2022 «Про простій АТ «Будіндустрія»). 28.02.2022, прийнято наказ №32 «Про зупинення діяльності АТ «Будіндустрія». Часткове відновлення роботи Товариства розпочалось з 13.04.2022 (наказ №33 від 12.04.2022). Проте відновлення електропостачання відповідача відбулось тільки з 20.04.2022, оскільки було пошкоджено та частково знищено електричне обладнання та мережі, лінії електроживлення, розподільне устаткування відповідача, що підтверджується листом АТ «Чернігівобленерго» №57/57/3561/01-13 від 09.08.2022 та службовою запискою головного енергетика АТ «Будіндустрія» б/н від 20.04.2022.

Одночасно просив суд взяти до уваги вжиті ним заходи необхідні задля забезпечення оборони Чернігівщини проти окупаційних військ Російської Федерації. Зокрема, для будівництва блок-постів, захисних споруд, відповідачем, для підрозділу Збройних сил України - першої окремої танкової Сіверської бригади, передано 2185шт. залізобетонних виробів власного виробництва на загальну суму 3083707,50грн, у виробництві яких, зокрема, використаний товар, придбаний у позивача (спірний).

Відповідачем підготовлено відповідні документи на підтвердження такої передачі (проєкт акту про примусове відчуження або вилучення майна на суму 3083707,5грн з додатком, що ідентифікує передане майно), що на даний момент переданий до Чернігівської обласної військової адміністрації для дооформлення, погодження та підписання.

Зокрема зауважив, що попереднє відшкодування вартості переданих залізобетонних виробів на потреби ЗСУ не проводилось.

Звертав увагу на недоведення позивачем наявності складу та розміру збитків, спричинених йому відповідачем, внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань по своєчасному розрахунку за отриманий товар.

Також просив суд врахувати висновки ВП ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 за якою, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов, суд може зменшити розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних за час затримки розрахунку.

Позивач проти зменшення штрафних санкцій заперечував. У відповіді на відзив зазначав, що АТ «Будіндустрія» є суб`єктом господарювання, основним видом діяльності якого є виготовлення виробів із бетону для будівництва і єдиним власником якого є ТОВ «Промислово-Будівельна Група Ковальська», що є холдинговою компанією. Повідомив, що на момент вирішення цього спору, в п`яти компаній, якими володіє ТОВ «Промислово-Будівельна Група Ковальська», наявна заборгованість перед позивачем, зокрема, в АТ «Будіндустрія» в розмірі 1326029,76грн, у ПрАТ «Завод Будівельних Виробів-1» в розмірі 31312,20грн, у ТОВ «Бетон Комплекс» в розмірі 2810944,02грн, в АТ «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» в розмірі 724863,54грн та в АТ «Дарницький завод ЗБК» в розмірі 1346596,08грн.

На думку позивача, сторони знаходяться в рівних умовах, оскільки провадять господарську діяльність в умовах воєнного стану в Україні.

Звертав увагу, що з моменту, коли відповідач відновив свою господарську діяльність, минуло майже п`ять місяців. Проте ним не вчинено жодної дії направленої на часткове погашення наявного боргу. Зокрема, відповідач не звертався до нього з пропозиціями розстрочити виконання грошового зобов`язання або повернути поставлений товар, з огляду на скрутне матеріальне становище Товариства. Вказував на те, що акт про примусове відчуження або вилучення майна, разом з додатком (доданий відповідачем до відзиву), не є належним доказом примусового відчуження майна на потреби ЗСУ, оскільки підписаний лише зі сторони АТ «Будіндустрія» (є проєктом).

Вважає, що відповідачем не доведено поважність причин прострочення та невиконання договірних зобов`язань перед позивачем, а також скрутне матеріальне становище та достатніх обґрунтованих підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на 99%, оскільки таке зменшення нівелюватиме саме значення пені (штрафних санкцій), як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне отримання грошових коштів за поставлений товар.

Частиною 1 статті 550 ЦК України встановлено загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки в усіх випадках порушення боржником зобов`язання, незалежно від того, виникли чи ні в зв`язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

Водночас частина 3 статті 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України також установлено право суду на зменшення розміру санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (аналогічний висновок про застосування норми права викладений в постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №924/243/19).

Таким чином, наведені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру до заподіяних збитків, з метою забезпечення дотримання розумного балансу інтересів кредитора та боржника.

Слід зазначити, що поняття «значно» та «надмірно», при застосуванні частини 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила встановлені цими нормами направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора в порушенні зобов`язання боржником.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від установлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

За правовою позицією Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі №924/456/19, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, що оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені, а також розмір, до якого підлягає її зменшення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд констатує, що законодавством не встановлено перелік виключних обставин, виходячи з яких має бути прийнято рішення щодо зменшення штрафних санкцій, так само як і не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання по розрахунку за товар, поставлений станом на 21.02.2022, на суму 1326029,76грн, при цьому, період такого прострочення є тривалим (перевищує півроку), в той час як в рахунок наявного боргу жодних оплат відповідачем проведено не було.

Разом з тим, беручи до уваги, наведені відповідачем причини прострочення виконання грошового зобов`язання, що зумовлені об`єктивними обставинами, незалежними від його волі (введення воєнного стану одразу після отримання спірного товару, що зумовило майже двомісячний простій в виробничій діяльності Товариства; значне пошкодження та знищення майна та виробничих потужностей Товариства, внаслідок бойових дій на території міста Чернігова), за недоведеності факту наявності збитків у позивача, спричинених протиправною поведінкою відповідача, суд, з метою дотримання розумного балансу між інтересами сторін, вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача та зменшити суму неустойки (в формі пені) до 24086,51грн (що складає 70% від заявленої суми).

Судом відхилено доводи позивача про те, що сторони знаходяться в рівних умовах, оскільки проводять господарську діяльність на території України в умовах воєнного стану, враховуючи, що ним не надано до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження того, що в результаті ведення бойових дій було частково пошкоджено або знищено його майно або виробничі потужності, на відміну від відповідача.

При цьому, позивач вірно звертав увагу на те, що акт про примусове відчуження або вилучення майна, вартістю 3083707,50грн, власником якого є АТ «Будіндустрія», не оформлено належним чином, та потребує погодження органу, що прийняв рішення про примусове відчуження такого майна.

Виходячи з правової природи трьох відсотків річних та інфляційних втрат, їх розмір не підлягає зменшенню судом у порядку частини 1 статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України, оскільки наведене позбавить кредитора можливості компенсувати матеріальні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання, в тому числі в результаті інфляційних процесів у економіці країни.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (на зміст якої звертає увагу відповідач) дійшов висновку, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності в цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов, можливо зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора. Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та зокрема зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. При цьому правовий висновок про можливість зменшення законодавчо встановленого розміру відсотків річних на рівні - 3%, дана постанова не містить.

Суд не вбачає можливості застосувати правові висновки Верховного Суду наведені в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 до даних спірних правовідносин, оскільки фактичні обставини в межах цієї справи не є подібними до обставин у справі №902/417/18.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем договірних зобов`язань по своєчасному розрахунку за поставлений та отриманий товар, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі в частині основного боргу в сумі 1326029,76грн, трьох відсотків річних у сумі 15258,42грн, інфляційних втрат у сумі 186686,01грн та частково в частині неустойки (пені) в сумі 24086,51грн (з урахуванням зменшення її розміру судом), відповідно до заявлених періодів.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.

За приписами частин 2 та 3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Обов`язок доказування і подання доказів установлено статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 74 ГПК України).

Відповідно до частини 4 статті 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на зміст статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 76 даного Кодексу визначає, що належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 78, 79 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними ніж докази, надані на її спростування.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Тобто, виходячи зі змісту статей 13, 74 ГПК України кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.

Враховуючи, що відповідач, у порушення статей 525, 526 ЦК України та статті 193 ГК України договірні зобов`язання своєчасно не виконав, за поставлений товар в установлений строк не розрахувався, правомірність вимог позивача не спростував, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині основного боргу в сумі 1326029,76грн, пені в сумі 24086,51грн (з урахування зменшення судом заявленого розміру) за період з 09.03.2022 по 26.07.2022, трьох відсотків річних у сумі 15258,42грн за період 09.03.2022 по 26.07.2022 та інфляційних втрат у сумі 186686,01грн за період з березня по червень 2022 року.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

За статтею 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

З огляду на зміст наведеної норми, суд дійшов висновку, що за рахунок відповідача позивачу підлягають відшкодуванню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 24123,94грн.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 165 - 167, 178, 184, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл» (вул. Зрошувальна, буд. 2, м. Київ, Київська область, 02099; ) до Акціонерного товариства «Будіндустрія» (вул. Індустріальна, 11, м. Чернігів, Чернігівська область, 14001; ) про стягнення 1608262,57грн, задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Будіндустрія» (вул. Індустріальна, 11, м. Чернігів, Чернігівська область, 14001; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл» (вул. Зрошувальна, буд. 2, м. Київ, Київська область, 02099; код ЄДРПОУ 32769,76грн основного боргу, 24086,51грн пені, 15258,42грн трьох відсотків річних, 186686,01грн інфляційних втрат та 24123,94грн судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 05.10.2022

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Романенко А.В.